Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача. АТ «ОТП Банк» (далі - позивач) звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі -відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 18.07.2024 між АТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір № 3000025877. На виконання умов договору банк свої зобов`язання виконав повністю, надавши кошти в розмірі 20 000,00 грн, що підтверджується переказом коштів та меморіальним ордером № 21068282 від 18.07.2024. Умовами договору визначено фіксовану процентну ставку 34,99 % річних, строк повернення кредиту 18.07.2025. Відповідач допустила виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 18.08.2025 становить 12 579,40, із якої: заборгованість за тілом кредиту - 10 544,33 грн та заборгованість за відсотками - 2 035,07 грн. Посилаючись на приписи діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі та понесені судові витрати, які складаються із суми судового збору. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 02.12.2025 представник позивача, адвокат Павленко С.В., через систему «Електронний Суд» скерував до Золотоніського міськрайонного в електронній формі позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2025 вказану цивільну справу передано за підсудністю до Чорнобаївського районного суду Черкаської області. До Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільна справа надійшла 26.12.2025. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Копію вказаної ухвали суду відповідачка отримала 20.01.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно з ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.02.2026 позовні вимоги АТ "ОТП Банк" до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 3000023820 від 31.05.2024 залишені без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду). Цією ж ухвалою постановлено продовжити розгляд позовної заяви АТ "ОТП Банк" до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 3000025877 від 18.07.2024. Сторони в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк не звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків на цей час сплив. Відповідачкою до суду не подано відзиву на позову заяву. Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Частиною 8 ст. 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом та мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 18 липня 2024 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 3000025877 (а.с. 55-56). Договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, позивач надав відповідачці кредит у розмірі 20 00,00 грн на загальні споживчі цілі; дата повернення кредиту 18.07.2025. Пунктом 1.2 встановлено обов`язок позичальника протягом строку дії кредитного договору сплачувати проценти за ставкою 34,99 % річних. Відповідачка була ознайомлена із Правилами кредитування (а.с. 59-64), Паспортом споживчого кредиту (а.с. 5758) у яких міститься інформація щодо орієнтовної вартості кредиту, порядку та строків повернення кредиту, розміру та порядку нарахування процентів. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Урахувавши вказані правові норми, суд дійшов висновку про укладення між позивачем та відповідачкою 18.07.2024 кредитного договору № 3000025877. Матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, він недійсним не визнаний. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачці 18.07.2024 кредитні кошти в розмірі 20 000,00 грн, підтверджується меморіальним ордером № 21068282 від 18.07.2024 (а.с. 59). Щодо строку та підстав нарахування позивачем процентів за користування відповідачкою кредитними коштами, то суд зазначає таке. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц. Як встановлено судом, сторони у кредитному договорі узгодили строк кредитування до 18.07.2025, розмір процентної ставки 34,99 %. За цих обставин суд дійшов висновку про те, що кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитом відповідачкою. Матеріали справи не містять доказів про належне виконання відповідачкою умов кредитного договору і такі докази відповідачкою до суду не подані. Відповідно до наданої позивачем інформації за укладеним кредитним договором № 3000025877 від 18.07.2024 станом на 18.08.2025 заборгованість відповідачки становить 12 579,40 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 10 544,33 грн та заборгованості за відсотками - 2 035,07 грн. За таких обставин суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути із відповідачки на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн (а.с. 1) На підставі викладеного вище,

Outcome: approved