Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду просить суд розірвати договір оренди землі від 13 березня 2023 року укладений між ним та П.П. «АННА-К» та стягнути з відповідача плату за орендну земельної ділянки за період з 2023 по 2024 р. в розмірі 12 000 грн. Сплачений судовий збір. В обґрунтування позову вказує, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1822583600:14:000:0041, яка знаходиться на території Кропивнянської сільської ради Коростишівського району Житомирської області. 13 березня 2023 року між ним та ПП «Анна-К» укладено договір оренди землі предметом якого є вищевказана земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3, 3554 га. Право оренди зареєстровано в державному реєстрі. Зазначає, що строк договору оренди землі становить 10 років, тобто до 2033 року. Орендна плата становить 6000 грн на рік, але в будь якому разі не менше від 5 (п`ять) відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Нормативно- грошова оцінка земельної ділянки становить 96077,70 гривень. Разом із тим вказує, що відповідач не сплатив орендний платіж за 2023 та 2024 роки, проте продовжує використовувати земельну ділянку. Тому просить розірвати договір оренди землі. Відповідач ПП «АННА-К» у відзиві заперечую щодо позову. Зазначає, що сплачували позивачу орендну плату за 2023 та 2024 роки. За 2023 рік позивач отримав 5000, 00 грн. готівкою 08.05.2023 року. За 2024 рік отримав кошти в сумі 18000,00 грн. 04.2025. При цьому зазначили, що орендна плата нарахована в сумі 6000,00 грн. за 2023 рік до видачі 4830,00 грн., за 2024 рік, в зв`язку з інфляцією збільшується нормативно грошова оцінка, орендну плату нараховано в розмірі 7532,5 грн. до виплати - 6063, 66 грн. Таким чином позивач отримав орендну плату за землю в повному обсязі ще й з переплатою. Щодо розірвання договору оренди заперечують та просять відмовити у задоволені позовних вимог. Позивач в судове засідання не зявився про розгляд справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, інших заяв і клопотань не подано. Представник відповідача ПП «АННА-К» Крейс А.П. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, надала пояснення ідентичні, які викладенні у відзиві. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1822583600:14:000:0041, з площею 3,3554 га для ведення товарного сільського господарського виробництва, яка знаходиться на території Кропивнянської сільської ради Коростишівського району Житомирської області (ділянка № [NUMBER] ), що підтверджується копією державного акта серією ЖТ № 142417. 13 березня 2023 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Анна-К» укладено договір оренди землі строком на 10 років. Об`єктом оренди є земельна ділянка з кадастровим номером 1822583600:14:000:0041, з площею 3, 3554 га (ріллі), для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кропивнянської сільської ради Коростишівського району Житомирської області . Згідно п. 8 договору оренди, слідує що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі становить 6000 грн за один календарний рік оренди, але в будь-якому випадку не менше 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 96077,70 грн. (п.7) Орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року оренди. (п. 10 договору). Об`єкт оренди переданий за актом приймання-передачі земельної ділянки від 13 березня 2023 року. Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 17.07.2025 року слідує, що 13.03.2023 зареєстровано за ПП «АННА К» право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1822583600:14:000:0041. [PERSON] у травні 2023 року отримав 5000 грн., та у квітні 2025 року 18 000 грн., виплату здійснено [PERSON] , що підтверджується відомість на виплату готівки. Відповідно до положень статті 792 ЦК України за договором найму (оренди)земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строку володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Верховний Суд у своїй Постанові від 29.07.2020 року у справі № 277/526/18 виклав свою позицію, а саме: «Загальні положення щодо наслідків порушення зобов`язань визначені статтями 610-611 ЦК України. Зокрема стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (статті 611 ЦК України). Отже, не виконання зобов`язань однією зі сторін договору має наслідком розірвання договору за ініціативою сторони, яка втратила інтерес до виконання та продовження правовідносин за договором. Згідно зі статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановлених договором розмірі, строку та порядку. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, вказує на систематичне порушення умов договору оренди земельної ділянки і може бути підставою для його розірвання. За своєю правовою природою поняття "несвоєчасна сплата" означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема, у строк, передбачений договором оренди землі. Згідно постанови Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 327/163/17 «згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з підстави, передбаченої пунктом "д" статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач звертаючись до суду з позовом, зазначає, що відповідач ПП «Анна-К» не виплатив йому орендну плату за 2023- 2024 роки, що вказує на систематичність і є підставою для розірвання договору оренди. Заперечення відповідача полягали у тому, що позивач отримав орендну плату за 2023 рік в сумі 5000 грн., яка виплачена у травні 2023 та плату за 2024 рік в сумі 18 000 грн., яку виплатили у квітні 2025 року. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не сплатив позивачу орендну плату за землю за 2023 та 2024 роки в строки та в тому обсязі, що передбачено п. 8 та передбачені пунктом 4.5 договору оренди землі. Лише у першому кварталі 2023 року відповідач частково сплатив орендну плату за 2023 рік в сумі 5000 грн., що менше від суми, що мав сплатити відповідач згідно договору оренди землі. Орендну плату за 2024 рік відповідач сплатив лише у квітні 2025 року. Частиною 1 ст. 526 ЦК України, визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання. Відповідно до частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.03.2019 року в справі № 183/262/17 дійшов висновку, що ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту договору оренди землі від 13 березня 2023 року укладеного між сторонами вбачається, що умовами договору не передбачено порядку сплати орендної плати. Вказано, що розмір оренди становить 6000 грн у рік. Однак не визначено, який чином здійснюється розрахунки між сторонами. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження обставин виконання ПП «Анна-К» обов`язку сплати орендного платежу до 31 грудня за 2024 рік відповідно(строк передбачений сторонами у договорі). При цьому відповідачем долучено квитанцію від 04.2025 року на суму 18000 грн. в якості оплати відповідачем орендної плати в більшому розмірі, та за 2023 рік сплачено у травні 2023 у сумі 5000 грн., що вказує на прострочення виконання такого зобов`язання. Суду не надано будь-яких доказів того, що відповідач вживав заходів щодо внесення орендної плати за договором оренди у строки та в тому обсязі, які зазначені у договорі оренди. За правовим висновком, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. При цьому, як систематична не сплата так і сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, невиконання або неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене ПП «Анна-К» не виконали свого обов`язку щодо своєчасного внесення орендної плати у встановлено розмірі та строк та допустили систематичну несплату орендної плати. Той факт, що на момент розгляду справи орендар погасив заборгованість за орендною платою не впливає на право орендодавця вимагати розірвання договору як на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, так і на підставі п.«д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково. Крім того відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. За такого, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2422,40 коп. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. 21,24 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 Земельного кодексу, ст 526, 614, 651,792, Цивільного кодексу України, і

Outcome: partial