Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням зміненого предмету спору, просив суд: - Визнати 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,1204 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121085200:02:002:0561, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . - Визнати 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 95,8 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1204 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121085200:02:002:0561, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . - В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] [INFO] право приватної власності на 1/4 житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 95,8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . - В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] [INFO] право приватної власності на 1/4 земельної ділянки загальною площею 0,1204 гектара, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121085200:02:002:0561, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). - В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] [INFO] право приватної власності на 1/4 житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 95,8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . - В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] [INFO] право приватної власності на 1/4 частину земельної ділянки, загальною площею 0,12041 гектара, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121085200:02:002:0561, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). - Стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги позивач мотивував тим, що сторони знаходились у шлюбі та відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021року був розірваний. В період шлюбу за спільні кошти подружжям було набуто спільне майно, а саме: - земельна ділянка загальною площею 0,1204 гектара, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121085200:02:002:0561, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); - частка житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 95,8 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,1204 гектара, що розташована за адресою: [ADDRESS] , 5121085200:02:002:0561, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 28 липня 2023 року за №201-20230728-0006329920 оціночна вартість 1/2 частки об`єкта складає 574 056,25 гривень. Враховуючи, той факт, що відповідач не бажає в добровільному порядку поділити вказане майно, тому позивач вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала надала пояснення, в судове засідання 27.01.2026 року не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій просила розглянути справу за наявними доказами в матеріалах справи. Крім того від сторони відповідача надійшов відзив, відповідно до якого, остання просила відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Із позовної заяви вбачається, що позивач звернувся із вимогами про визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу, та визнання права власності на 1/2 майна, набутого під час шлюбу, за кожним із подружжя, тобто про визнання права власності на половину майна, набутого у шлюбі. Однак, право спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу, презюмується, як і рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності, а із позовної заяви не вбачається, що відповідач порушила право позивача на спільну сумісну власність. Тобто, позивач звернувся до суду за захистом не порушеного права чи інтересу, що є підставою для відмови у позові. Таким чином, визнання права власності на частку у розмірі, який і так презюмується, може тільки трансформувати право спільної сумісної власності у право спільної часткової власності, однак не може мати своїм наслідком поділ майна подружжя. Фактично, позивач просить визнати одночасно і право спільної сумісної і право спільної часткової власності на одне і те ж майно, що не відповідає вимогам законодавства. У зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позовної заяви. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з урахуванням уточненого способу поділу майна, в судове засідання 27.01.2026 року не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 355 ЦПК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.02.2021 року шлюб мі сторонами було розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення, яке набрало законної сили 09.03.2021 року. В період шлюбу за спільні кошти подружжям було набуто спільне майно, а саме відповідно до копії Договору купівлі продажу серії ВІК №574006 від 31.07.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №269, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Варивода Н.Ю., укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] , [PERSON] передають у власність [PERSON] та [PERSON] в рівних частках земельну ділянку, площею 0,1204 га, кадастровий номер земельної ділянки 5121085200:02:002:0561, що знаходиться в [ADDRESS] . Цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також відповідно до копії Договору купівлі продажу серії ВІК №571008 від31.07.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №271, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Варивода Н.Ю., укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] , [PERSON] передають у власність [PERSON] та [PERSON] в рівних частках житловий будинок з надвірними спорудами, який складається з одного житлового будинку під літерою «А», житловою площею 36,50 кв.м. та надвірних споруд: Б- душу, В теплиці, Г гаражу, Д сараю, Е сараю, З сараю, К-вбиральні, №1-4 огорожі, розташованих на земельній ділянці площею 0, 1204 га, кадастровий номер земельної ділянки 5121085200:02:002:0561 цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 118190151210. Сторони в судовому засіданні вказаний факт не заперечували. Також, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя в судовому порядку в разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17. Згідно з ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Аналогічна позиція висвітлена в постанові Великої палати Верховного Суду від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15-ц, відповідно до якої «Позивач заявив вимогу про визнання квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] спільним сумісним майном. Суди попередніх інстанцій цю вимогу задовольнили. Велика Палата Верховного Суду вважає такий висновок судів помилковим, оскільки обраний спосіб захисту є неефективним. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. З урахуванням викладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог, про визнання 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,1204 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121085200:02:002:0561, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та про визнання 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 95,8 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1204 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121085200:02:002:0561, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , слід відмовити, з вказаних підстав. Що стосується визнання права приватної власності суд зазначає наступне. На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою, другою статті 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права. За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна». Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (див. постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18)). Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Зазначена позиція висловлена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.02.2024 року по справі № 752/18272/18. Вказане спростовує доводи представника відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу захисту. В судовому засіданні представник відповідача зазначала, що відповідач ніяким чином не оспорює право позивача на частину спільного сумісного майна, у зв`язку із чим просила в задоволенні позову відмовити, але виходячи із позиції відповідача, а також не повідомлення про прийнятний для відповідача спосіб поділу, суд вважає, що між сторонами існує спір щодо сумісного майна подружжя. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року визначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22 п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Також аналогічна позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 Вирішуючи спір, суд зазначає наступне. Так, спірний будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , набута [PERSON] у власність за час перебування у шлюбі з [PERSON] , а тому в силу викладених вимог Закону вважається спільним сумісним майном подружжя. Будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у відповідача особистих коштів для придбання житлового будинку та земельної ділянки, а саме що ці кошти були витрачені на купівлю зазначеного майна, матеріали справи не містять. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, аналізуючи норми закону та враховуючи, що придбана сторонами в період шлюбу житлового будинку та земельної ділянки є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку, що житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за відповідачем, була придбана сторонами в період шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу між ними, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожним право власності на 1/2 ідеальну частку спірного майна. Отже позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1560,15 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial