Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»(надалі позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за Договором № 1672841 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 21.06.2024 року (надалі кредитний договір) у розмірі 27600 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 21.06.2024 року уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ" (надалі кредитор) кредитний договір. Кредитор свої обов`язки виконав надав кредит. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором, не виконував, що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку. При цьому, кредитор відступив право вимоги за кредитним договором відповідача позивачу. Також просить стягнути судові витрати. 23 грудня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд не визнавав явку сторін обов`язковою. Судове засідання, призначене на 19.01.2026 рік, суд відклав на 09.02.2026 рік, оскільки це була перша неявка відповідача, повідомленого належним чином і який не проінформував суд про причини неявки. Відзиву не подав. В судове засідання, призначене на 09 лютого 2026 року, сторони не з`явилися. Позивач та відповідач повідомлені про дату час та місце судового засідання через електронний суд. В п. 4 прохальної частини позовної заяви просить розглядати справу без участі свого представника та не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд вважає, що для забезпечення участі сторін в розгляді справи вжито всі можливі засоби, однак в судове засідання вони не з`явилася. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 21 червня 2024 року кредитор та відповідач уклали кредитний договір. За умовами якого кредитор мав надати позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується повернути його, сплатити проценти та інші платежі , передбачені кредитним договором ( п. 1.2.).Сума кредиту 4 000 грн (п. 1.3.). Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору (п.1.4.). За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 кредитного договору. Знижена процентна ставка 1,275% в день застосовується відповідно до настання певних умов (п. 1.5.1,1.5.2.). Відповідач не дотримався цих умов та не отримав право на застосування зниженої процентної ставки. Мета кредиту споживчі цілі ( п. 1.6.). Дата повернення суми кредиту ( 4000,00 грн) - 16.06.2025 року ( додаток №1 до кредитного договору). У випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, він зобов`язаний сплатити кредитору штраф: у розмірі 200,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 40,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (п.6.4.). Кредитор надає кошти кредиту у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (п. 2.1.). Дати надання кредиту: 21.06.2024 року або 22.06.2024 року (п. 2.2.). Електронний підпис кредитора створюється на кредитному договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису його уповноваженої особи та відтиску його печатки, що відтворені засобами електронного копіювання. Кредитний договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що створений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні кредитора для кожного разу використання та направляється позичальнику на номер мобільного телефону, повідомлений останнім кредитору в ІКС. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитного договору створює його підпис на кредитному договорі та вважається направленням кредитору повідомлення про прийняття в повному обсязі його умов (п. 9.6.). Кредитний договір та додаток №1 укладені в електронній формі та містять підписи сторін. Кредитний договір сторони уклали за допомогою ІКС кредитора , доступ до якої забезпечувався відповідачу через Вебсайт відповідно до п. 1.1. Позичальник підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором P905. Перед укладенням кредитного договору, позичальник отримала паспорт споживчого кредиту з інформацією про умови кредитування, що підтверджується копією цього паспорта з накладеним електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором A181) відповідача. У паспорті, зокрема, наявна інформація про орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника. На виконання п. 2.1. кредитного договору кредитор перерахував кошти відповідачу в розмірі 4000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] з використанням послуг з переказу коштів ТОВ »Пейтек», що підтверджується копією його листа від 02.07.2025 року № 20250702-1053. АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підтвердило, що на ім`я відповідача емітовано карту № № [NUMBER] , на яку 21.06.2024 року зараховано кошти в сумі 35 000,00 грн за ініціативою кредитора, що підтверджується листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 12.01.2026 року №БТ/Е-968. АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» зазначило, що платіж проведений не по реквізитам, а через платіжну систему, тому відсутня інформація щодо призначення, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж був через платіжного провайдера ТОВ »Пейтек» не може. Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована кредитором станом на 27.06.2025 рік становить 27600,00 грн, з яких: за основним боргом (тілом кредиту) 4000,00 грн; за процентами 21600,00 грн, по штрафу/пені 2000,00 грн. Жодних погашень на користь кредитора відповідач не здійснював. Проценти нараховані з 21.06.2024 року до 16.06.2025 року за процентною ставкою 1,5% в день. 27 червня 2025 року кредитор та позивач уклали договір факторингу № 27062025, відповідно до якого кредитор відступив, а позивач прийняв права вимоги до боржників, зокрема і до відповідача за кредитним договором, що підтверджується копіями договору факторингу № 27062025 від 27.06.2025 року, додаткового договору до договору факторингу № 27062025 від 30.06.2025 року, платіжної інструкції в національній валюті № 7210 від 01.07.2025 року, акта прийому передачі реєстру боржників від 27.06.2025 року, витягу з реєстру боржників від 27.06.2025 року ( рядок 1078). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 27.06.2025 року до договору факторингу № 27062025, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 27600 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 21600 грн - заборгованість за нарахованими процентами, 2000,00 грн - пеня. Копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу із Державного реєстру фінансових установ, розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 25.10.2018 року №1891, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 27.11.2020 року, підтверджується, що кредитор є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та має право на надання фінансових послуг ( крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу із Державного реєстру фінансових установ від 24.01.2022 року, рішення № 251124/1 єдиного учасника 25.11.2024 року, статуту, листа НБУ від 23.12.2022 року , свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 21.01.2022 року, підтверджується, що кредитор є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та має право на надання фінансових послуг ( крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. Кредитор виконав належним чином взятий на себе обов`язок надати кредит, що підтверджується копією листа ТОВ »Пейтек» від 02.07.2025 року № 20250702-1053 та листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 12.01.2026 року №БТ/Е-968.Суд бачив, що АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повідомило, що 21.06.2024 року на карту відповідач № № [NUMBER] зараховано кошти в сумі 35 000,00 грн за ініціативою кредитора, тобто більшу суму ніж передбачену кредитним договором, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у цій справі. Врахував, що відповідач ніяк не прокоментував цей факт, та виснував, що перерахування кредитором більшої суми кредиту підтверджує факт видачі кредиту в сумі 4000,00 грн за кредитним договором, оскільки не встановлено законодавчої заборони можливого укладення в один день більше одного кредитного договору з одним і тим же кредитором. У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовилася від належного виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернула. В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК позивач в законному порядку набув право вимоги за кредитним договором до відповідачки. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази в частині, що підтверджують існування зобов`язальних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідача суд визнає належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують існування договірних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідача. В свою чергу, відповідач не надав доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Однак надані позивачем докази не підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумую заборгованості по тілу кредиту, оскільки відповідач не надав доказів щодо їх повного чи часткового погашення. З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися кредитором в межах строку кредитування з 21.06.2024 року до 16.06.2025 року за процентною ставкою 1,5% в день. Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року було внесено зміни до Закону України »Про споживче кредитування». Цей закон набув чинності 24.12.2023 року. Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводилося в дію поетапно. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. З врахуванням цих змін з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки становив 2,5 %, з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року 1,5 %, а з 21.08.2024 року 1%. У цій справі суд встановив, що кредитний договір укладений 21.06.2024 року, вже за чинності Закону України № 3498-IX, а відсоткова ставка становила 1,5% і після 20.08.2024 року. Суд розуміє, що відсоткова (процентна) ставка за кредитом не є тотожною денній процентній ставці. Процентна ставка - це плата за користування чужими грошовими коштами, її розмір встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства ( ст. 536 ЦК). Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту ( п.1-2 ст.1 Закону України »Про споживче кредитування»), її розмір розраховується за формулою, зазначену в ч.4 ст. 8 Закону України »Про споживче кредитування». Якщо ж загальні витрати за кредитом складаються лише з процентів, то розмір процентної ставки за день відповідає розміру денної процентної ставки. У цій справі загальні витрати за кредитом складаються лише з процентів (додаток №1 кредитного договору). Процентна ставка 1,5% в день за користування кредитом відповідає розміру денної процентної ставки 1,5%. В судовій практиці (на рівні судів апеляційної інстанції, наприклад постанови Франківського апеляційного суду по справі № 345/2371/25 від 21 серпня 2025 року, постанови Херсонський апеляційний суд по справі № 954/386/25 від 30 вересня 2025 року, постанов Львівсьткого апеляційного суду по справах № 463/809/25 від 22 грудня 2025, № 443/822/25 від 04 грудня 2025 року, постанова Запорізького апеляційного суду по справі № 322/1492/25 від 4 лютого 2026 року, постанови Дніпровського апеляційного суду по справі № 216/955/25 від 03 лютого 2026 року, постанови Житомирського апеляційного суду у справі № 293/218/25 від 30 червня 2025 року та ін.) переважно домінує позиція, що необхідно враховувати п.17 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України »Про споживче кредитування» під час вирішення питань про стягнення заборгованості за процентами, коли процентна ставка за кредитом перевищує законодавчо дозволену денну процентну ставку, починаючи з 24.12.2023 року. Враховуючи положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» з врахуванням п.17 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону та судову практику щодо застосування цих норм суд виснує, що з 21.06.2024 року до 20 серпня 2024 року ( включно) кредитор правомірно нарахував проценти за користування кредитом за процентною ставкою 1.50 % в день, однак починаючи з 21 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1 %, тому кредитор не мав права нараховувати проценти за процентною ставкою 1,5 %. Отже, проценти за користування кредитними коштами підлягали нарахуванню за період з 21 червня 2024 року до 20 серпня 2024 року в розмірі 3660,00 грн. (4 000 грн. х 1,5 %/100% х 61 день = 3660,00 грн.), за період з 21 серпня 2024 року до 16 червня 2025 року в розмірі 11960,00 грн. (4 000 грн. х 1,0 % х 299 днів = 11960,00 грн.). Тому сума заборгованості по процентам за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 3660,00+11960,00=15620,00 грн. Суд не погоджується, що позивач набув право стягувати неустойку (пеню) з таких підстав. Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: " У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) ". Цим же законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону". Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". В подальшому Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року пункт 6 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Цим же Законом п. 6-1 був виключений. Тобто, Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024 року, списання неустойки не передбачено. Водночас п. 18 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у зв`язку з прийняттям Законом № 3498-IX від 22.11.2023 змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору. Питання пріоритетності застосування норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально розглянула у справі № 334/3161/17 ( п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року). А тому суд вважає, що до неустойки ( штрафу, пені) за кредитним договором, датою укладення якого є 21 червня 2024 рік, застосуванню підлягає п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Отже, пеня в розмірі 2000,00 грн підлягала списанню кредитором. Враховуючи наведені мотиви, суд виснує, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 19620,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4000,00 грн, по процентам 15620,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив 2 422,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 20.11.2025 року. Крім цього, представник позивача просить суд стягнути на витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Відповідач не подавав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141 ЦПК України ( див постанову Верховного Суду по справі № 369/576/22 від 28 червня 2023). Суд враховує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), принципу «pactasuntservanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому уст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі № 910/15191/19). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, основні засади (принципи) цивільного судочинства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17). На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача подано такі документи: -копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Столітнім М.М., та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»; -заявку № 12637 на виконання доручення до договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 21 жовтня 2025 року; - рахунок на оплату №12637-19/11-2025 від 19 листопада 2025 р.; -копію акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 19 листопада 2025 року. З умов наданого договору, який укладений між позивачем та [PERSON] вбачається, що адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (п.2.2.). У п.4.2. визначено критерії гонорару адвоката. Згідно із заявкою № 12637 від 21 жовтня 2025 року сторони погодили надання переліку правових послуг з визначенням часу та вартості. Суд зазначає, що складові надання професійної правової допомоги, визначені адвокатом в п. 1-6,8-9 охоплюються послугою з підготовки та подання позовної заяви і не підлягають виокремленню ( подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21). Суд констатує, що спір, який є предметом розгляду у цій справі, для професійного правника є незначної складності, відноситься до категорії малозначних та типових справ. Адвокат Столітній М.М надає позивачу послуги правового характеру в таких категоріях спорів на постійній основі ( про що свідчить договір про правову допомогу), позовна заява є типовою, не містить складних юридичних конструкцій, аналізу законодавства чи судової практики щодо застосування Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, не містить детальних пояснень розрахованих сум заборгованості, обґрунтування стягнення неустойки, їх відповідності умовам укладеного кредитного договору, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень є явно завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги необхідних та достатніх для підготовки та складання позовної заяви в таких категоріях справ. При цьому, представником позивача жодним чином не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених ним. Отже,

Outcome: partial