Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

До Хаджибейського районного суду міста Одеси звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» з позовом, який в подальшому було уточнено, до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та просило суд стягнути з відповідача суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 163 687,23 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - Страховик) та ТОВ "ТЕХНОЮГ" (далі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № DNH0MA-232D6RC від 13.03.2023 року, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов?язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля RENAULT MASTER, д.р.н. [NUMBER] . 13.09.2024 р. в м. Одеса, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля RENAULT MASTER, д.р.н. [NUMBER] та автомобіля Mercedes BENZ, д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Згідно з постановою Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/15671/24 від 14.10.2024 року особою, винною у скоєнні ДТП, є [PERSON] , якого було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта № 031-CН/24 від 07.10.2024 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT MASTER, д.р.н. [NUMBER] складає 454 242,78 грн. Згідно із ст. 25 Закону України «Про страхування», умов Договору ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 323 687,23 грн.. Однак, після виплати страхового відшкодування на користь Страхувальника, ПрАТ «СК`ВУСО» стало відомо, що [PERSON] має посвідчення УБД. 24.04.2025 р. МТСБУ було сплачено відшкодування в сумі 160 000,00 грн., що підтверджується довідкою про надходження коштів на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО». Таким чином, оскільки сума понесених збитків (з урахуванням ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, який становить: 160 000,00 грн.) в повному обсязі не була сплачена МТСБУ, то з огляду на приписи ст. 1194 ЦК України різниця між сумою страхового відшкодування та сумою фактично завданих збитків, а саме 163 687,23 грн. (323 687,23 грн. (фактичний розмір шкоди) - 160 000,00 грн. (сума страхового відшкодування від МТСБУ) = 163 687,23 грн.) підлягає стягненню з відповідача. З метою врегулювання спору в досудовому порядку ПрАТ «СК «ВУСО» неодноразово зверталося до відповідача в телефонному режимі (+380971032732) з проханням відшкодувати шкоду в добровільному порядку, але всі спроби Позивача вирішити спір в досудовому порядку були проігноровані. Ухвалою від 20 червня 2025 року суд відкрив провадження у справі, за правилами загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - Страховик) та ТОВ "ТЕХНОЮГ" (далі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № DNH0MA-232D6RC від 13.03.2023 року, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов?язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля RENAULT MASTER, д.р.н. [NUMBER] . (а.с. 11-18) Відповідно до умов Договору страхування № DNHOMA-232D6RC від 13 березня 2023 року, строк дії Договору становить 24 місяці з 13.03.2023р. по 12.03.2025р. включно. Згідно з пунктом 10.1 Договору, він набуває чинності з 00 год. 00 хв. дати початку його дії за умови сплати страхувальником страхового платежу за відповідний період страхування. Договором передбачено два страхові періоди: перший з 13.03.2023р. по 12.03.2024р., другий з 13.03.2024р. по 12.03.2025р.. Отже, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 13.09.2024 року даний Договір був чинним. 13.09.2024 року в м. Одеса, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля RENAULT MASTER, д.р.н. [NUMBER] та автомобіля Mercedes BENZ, д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Згідно з постановою Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/15671/24 від 14.10.2024 року особою, винною у скоєнні ДТП, є [PERSON] , якого було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 27-28) Відповідно до з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена та не підлягає доведенню. Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулася потерпіла особа. На підставі заяви про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку та наданих потерпілою особою документів будо складено страховий акт № 2395499-1 від 02.12.2024 року та розрахунок страхового відшкодування до страхового акту. (а.с.82,83) Відповідно до висновку експерта № 031-CН/24 від 07.10.2024 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT MASTER, д.р.н. [NUMBER] складає 454 242,78 грн.. (а.с. 32-81) Згідно з п. 14.7 договору страхування у разі, якщо страхова сума складає певну частку вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку, страхове відшкодування визначається пропорційно відношенню страхової суми до дійсної вартості Т3. Загальна страхова сума автомобіля RENAULT MASTER, д.р.н. [NUMBER] складає 791 000,00 грн, а заставна вартість Т3 складає 1 084 437,83 грн. Коефіцієнт пропорційного відшкодування КПР - 0,73. Відповідно до п. 8 Договору страхування зазначено, що розмір безумовної франшизи складає 1,0 % : Тому віднімаємо від вартості відновлювального ремонту коефіцієнт пропорційного відшкодування (122 645,55 грн.) та франшизу (7 910,00 грн.) = 323 68723 грн.. Згідно із ст. 25 Закону України «Про страхування», умов Договору ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 323 687,23 грн.. Перерахування грошових коштів здійснювалось наступним чином: ??314 261,60 грн. було перераховано на рахунок АТ КБ "ПРИВАТБАНК"; ??9 425,63 грн. було зараховано шляхом проведення заліку в рахунок несплаченої частини страхового платежу за Договором № DNHOMA-232D6RC від 13.03.2023 р. Факт проведення зазначеної виплати підтверджується страховим актом № 2395499-1 02.12.2024 р., платіжним дорученням № 70346 віл 02.12.2024 р., довідкою-підтвердженням заліку страхового платежу. (а.с. 84,85,86) Однак, після виплати страхового відшкодування на користь Страхувальника, ПрАТ «СК`ВУСО» стало відомо, що [PERSON] має посвідчення УБД. 24.04.2025 р. МТСБУ було сплачено відшкодування в сумі 160 000,00 грн., що підтверджується довідкою про надходження коштів на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО». (а.с. 87) Таким чином, оскільки сума понесених збитків (з урахуванням ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, який становить: 160 000,00 грн.) в повному обсязі не була сплачена МТСБУ, то з огляду на приписи ст. 1194 ЦК України різниця між сумою страхового відшкодування та сумою фактично завданих збитків, а саме 163 687,23 грн. (323 687,23 грн. (фактичний розмір шкоди) - 160 000,00 грн. (сума страхового відшкодування від МТСБУ) = 163 687,23 грн.) підлягає стягненню з відповідача. З метою врегулювання спору в досудовому порядку ПрАТ «СК «ВУСО» неодноразово зверталося до Відповідача в телефонному режимі (+380971032732) з проханням відшкодувати шкоду в добровільному порядку, але всі спроби Позивача вирішити спір в досудовому порядку були проігноровані. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч.1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч.3ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Згідно з приписами ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч.1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Учасники справи згідно з її матеріалами мають зобов`язання: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП. Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі ст. 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття регрес та суброгація. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): вказано, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач на час розгляду справи відзив по справі та докази на підтвердження своїх заперечень не надав, не заявив клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні, не повідомив про причини неможливості подати такі докази. А відтак фактично не заперечував проти фактичних обставин справи. Отже, ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» суд вважає обґрунтованими і доведеними. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 3 028,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved