Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 07.11.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 16.02.2023 у сумі 40000 та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 968,96 грн., оскільки останній не виконує умови договору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 16 лютого 2023 він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 грн, які позичальник зобов`язався повернути впродовж 2 місяців, однак взяті на себе зобов`язання позичальник не виконав, у зв`язку з чим 24 квітня 2023 року у присутності 3-х свідків, відповідач склав розписку в якій серед іншого зазначив, що: «З 16 лютого 2023 року зайняв кошти в розмірі 40000 грн у [PERSON] , паспортні дані [NUMBER] , виданий Нововоронцовським РВ УМВС України в Херсонській області, 15 грудня 1997 року. Напротязі двох місяців кошти не повернув, у зв`язку з затримкою заробітної плати, зобов`язуюсь повернути кошти в повному обсязі до 24 травня 2023 року». З метою досудового врегулювання спору у серпні 2023 року позивач звертався до відповідача з вимогою-претензією щодо повернення отриманих коштів, однак станом на час звернення з цим позовом до суду, відповідач отримані кошти у борг не повернув, тому вимушений звернутися до суду. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно отриманого поштового повідомлення, а.с. 21-22, а також за допомогою оголошення про виклик відповідача, яке було опубліковано на сайті Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, а.с. 27, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, відзив на позов до суду не надавав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 10-00 год. 12.01.2026, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, 10.02.2026 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, оскільки існує сукупність умов, передбачених нормами ч.1 ст. 280 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 24.04.2023 [PERSON] було складено розписку у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з тексту якої вбачається, що [PERSON] з 16.02.2023 зайняв кошти в розмірі 40000 грн. в [PERSON] та на протязі двох місяців не повернув, у зв`язку з затримкою заробітної плати, зобов`язується повернути кошти в повному обсязі до 24.05.2023 (а.с. 8). 24.08.2023 позивачем було складено та направлено відповідачу вимогу-претензію про повернення боргу (а.с. 9-10). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, що встановлено ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Як вбачається, 24.04.2023 [PERSON] було складено розписку у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з тексту якої вбачається, що [PERSON] з 16.02.2023 зайняв кошти в розмірі 40000 грн. в [PERSON] та на протязі двох місяців не повернув, у зв`язку з затримкою заробітної плати, зобов`язується повернути кошти в повному обсязі до 24.05.2023 (а.с. 8). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, який посвідчує передання відповідачу грошових коштів зі встановленим строком їх повернення. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 24.08.2023 позивачем було складено вимогу-претензію про повернення боргу (а.с. 9-10), яку суд не може взяти до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази її направлення та вручення відповідачу. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. З`ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд приходить до висновку про порушення майнових прав позивача та необхідність їх захисту в судовому порядку. Таким чином, суд вважає, що надані [PERSON] по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач [PERSON] , користувався грошовими коштами з 16.02.2023, наданими йому позивачем за договором позики від 24.04.2023, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення грошовихх коштів, виходячи з їх фактичного використання позичальником, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом. Аналізуючи вищевикладені норми права, враховуючи, що визначений договором позики строк повернення грошових коштів настав, але борг відповідачем станом на день розгляду справи не повернуто, суд вважає за необхідне позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 40000 грн. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, а саме 968,96 грн. судового збору, а.с. 7, сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі 192, 525, 526, 527, 529, 530, 610-612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved