Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У жовтні 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 14 165 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 04.10.2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений Договір про споживчий кредит № 5629193, за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 5 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, Додаток № 1 до кредитного договору № 5629193 від 04.10.2022 року, відповідачем не були сплачені кредитні кошти, комісія і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором. 30.01.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № 89-МЛ за умовами якого відбулося відступлення права вимоги. Відповідно до витягу реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 89-МЛ від 30.01.2023 року ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 14 165 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9 665 грн. сума заборгованості за відсотками та 500 грн. заборгованість за комісією. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» за кредитним договором № 5629193 в розмірі 14 165 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 27.10.2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 04.10.2022 року ТОВ «Мілоан» уклало з [PERSON] договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5629193. Як передбачено п. п. 1.1-1.5.1 договору про споживчий кредит № 5629193 від 04.10.2022 року, кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000 грн. Кредит надається строком на 105 днів з 04.10.2022 року. Комісія за надання кредиту: 500 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово. Стандартна процентна ставка кредиту становить 3% в день. Як зазначено у п. 6 договору про споживчий кредит № 5629193 від 04.10.2022 року, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. На підтвердження укладення кредитного договору, позивач долучив Анкету-заяву на отримання кредит № 5629193 від 04.10.2022 року. ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання, перерахувавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 5 000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 84030348 від 04.10.2022 року. 30.01.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № 89-МЛ за умовами якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Кредитним договором № 5629193 від 04.10.2022 року. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 89-МЛ від 30.01.2023 року, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14 165 грн., з яких: 4 000 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 9 665 грн. сума заборгованості за відсотками та 500 грн. заборгованість за комісією. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» є правонаступником ТОВ «Мілоан» та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з відповідачем. 09.07.2025 року позивач надіслав відповідачу письмову досудову вимогу про погашення наявної заборгованості. Вирішуючи дані позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмові формі. Якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощену процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлення в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним і Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, встановленому статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі, свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору № 5629193 від 04.10.2022 року, який оформлено сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази як укладення кредитного договору так і отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 5 000 грн. Також, як вбачається з наданої до матеріалів справи Відомості про щоденні нарахування та погашення, відповідачкою [PERSON] 19.10.2022 року та 03.11.2022 року було внесено на рахунок ТОВ «Міолан» суму коштів в рахунок погашення тіла кредиту в загальному розмірі 1000 грн. Доказів повернення відповідачкою решти коштів, отриманих у кредит, матеріали справи не містять. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаному договору становить суму у розмірі 4 000 грн., а тому вимога позивача в цій частині є доведеною та підлягає задоволенню. Що стосується вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, то суд зазначає наступне. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний й повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як вбачається з наданої до матеріалів справи Відомості про щоденні нарахування та погашення, відповідачкою [PERSON] 19.10.2022 року та 03.11.2022 року було внесено на рахунок ТОВ «Міолан» суму коштів в рахунок погашення процентів за користування кредитом в загальному розмірі 1000 грн. Доказів повернення відповідачкою решти коштів в рахунок оплати процентів за користування отриманих у кредит коштів, матеріали справи не містять. Таким чином, заборгованість відповідачки по процентам за користування кредитними коштами по вказаному договору становить суму у розмірі 9 665 грн., а тому вимога позивача в цій частині є доведеною та також підлягає задоволенню. Що стосується вимог про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, то суд зазначає наступне. Оскільки позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачиться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату на користь кредитодавця комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позову в частині стягнення комісії. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу, то суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом пункту 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). На підтвердження факту надання правничої допомоги до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, акт № Д/3512 наданих послуг від 20.08.2025 року, детальний опис наданих послуг за договором про надання правової допомоги № Д/3512 від 20.08.2025 року, ордер. Однак, матеріали справи не містять доказів сплати позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. саме за надання правової допомоги по справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит Капітал» до [PERSON] , зокрема, не надано відповідної квитанції або платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу. Таким чином, судові витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому суд вважає, що у стягненні судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги позивачу, слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial