Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Товариство з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» (далі позивач) звернулося до суду, через свого представника Гурського Г.Ю., із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 21.02.2022 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» було укладено Договір № 2799706710-623480 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Зазначений договір укладено згідно статей 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК». Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту, становить 7 000,00 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування, становить 14 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); дисконтна відсоткова ставка, становить 0,01% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); базова процентна ставка, становить 2.2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків). Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказав в особистому кабінеті як банківська картка на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022 року. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором - не повернув кредит та не сплатив проценти, у зв`язку з чим, станом на момент звернення до суду у відповідача за Договором № 2799706710-623480 від 21.02.2022 утворилась заборгованість. Так, на момент подання даної позовної заяви, у позичальника виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі 20 869,80 грн. яка складається з: заборгованості за сумою кредиту - 7 000,00 грн. та заборгованості за відсотками за користування позикою - 13 869,80 грн. Враховуючи зазначене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 2799706710-623480 від 21.02.2022, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору та на правничу професійну допомогу. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 24.09.2025 ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано за територіальною підсудністю до Липовецького районного суду Вінницької області. 22.10.2025 Липовецьким районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, даною ухвалою витребувано від АТ «ОЩАДБАНК» наступні документи/інформацію: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) або на ім`я іншої особи (із зазначенням ПІБ та РНОКПП такої особи); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 20.02.2022 року по 04.06.2022, а також запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Судом на адресу місця реєстрації відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження. Згідно відмітки відділення Укрпошти у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення судові документи відповідачу вручено 04.11.2025. 19.11.2025 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи з метою врегулювання спору в позасудовому порядку. 21.11.2025 від відповідача надійшли документи на підтвердження його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 25.11.2025 від АТ «ОЩАДБАНК» надійшла запитувана судом інформація. Представник позивача у поданій до суду позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Приймаючи до уваги те, що відповідач будучи належним чином повідомленим, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відтак суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, про що було постановлено ухвалу 12.02.2026. Ураховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що 21.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] було укладено Договір № 2799706710-623480 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (зворотна сторона а.с.20-а.с.26) відповідно до п. 1.1. якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит у сумі 7 000,00 (сім тисяч гривень 00 копійок) гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Проценти за користування кредитом: 9,80 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.4.2. Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022). Згідно п. 1.4.3. Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом, становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду. Відповідно до умов п. 2.1. Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022 кредит надається строком на 14 (чотирнадцять діб) днів, (далі- Лояльний період), початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця. У п. 2.2. Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022 сторони погодили, що встановлений в п. 2.1. Договору строк Лояльного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом. Кредит надається Позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншого електронного платіжного засобу, реквізити якого надані/вказані Позичальником з метою отримання кредиту (п. 2.5. Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022). Відповідно до п. 9.1. Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022 цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Аналогічні умови кредитування передбачені у паспорті споживчого кредиту до договору Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022 (а.с. 19 - зворотна сторона а.с.20). Паспорт споживчого кредиту до Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022, Договір № 2799706710-623480 від 21.02.2022 та Додаток №1 до Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022 підписані [PERSON] із застосуванням електронного підпису, одноразового ідентифікатора «2455». Відповідно до листа МТВ Ваnk № 07/605-07/400 від 15.07.2025 підтверджено успішне проведення операції через систему xPAY та зарахування на картку картодержателя 21.02.2022 о 14:15:02, 7 000, ID транзакції 56207919, номер картки [NUMBER] (а.с.28). Згідно інформації наданої АТ «ОЩАДБАНК» у листі № 46/12-11/148138/2025/БТ від 19.11.2025 на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відкрито банківський рахунок, який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] . Окрім того, згідно виписки за поточним рахунком клієнта 22.02.2022 [PERSON] було зараховано 7 000,00 грн. (а.с.57-60). Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що [PERSON] підписав договір, який є предметом цього судового розгляду електронним підписом одноразовим ідентифікатором з метою засвідчення дій згідно з договором, відтак було дотримано презумпцію правомірності договору, отож права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення такого договору, підлягають виконанню. На спростування вказаних обставин відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, тоді як надані позивачем до позову докази відповідають вимогам щодо їх належності та допустимості. Згідно з вимогами статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтями 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу другого частин першої статті 1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із детальним розрахунком заборгованості за Договором № 2799706710-623480 від 21.02.2022 сума заборгованості відповідачем не погашена, залишок заборгованості складає - 20 869,80 грн. з яких: 7 000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту та 13 869,80 грн. заборгованість за відсотками за користування позикою з 21.02.2022 по 04.06.2022 (а.с.30-31). Водночас суд наголошує на тому, що відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язань є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, а тому право позивача є порушеним та підлягає судовому захисту в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 коп. Стосовно ж вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та по процентам за понадстрокове користування позикою судом зазначається наступне. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц. На думку суду, оскільки строки користування наданими у позику коштами згідно Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022 чітко обумовленні його умовами, а відтак відсотки повинні бути нараховані виключно за передбачений цим Договором строк (14 днів). Водночас, відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014, статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено частиною 15, згідно з якою військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним, з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Судом наголошується на тому, що дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Особливий період відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації на території України. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні уведено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 який неодноразово продовжувався та триває по теперішній час. Судом встановлено, що згідно довідки № 875 від 23.09.2022 виданої т.в.о. першого заступника командира військової частини [NUMBER] позичальник [PERSON] був прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації з 25.02.2022 - наказ командира військової частини [NUMBER] № 46 від 25.02.2022 (а.с.56). Таким чином, в період виконання умов Договору № 2799706710-623480 від 21.02.2022, відповідач [PERSON] мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто для нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом з 25.02.2022, а отже відсотки повинні бути нараховані виключно за період з 21.02.2022 по 24.02.2022, що становить 2 (дві) гривні 80 коп. виходячи з розрахунку: 7 000,00 грн. * 0.01% в день (Лояльний період)* 4 дні користування кредитними коштами. За таких обставин, суд задовольняє позов частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання коштів у позику № 2799706710-623480 від 21.02.2022 у загальному розмірі 7 002 (сім тисяч дві) гривні 80 коп. Розподіл судових витрат. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції № 2186 від 01.08.2025 в сумі 2 422,40 грн. (зворотна сторона а.с. 6), який відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог (7 002,80 грн. з 20 869,80 грн., що становить 33,55%), а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.*33,55% задоволених позовних вимог, що становить 812 (вісімсот дванадцять) гривень 72 коп. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., судом встановлено, що 12.02.2025 між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги (а.с.32) відповідно до п. 1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати необхідну Клієнту правничу (правову) допомогу. Клієнт зобов`язується своєчасно отримувати правничу (правову) допомогу, що надається йому Адвокатським бюро згідно з умовами цього Договору, а також добросовісно виконувати всі інші зобов`язання по Договору в обсязі, у строки та терміни, що встановлені цим Договором (п. 1.3. Договору). Перелік послуг, що входять до складу правової (правничої) допомоги, ціна 1 години гонорару (винагороди) Виконавця, кількість часу на надання правової (правничої) допомоги) та розмір гонорару (винагороди) Виконавця передбачено у Додатку до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025, який підписаний 10.07.2025, яким передбачено, що за оформлення документів щодо надання правничої (правової) допомоги); збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору; складання позовної заяви; формування додатків (доказів) до позовної заяви (для суду та відповідачу); відправку позову стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі витрачено 5 годин, а тому розмір гонорару становить 10 000,00 грн. (а.с.33). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial