Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області адвокат Перебийніс Світлана Василівна від імені та в інтересах позивача [PERSON] подала позов до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0502 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та здійснити поділ будинку та земельної ділянки між сторонами у рівних частках. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку загальною площею 49,10 кв.м, житловою площею 29.7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0502 га, кадастровий номер 7122510100:11:011:0008, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.07.1994, який був розірваний рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 28.02.2014. Під час шлюбу позивач разом з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу набули у власність будинок [ADDRESS] . Право власності на вищевказаний будинок було зареєстровано за відповідачем. Так як шлюб між сторонами розірвано, то позивач хоче визначити свою частку у спільному майні подружжя. З метою забезпечення права кожної із сторін на придбане майно, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного будинку та на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу вона залишилася проживати у вказаному будинку, а відповідач переїхав проживати в с. Доброводи Уманського району Черкаської області. Останні роки вона працює та проживає в м. Києві, проте на вихідні приїжджає в спірну садибу та опікується нею, а відповідач взагалі не приїжджає. З огляду на викладене позивачка бажає визначити свою частку у спільному майні подружжя. Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідач подав до суду відзив на позов, у якому заявляє клопотання про застосування строків позовної давності, так як вважає, що позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом. Відповідач також зазначає, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення відповідачем її прав, свобод чи законних інтересів, бо спірне майно він визнавав спільним майном подружжя та неодноразово пропонував вирішити питання його розподілу мирно. Крім того, відповідач посилається на те, що представник позивачки адвокат Перебийніс С.В. надавала йому правничу допомогу у виді юридичних консультацій щодо розірвання шлюбу та предмета спору у 2014 році, у зв`язку із чим просить винести окрему ухвалу щодо цього факту. Від адвоката Перебийніс С.В надійщла до суду заява, у якій вона зазначає, що адвокатом працює з 2017 року, [PERSON] до неї, як до адвоката, жодного разу не звертався. Вона не може ні підтвердити, ні спростувати факт надання нею у 2014 році відповідачу юридичних консультацій, так як нею тоді не вівся облік надання юридичних консультацій. З метою недопущення можливого конфлікту інтересів адвокат прийняла рішення про розірвання договору про надання правничої допомоги з позивачкою та повідомила суд про припинення своїх повноважень у справі. Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про підтримання позовних вимог та розгляд справи без неї. Відповідач у судове засідання не з`явився також, у своєму відзиві просив розглядати справу без нього. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив такі обставини. Між сторонами 02.07.1994 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , виданим Бровахівською сільською радою с. Бровахи Корсунь-Шевченківського району. Указаний шлюб було розірвано рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 28.02.2014, яке набрало законної сили 11.03.2014. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 10.10.2003 під час шлюбу на ім`я відповідача було придбано жилий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, які знаходяться у [ADDRESS] . Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.10.2003 підтверджується, що на підставі вказаного договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки 10.10.2003 право власності на домоволодіння [ADDRESS] було зареєстровано за відповідачем. 17.05.2004 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки на ім`я відповідача Корсунь-Шевченківською міською радою було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 053233, згідно з яким розмір земельної ділянки становить 0,0502 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка). Позивачем надано технічний паспорт на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] , згідно з яким будинковолодіння складається із житлового будинку житловою площею 29.70 кв.м, загальною площею 49,10 кв.м, прибудови, літньої кухні, прибудови, гаража, веранди, сарая. Згідно з витягом №НВ-9976559732025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок вартість земельної ділянки з кадастровим номером 7122510100:11:011:0008 становить 100 007,35 грн. Згідно з висновком про вартість житлового будинку по [ADDRESS] , виконаного ТОВ "Айді груп", вартість житлового будинку становить 187 345,00 грн. Тобто загальна вартість спірного майна становить 287 352,35 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з таких норм права. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. У даній справі спірні житловий будинок та земельна ділянка набуті до 2004 року. Поділ спільного майна здійснюється після 2004 року. Права й обов`язки, яких сторони набувають у зв`язку з поділом спільного майна, виникають після того, як набув чинності СК України. Тобто, одна частина правовідносин регулюється нормами КпШС, а інша нормами СК України. У зв`язку з цим порядок набуття спірного майна та його правовий режим визначаються КпШС, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України. За таких обставин розмір часток подружжя у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності, способи та порядок його поділу визначатимуться за правилами СК України. Відповідно до ст. 28 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Крім того, касаційний цивільний суд у постанові від 01.04.2020 у справі № 462/518/18, провадження № 61-13422св19 виснував, що факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання. Однак у даному спорі відповідач жодним чином не спростовував факт належності сторонам спірного будинку та спірної присадибної ділянки на праві спільної сумісної власності. Вирішуючи даний спір суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 565/495/18, провадження № 61-1539св19, згідно з яким поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. У даному спорі позивач не заявляла вимоги щодо поділу майна в натурі, отже суд розглядає вимогу щодо спірного будинку та спірної земельної ділянки в контексті визнання за позивачем права на частку в праві спільної сумісної власності. З огляду на викладене суд виснує, що спірна садиба по [ADDRESS] , яка складається з будинку з надвірними спорудами та присадибної земельної ділянки, є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому суд визначає рівними розмір часток сторін у праві спільної власності на вказаний спірний житловий будинок з господарськими будівлями та у праві власності на присадибну земельну ділянку. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).. Згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач зареєстрована у вказаному будинку з 2004 року по даний час, після розірвання шлюбу залишилася проживати у ньому, зазначає, що на даний час працює і живе у м. Києві, однак на вихідні дні приїздить і користується спірною садибою, доглядає за нею. Вона не заявляє про те, що відповідач перешкоджає їй користуватися будинком, з чим погоджується і сам відповідач. За таких обставин перебіг строку позовної давності не розпочався і посилання відповідача на його сплив є безпідставним. Як убачається із відзиву відповідач заперечує право позивача, як дружини, на частку у спірному майні виключно з підстав пропуску позовної давності та зазначає що спірне майно він визнає спільним майном подружжя та неодноразово пропонував вирішити питання його розподілу мирно. Однак, суд бере до уваги, що на даний час право позивача на частку у спірному майні не визначене і не оформлене, що позбавляє її можливості повноцінно реалізувати свої права власника. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявила позовні вимоги у розмірі 143 676,17 (287 352,35 грн :2), відповідач не заперечив проти такої оцінки спірного майна Позивач сплатила судовий збір у розмірі 1 436,73 грн, не доплативши 0,03 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню відповідачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1436,73 грн. Також з відповідача в дохід державина користь слід стягнути недоплачений позивачем судовий збір у розмірі 0,03 грн. Щодо клопотання відповідача про винесення судом окремої ухвали щодо неправомірних дій адвоката Перебийніс С.В., то суд не вбачає підстав для винесення такої ухвали, так як судом у ході розгляду справи не встановлено фактів порушення адвокатом вимог законодавства чи правил адвокатської етики. Доводи відповідача грунтуються на припущеннях та не підтверджені належнии та допустимими доказами.

Outcome: approved