Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 30.12.2025 через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1333154939409 від 27.11.2023. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.11.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1333154939409 від 27.11.2023. Відповідачем належним чином взяті на себе зобов`язання, які визначені вказаними кредитним договором, не виконуються, що є підставою для стягнення заборгованості у сумі 12 000,00 грн, із яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 000,00 грн - заборгованість за відсотками. При цьому право вимоги за кредитним договором №1333154939409 від 27.11.2023первісним кредитором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» було відступлено ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору факторингу №22072024 від 22.07.2024. Відповідач відзиву на позов не надав. Заяви, (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.12.2025 було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. З викликом сторін на 23.01.2026 на 11:00 год., із визначенням резервної дати 05.02.2026 на 11:00 год. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до пунктів 1.1., 1.2, 1.3 укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] кредитного договору №1333154939409 від 27.11.2023, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 3 000,00 грн строком на 120 днів з 27.11.2023 по 26.03.2024. Як вбачається з довідки ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» вих.№ 27329133083795924122025 від 24.12.2025 ТОВ «ФК«КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» здійснило переказ коштів від ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» на картку №[NUMBER] у сумі 3000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №1333154939409 від 27.11.2023 загальна заборгованість [PERSON] становить 12 000,00 грн, із яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 000,00 грн - заборгованість за відсотками. 22.07.2024 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №22072024 від 22.07.2024, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №1333154939409 від 27.11.2023 в сумі 12 000,00 грн перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Оцінка Суду. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено 2 422,40 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: approved