Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором позики від 14 листопада 2019 року у розмірі 380 000 доларів США. В обґрунтування позову зазначив, що 14 листопада 2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики про надання позивачем відповідачу в борг грошових коштів у розмірі 380 000 доларів США з метою повернення позичальником грошових коштів (боргу) іншим особам. Визначено строк повернення отриманих у борг грошових коштів в іноземній валюті в повному обсязі та своєчасно - до 14 листопада 2022 року. На підтвердження укладання договору позики та отримання грошових коштів відповідачем було видано позивачу розписку на суму 380 000 доларів США. Станом на момент подання даного позову, відповідач умови вище вказаного договору позики не виконує, отримані від позивача в борг кошти не повертає. Просив стягнути з відповідача суму боргу. Відповідачем відзиву не надано. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов, та просила його задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача не заперечував проти існування боргу у відповідача перед позивачем, однак просив надати трохи часу, оскільки у власності відповідача перебуває майно, реалізувавши яке, можна погасити борг перед позивачем. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено практикою Верховного Суду (зокрема, постанова КЦС ВС від 31.01.2024 у справі № 448/852/21, де підкреслено, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання, а розписка є достатнім доказом, якщо вона містить істотні умови та не оскаржується; аналогічно постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 520/11358/15-ц), розписка є достатнім доказом укладення договору та передання коштів, якщо вона посвідчує факт отримання коштів боржником і не спростована. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Згідно з висновками Верховного Суду тлумачення абзацу 1 частини першої статті1046, абзацу 1 частини першої статті1049 ЦК Українидозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики (постанова КЦС ВС від 31.01.2024 у справі № 753/14634/22). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак у даній справі позивач не заявляв вимог щодо стягнення інфляційних втрат чи процентів річних, обмежившись стягненням основної суми боргу, тому суд не виходить за межі заявлених вимог (ст. 5 ЦПК України). Так, 14 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики про надання позивачем відповідачу в борг грошових коштів у розмірі 380 000 доларів США з метою повернення позичальником грошових коштів (боргу) іншим особам. Визначено строк повернення отриманих у борг грошових коштів в іноземній валюті в повному обсязі та своєчасно - до 14 листопада 2022 року (а.с.6-7). Судом встановлений факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] в борг грошових коштів у розмірі 380 000 (стриста вісімдесят тисяч) доларів Сполучених Штатів Америки. На підтвердження вказаного факту позивачем надана розписка, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам ЦК України. Відповідач не надав жодних доказів спростування факту отримання коштів чи їх повернення, його представник не заперечував проти отримання відповідачем грошових коштів у борг (а.с.8). Станом на час звернення Позивача до суду, а також на час розгляду справи у суді, встановлено, що Відповідачем заборгованість за договором не погашена. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 15 412,52 грн., що підлягає стягненню з Відповідача (ст. 141 ЦПК України). Враховуючи викладене,

Outcome: approved