Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

11.08.2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрокераміка» про припинення трудових відносин. В обґрунтування поданої заяви, позивач заначив, що він зв`язку з військовою агресію російської федерацїї проти України перемістився з с. Воскресенка, Пологівського району, Запорізької області до м. Запоріжжя та отримав статус внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до записів трудової книжки, до початку військових дій позивач перебував у трудових відносинах, на умовах безстрокового трудового договору, в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дніпрокераміка» відповідно до наказу №3 від 18.01.2007 року. Починаючи з березня 2022 позивач не має можливості працювати у даній компанії, та отримувати дохід, оскільки м. Пологи, Запорізької області, де знаходиться зазначене товариство є тимчасово окупованою територією, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786. 23 травня 2025 року, позивач звернувся до Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про перерахунок пенсії. За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняло рішення про відмову в перерахунку пенсії №084750010064 від 30.05.2025, оскільки за даними про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб заявник - працює. Станом на момент звернення до суду у позивача немає можливості припинити трудові правовідносини з відповідачем, подавши відповідну заяву на звільнення, оскільки відповідач знаходиться на окупованій території. На даний час у позивача виникла необхідність розірвати трудовий договір для того, щоб зробити перерахунок пенсійних виплат, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Разом із позовною заявою від позивача надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке судом було задоволено. Ухвалою суду від 18.08.2025 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення у справи заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить оголошення на веб-сайті «Судова влада». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 18 січня 2007 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпрокераміка» (код за ЄДРПОУ 25480544) на підставі наказу №3 від 18.01.2007 року, що підтверджується записом №29 у трудовій книжці позивача. Факт укладення трудового договору також підтверджується індивідуальними відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб виданими Пенсійним фондом України за на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Згідно копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Пологівським РВ УМВС України в Запорізькій області 16.08.1996 року, зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан. У зв`язку з веденням бойових дій на території Запорізької області у березні 2022 року позивач виїхав до м. Запоріжжя, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2326 -5002174777/10530 від 27.09.2022 року, однак трудову книжку забрати не мав змоги та не зміг звільнитись в установленому законом порядку, оскільки підприємство опинилось на території не підконтрольній державі Україна. Згідно з індивідуальними відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб виданими Пенсійним фондом України за на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за формою ОК-7, вбачається факт не отримання позивачем заробітної плати (доходу) від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрокераміка» з березня 2022 року. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 08.07.2025 позивач [PERSON] отримує соціальні виплати внутрішньо переміщених осіб та відповідну благодійну допомогу. Після переміщення з тимчасово окупованої території, позивач по теперішній час продовжує перебувати в трудових відносинах з підприємством, що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, але з березня 2022 року фактично не виконує трудових обов`язків через неможливість прибути на робоче місце, у зв`язку з веденням бойових дій в м. Пологи, Запорізької області, де знаходиться Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрокераміка». Відповідно до пенсійного посвідчення серія [NUMBER] виданого 15.05.2025 року позивач є пенсіонером. Разом з цим, згідно з довідкою про доходи №1390 0134 6330 2367, позивач [PERSON] перебуває на обліку в Пологівському об`єднаному управління ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію по інвалідності. Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №084750010064 від 30.05.2025 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки за даними про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб заявник працює. Відповідно до даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрокераміка» (код за ЄДРПОУ 25480544) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Переліку територій, територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, на час розгляду справи, м.Пологи, Пологівської міської територіальної громади є тимчасово окупованою територією України з 03.03.2022 року. Фактична неможливість продовження трудових відносин з відповідачем порушує право позивача на належний соціальний захист та перерахунку розміру пенсії. У позивача відсутня можливість припинити трудові відносини в інший спосіб, крім звернення до суду. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що «визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації». Згідно зі ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Згідно з положеннями ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. У силу п.4 ч.1ст. 36 КзПП України пiдставами припинення трудового договору є розiрвання трудового договору з iнiцiативи працiвника (статтi 38,39 КзПП України). Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю - працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ч. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24. 10. 2008 р. - при вирішенні питання про те, чи є спір, що виник між господарським товариством та посадовими особами товариства, які входять до складу виконавчого органу товариства або наглядової ради товариства, трудовим чи корпоративним, судам необхідно керуватися положеннями глави XV Кодексу законів про працю України. Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законів про працю України). Відповідно до вимог статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору). Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). Враховуючи той факт, що станом на день розгляду справи територія м. Пологи, Пологівської міської територіальної громади є тимчасово окупованою територією України з 03.03.2022 року, УДППЗ «Укрпошта» не здійснюється пересилання пошти на тимчасово окуповані території, які не підконтрольні Україні, тому позивач не мав можливості подати поштовим відправленням заяву про припинення трудових відносин, оскільки такі відправлення на вказану територію не приймаються. Таким чином, суд вважає, що на сьогодні трудові відносини між сторонами фактично не існують, однак процедура припинення трудових відносин відповідно до законодавства України про працю повністю не виконана. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що існує порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене частиною першою статті 38 КЗпП України, тобто припинення трудових відносин. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»( далі - Закон) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено гарантії прав і свобод громадян України, які виїхали за межі тимчасово окупованої території, визначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 24.03.2022, визначає, крім іншого, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Стаття 4 Закону встановлює особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а саме у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника, який може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві. Судом встановлено, що дійсно Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрокераміка» (код ЄДРПОУ 25480544) розташований на території, яка є тимчасово окупованою територією України. Трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, проте позивач позбавлений можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує його конституційні права. Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. При таких обставинах, враховуючи те, що установа відповідача знаходиться на непідконтрольній Україні території, у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, окрім звернення до суду, оскільки поштова служба зв`язку не працює, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, бути наділеним правом на розірвання договору з метою надання можливості позивачу в подальшому реалізовувати свої права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання припиненими трудових відносин між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпрокераміка» з 01 березня 2022 року, на підставі ст. 38 КЗпП України, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача є ефективним.

Outcome: approved