Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації), та просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 140 000,00 грн., а також судові витрати. В обгрунтування позову зазначає, що 22.02.2024р. між позивачем та [PERSON] був укладений Договір №ЕАП-0604370 комплексного страхування транспортного засобу, одним з предметів якого є страхування транспортного засобу Volkswagen Jetta, д.р.н. [NUMBER] . 13.07.2024р. в м. Києві (вул. Кільцева дорога) сталася ДТП за участю транспортних засобів Volkswagen Jetta, д.р.н. [NUMBER] , та Jeep, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Постановою Київського апеляційного суду та Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/15817/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. До позивача звернулась [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з ДТП, що є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування. Позивач згідно з Договором страхування на підставі заяви і страхових актів здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 140 000,00 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована. На підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за нанесену шкоду внаслідок ДТП. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.10.2025р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, однак відзиву на позовну заяву до суду не направив. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», страховиком, та [PERSON] , як страхувальником, укладено Договір добровільного комплексного страхування серії ЕАП №0604370 від 22.02.2024р., предметом якого стали майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Volkswagen Jetta, д.р.н. [NUMBER] . 13 липня 2024 року об 11 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом Jeep, д.р.н. [NUMBER] , у м. Києві по вул. Кільцева дорога 1-Б, не виконала вимогу дорожньої розмітки 1.13. та не надала перевагу в русі тз, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Volkswagen Jetta, д.р.н. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, тобто вчинила дії якими порушила вимоги п.п. 2.3., 16.11, 33.1.4. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Зазначені обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.08.2024р. у справі №752/15817/24, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2024р., за якою [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 16.07.2024р. страхувальником подано заяву про страхове відшкодування. 08.04.2025р. позивачем складено страховий акт №К-24-29-13095/1, за яким встановлено розмір страхового відшкодування на користь страхувальника [PERSON] в розмірі 140 000,00 грн. За платіжною інструкцією від 08.04.2025р. №20337 позивачем перераховано страхувальнику [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 140 000,00 грн. Судом також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Положення ст. 108 Закону України «Про страхування» визначають, що страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. . Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Отже, згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 108 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. В ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, в межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто в таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Матеріали справи свідчать, що позивачем направлялась відповідачу претензія про відшкодування шкоди в розмірі 140 000,00 грн. При цьому матеріали справи не містять доказів щодо сплати відповідачем позивачу грошових коштів у рахунок відшкодування шкоди. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума 140 000,00 грн. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved