Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

До Галицького районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява від Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 92 738 грн 44 коп. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що між Акціонерним Товариством «Перший Український міжнародний Банк» (надалі по тексту АТ «ПУМБ») та відповідачем укладено кредитні договори: 24.10.2018 - кредитний договір №2001155068701, за яким отримав кредит у сумі 49 400,00 гривень та 21.10.2020 - кредитний договір №1001714419201, за яким позивальнику надано кредит в сумі 15 661,00 гривень. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує довготривалий строк, в результаті чого станом на 04 серпня 2025 року утворилась заборгованість, яка склала: - по кредитному договору №2001155068701 71 633,64 грн, з яких: 44 910,29 грн - заборгованість за кредитом, 26 723,35 грн заборгованість за процентами; - по кредитному договору №1001714419201 21 104,8 грн, з яких: 10 337,41 грн заборгованість за кредитом, 3,55 грн заборгованість за процентами,10 763,84 грн - заборгованість за комісією. Кредитні кошти відповідачу надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі. Отже, позивач, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Заходи позасудового врегулювання виявились безрезультатними. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, однак у наданий строк заборгованість відповідачем не погашена. На час звернення до суду відповідач не сплатив заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Представник позивача просить стягнути цю заборгованість на кориcть позивача. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. Представник позивача АТ «Перший український міжнародний банк» у судове засідання не з`явився. Одночасно з позовною заявою подав заяву та просив суд розглядати справу за його відсутності, вимоги позову підтримав, у випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Із змісту заяв, поданих адвокатом [PERSON] - Денисом І.Д., вбачається, що позовні вимоги сторона відповідача не визнає в частині штрафних санкцій. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, на підставі положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні фактичні обставини. 24 жовтня 2018 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] на підставі заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір №2001155068701, за умовами йому встановлено кредитний ліміт в сумі 22058,00 грн. Факт укладення кредитного договору від 24 жовтня 2018 року №2001155068701 між сторонами підтверджується підписаною відповідачем заявою від 24 жовтня 2018 року про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за якою АТ «ПУМБ» відкрило відповідачу поточний рахунок та надало кредитну картку миттєвого випуску, встановивши кредитний ліміт у сумі 22058,00 грн із реальною річною процентною ставкою 50,52 % річних Згідно з Довідкою про збільшення кредитного ліміту, станом на 15.06.2021, кредитний ліміт позивальником збільшено і становить - 49 400,00 грн. Також, 24 жовтня 2018 року відповідач власноручно підписав паспорт споживчого кредиту, погодившись таким чином з умовами кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2001155068701 від 24.10.2018, [PERSON] здійснинював часткове погашення кредиту як за тілом, та і за відсотками. Однак, непогашена сума заборгованості по відсотках за користування кредитом становить 26 723,35 грн, заборгованість за тілом кредиту - 44 910.29 грн. 21 жовтня 2020 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] на підставі заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір №1001714419201, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 15 661,00 грн. Факт укладення кредитного договору від 21 жовтня 2020 року №1001714419201 між сторонами підтверджується підписаною відповідачем заявою від 21 жотвня 2020 року про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за якою АТ «ПУМБ» надав відповідачу кредит в сумі 15661,00 грн. з зарахуванням коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «ПУМБ» зі сплатою відсотків за користування коштами у сумі 0,01 % річних строком на 26 місяці. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99 %. Платіжною інструкцією №TR 45040109.69229.8810 від 21 жовтня 2020 року підстверджується здійснення перерахування [PERSON] коштів в сумі 15 661,00 грн. Відповідно до Розрахунку заборгованості за кредитним договором №100171449201 від 21.10.2020, [PERSON] здійснив часткове погашення за сумою кредиту в розмірі 5 323,59 грн. Разом з тим, непогашена заборгованість за тілом становить 10 337,41 грн. Залишок непогашених процентів встановить 3,55 грн. За користування кредитом, позивачем нараховано комісію, заборгованість за якою становить 10 763, 84 грн. Згідно з випискою по рахункам [PERSON] вбачається активне використання позивальником кредитних коштів, в тому числі: погашення строкової заборгованості, поповненням рахунку, видачею кредитних коштів через термінал, погашенням заборгованості за відсотками. Пунктом 2.2.5 Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у новій редакції, що діє з 06 березня 2018 року) передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до пункту 5.1.4. Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно з пунктом 5.1.7. Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Відповідно до розрахунків заборгованості за вказаними вище договорами, наданих позивачем, заборгованість відповідача станом на 04.08.2025 склала 92 738,44 грн, з яких: - за кредитним договором №2001155068701 від 24.10.2018 сума заборгованості становить 71 633,34 грн, з яких: 44 910,29 грн - заборгованість за кредитом, 26 723,35 грн. - заборгованість за процентами; - за кредитним договором №1001714419201 від 21.10.2020 сума заборгованості становить 21 104,8 грн, з яких: 10 337,41 грн - заборгованість за кредитом, 3,55 грн -заборгованість процентами, 10 763,84 грн - заборгованість за комісією. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем та відповідачем є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, на підставі статей 633, 634, 1054, 1055 ЦК України, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем у письмовій формі шляхом приєднання укладені споживчі кредитні договори: кредитний договір №2001155068701 від 24.10.2018, за умовами йому встановлено кредитний ліміт в сумі 22058,00 грн, згодом збільшений до 49400,00 грн. та №1001714419201 від 21.10.2020, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 15 661,00 грн. Кредитодавець свої зобов`язання за договорами виконав в повному обсязі, відкрив відповідачу поточні рахунки, надав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами, проте відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів на спростування достовірності наданого позивачем розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується наданими позивачем доказами. При ухваленні рішення суд враховує те, що основними економіко-правовими характеристиками кредиту є строковість, зворотність та платність. За відсутності хоча б однієї з цих ознак договірні відносини між сторонами не можуть вважатися відносинами кредиту. Відтак, у кредитних правовідносинах проценти є платою за користування коштами подібно до плати за користування будь-яким іншим майном, а обов`язок позичальника сплатити проценти є елементом конструкції кредитного зобов`язання за участю спеціального суб`єкта банка або фінансової установи. З письмових доказів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами виникли саме кредитні відносини, а тому до стягнення підлягає як сума отриманого кредиту так і відсотки, які підлягають сплаті за його користування. Розрахунок розміру відсотків, які підлягають до стягнення, у повній мірі відповідає умовам договорів кредитування, що були у встановленому порядку погоджені із позичальником. У суду відсутні докази про те, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, однак вона належним чином не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків, порушивши умови кредитного договору. З урахуванням викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено правомірність нарахувань та відповідно стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 81 974,60 грн: - № 2001155068701 від 24.10.2018 - заборгованість за кредитом в сумі 44 910, 29 грн та заборгованість за процентами в сумі 26 723,35 грн; - № 1001714419201 від 21.10.2020 - заборгованість за кредитом в сумі 10 337,41 грн та заборгованість процентами в сумі 3,55 грн. В той же час суд не погоджується з правомірністю стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором 1001714419201 від 21.10.2020 в сумі 10 763,84 гривень, з огляду на наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з дати набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони, не є належним способом захисту прав, а відтак обов`язковим, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі №168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/224/21 у постанові від 06.11.2023 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до частини 5 статті 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 р. у справі №496/3134/19, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Необхідність внесення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% від суми кредиту передбачена у заяві №1001714419201 від 21.10.2020 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та паспорті споживчого кредиту. Разом з тим, в кредитних договорах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту (кредитної заборгованості), що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то умова укладеного між позивачем та відповідачем 21.10.2020 року заяви-договору №1001714419201 щодо сплати комісії в розмірі 3,99% щомісячно є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». В зв`язку з чим, позовна вимога в частині стягнення комісії, є такою, що не підлягає задоволенню. Оскільки позов задоволено частково, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 2141,24 грн (із розрахунку: 81974,60*2422,40/92738,44)

Outcome: partial