Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 06.07.2012 по 21.02.2018, який розірвано на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси (справа № 711/11229/17). За час перебування у даному шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом з нею. 30.08.2023 позивач зареєструвала шлюб та змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Як зазначено, відповідно до судового наказу № 711/4364/18 від 18.06.2018, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, відповідача зобов`язано виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 30.05.2018 і до 04.04.2033. Згідно із проведеним розрахунком за період з травня 2018 року по жовтень 2025 року, розмір пені складає 3146248, 55 грн. Позивач також вказує, що заборгованість станом на 10.11.2025 по сплаті аліментів складає 252154,41 грн. Зважаючи на викладене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у сумі 252154 грн. 41 коп. Ухвалою суду від 03.12.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі і призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Крім того, сторонам надано строк для подання сторонами заяв по суті справи. Ухвалою суду від 20.01.2026 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Разом з цим, у своїй позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча судом повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, день і час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Крім того, його виклик здійснювався, шляхом направлення смс-повідомлень про всі судові засідання, Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст.ст. 223, 130, 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, що передбачено ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , який повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову і позивач зазначила про те, що вона не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Врахувавши думку позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно із нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 06.07.2012 сторони по справі зареєстрували шлюб (актовий запис № 632), який розірвано 21.02.2018, на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/11229/17. За час перебування у вказаному шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.04.2015, виданого Великобурімською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області (актовий запис № 03). Батьком дитини записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає. Судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.06.2018 у справі № 711/4364/18 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 30.05.2018 і до [INFO] , тобто до досягнення дитиною повноліття. Цей судовий наказ набрав законної сили 18.06.2018. Разом з тим, відповідно до листа та довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, наданих головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України №166339/26.21-49 від 10.11.2025 [PERSON] , станом на 10.11.2025 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , складає 252154,41 грн. Відомості про оскарження сторонами до суду розрахунку заборгованості по аліментах, що складений державним виконавцем, відсутні. Крім того, позивачем надано розрахунок неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів, з якого вбачається, що за період з травня 2018 року по жовтень 2025 року, розмір неустойки (пені) становить 3146248, 55 грн. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як передбачено ч.ч. 1, 2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції, якою передбачені гарантії, надані сторонам, справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася за незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини. Отже, за результатами розгляду справи судом встановлено вину відповідача [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за судовим наказом, що виданий 18.06.2018 Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі № 711/4364/18. Так, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача. У даному випадку, суд вважає, що знаючи про прийняте судове рішення (судовий наказ) від 18.06.2018 про стягнення аліментів (відповідач не погашав заборгованість по аліментах на стадії примусового виконання судового рішення) та перебування судового наказу на примусовому виконанні, [PERSON] повинен був вчиняти дії, пов`язані з належним його виконанням, контролювати його виконання, оскільки його дитина повинна мати належні та достатні засоби для існування. Також враховується і тривалість періодів, протягом яких відповідач аліменти на утримання доньки не сплачував взагалі (з травня 2018 по лютий 2023, з травня 2023 по липень 2023, з вересня 2023 по березень 2024, з травня 2024 по липень 2025, з вересня 2025 по листопад 2025). Така поведінка відповідача призвела до порушення норми чинного законодавства, що, в кінцевому результаті, призвело до виникнення заборгованості по аліментах, яку на час розгляду справи він не погасив у повному обсязі. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку із чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав. Крім того, розмір заборгованості, що визначений державним виконавцем, відповідачем не спростований. Жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову, відповідачем до суду не надано. Відсутність своєї вини у несплаті аліментів, відповідач [PERSON] не довів, не скориставшись відповідним правом. Також суд звертає увагу, що під час розгляду справи не вбачається підстав для зменшення розміру неустойки платнику аліментів. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі. При прийнятті цього судового рішення судом враховані висновки Верховного Суду, які наведені у постанові від 14.12.2020 по справі №661/905/19 та постанові ВП ВС від 03.04.2019 по справі №333/6020/16. Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави у сумі 2521 грн. 54коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати таких судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved