Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Короткий зміст заявлених вимог Позов мотивований тим, що син позивача та відповідача досяг повноліття та продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач не надає, хоча має таку можливість. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), на період навчання, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення 23 років. Рух справи Ухвалою суду від 04.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву. Позиція учасників справи Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судовому засіданні 26.01.2026 позовні вимоги не визнав, у подальші судові засідання не з`явився. Батько відповідача подав до суду документи про хворобу сина, встановлення йому ІІ групи інвалідності, а також про наявність у відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем (а.с. 3-8). [PERSON] досяг повноліття та навчається на першому курсі денної (контрактної) форми навчання на факультеті економіки, інформаційних технологій та сфери обслуговування навчально-наукового інституту економіки та управління Вінницького національного аграрного університету, термін навчання до 2029, вартість навчання 34700 грн у навчальний рік (а.с. 9-12). [PERSON] хворіє, є особою з інвалідністю ІІ групи (непрацездатним), має заборгованість за комунальні послуги (а.с. 33-41). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно із ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ст. 199 СК України). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Як визначено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що син досяг повноліття, продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач не надає, хоча має таку можливість. Позивачем доведено, що її син навчається, навчання є платним, а тому потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, із досліджених судом доказів встановлено також те, що відповідач хворіє, періодично проходить лікування, є особою з інвалідністю ІІ групи по психічному захворюванню (непрацездатний) (консультаційний висновок спеціаліста КНП "Хмільницька ЦЛ" від 20.01.2026), що дає підстави для висновку, що він не має можливості працювати та отримувати дохід, отже немає матеріальної можливості надавати матеріальну допомогу на навчання сина. Відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу підтверджує також накопичена заборгованість по сплаті комунальних послуг. З огляду на викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини, відсутність однієї з обов`язкових умов, яка є підставою для стягненя аліментів, а саме можливості відповідача працювати, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову. Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги відмову в позові, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5, а відповідач - на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed