Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

У січні 2025 р. позивачка звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що у 2010 р. управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради погодило подання про передачу кв. [ADDRESS] у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їй. 30 серпня 2010 р. відповідачем було видано свідоцтво про право власності на вказане житло. Зазначені подання та свідоцтво про право власності є незаконними, оскільки право на приватизацію державного житлового фонду мають громадяни України. [PERSON] є громадянином російської федерації, а не громадянином України, про що свідчить паспорт цієї особи, копія якого додається. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житлом. Ні позивачка, ні [PERSON] , ні [PERSON] житлові чеки не використали, вони не списані. [PERSON] житлових чеків не має, оскільки він є громадянином іншої держави. Позивачка просить визнати незаконним та скасувати подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради № 375 від 20.08.2010 та свідоцтво про право власності на житло від 30.08.2010 на кв. [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28 січня 2025 р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 9 вересня 2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до розпорядження від 24 грудня 2025 р. було здійснено повторний авторозподіл даної справи, і справу передано головуючому судді Ніколаєнко О. О. Відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, в якій також просила розгляд справи здійснювати без її участі. У відзиві на позовну заяву відповідач, Сумська міська рада, зазначила, що всі дії з приводу приватизації були здійснені відповідно до вимог чинного на той час законодавства, а підстав для скасування свідоцтва про право власності на квартиру немає. У відповіді на відзив позивачка зазначила, що відповідач [PERSON] не є громадянином України, а тому не має права брати участь у приватизації державного житлового фонду. У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви про визнання позову та про розгляд справи без їх участі. Відповідачі Сумська міська рада та [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20.08.2010 управлінням обліку, розподілу та приватизації майна Сумської міської ради складено подання № 375, відповідно до якого задоволено заяву наймача [PERSON] та вирішено передати кв. [ADDRESS] у власність їй та членам її сім`ї: [PERSON] (частка 1/4), [PERSON] (частка 1/4), [PERSON] (частка 1/4). Уповноваженим власником кв. визначена [PERSON] (частка 1/4) (а.с. 5). 30 серпня 2010 р. на підставі вказаного подання виконавчим комітетом Сумської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло зазначеним особам. У свідоцтві вказано, що квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 6). Заочним рішенням від 3 грудня 2015 р. у справі № 591/5263/15-ц задоволено позов [PERSON] та визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у кв. [ADDRESS] , у рішенні судом було встановлено, що квартира перебуває у комунальній власності. Як вбачається з довідки № 10018/0145 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 28 липня 2015 р., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у списках на отримання приватизаційних паперів значаться, житлові чеки не використані (а.с. 8, 9). Згідно з листом від 01.10.2024 Департаменту забезпечення ресурсних платежів, інформація про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , відсутня. У 2024 р. позивачка зверталася до управління ЦНАП у м. Суми із заявою щодо видачі свідоцтва про право власності від 30.08.2010 на спірну квартиру. Їй повідомлено, що всі учасники приватизації мають звернутися до Ощадбанку особисто з оригіналом паспорта для погашення житлових чеків, після чого позивачка зможе отримати свідоцтво (а.с. 11). Як вбачається з копії паспорта громадянина РФ, [PERSON] є громадянином Російської Федерації та зареєстрований у Курській області (а.с. 12, 13). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з ч. 4 ст. 5 вказаного Закону Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Аналіз наведених норм свідчить, що обов`язковою умовою для набуття права на безоплатну приватизацію житла є наявність у особи громадянства України. Судом встановлено та підтверджено копією паспорта, що [PERSON] на момент розгляду справи є громадянином російської федерації. Також матеріали справи не містять доказів наявності та невикористання житлових чеків [PERSON] . З цієї підстави Сумською міською радою відмовлено позивачці у видачі свідцтва про право власності на спірну квартиру. Включення особи, яка не є громадянином України, до переліку осіб, яким передається у власність житло в порядку приватизації, є порушенням вимог статей 1, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Крім того, факт того, що свідоцтво про право власності, видане 30.08.2010, досі не реалізоване (право власності за ним не зареєстроване згідно з листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів від 01.10.2024), а сам [PERSON] рішенням суду від 03.12.2015 визнаний таким, що втратив право користування житлом, свідчить про неможливість завершення процедури приватизації у законний спосіб без скасування попередніх актів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Незаконність подання органу приватизації як правовстановлюючого документа тягне за собою незаконність виданого на його підставі свідоцтва про право власності.

Outcome: approved