Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У вересні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 21 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №9578222. Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит на споживчі потреби у розмірі 5 000 грн зі строком користування коштами протягом 105 днів (15 днів пільгового періоду та 90 днів поточного періоду), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит (до 04 липня 2024 року), сплачувати проценти за користування ним протягом пільгового періоду кредитування у розмірі 2,10 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом та проценти за користування кредитом протягом поточного періоду у розмірі 2,30 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а також сплатити одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 17 % від суми кредиту та комісію за пролонгацію строку кредитування (в разі пролонгації строку кредитування: на 3 дні комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3 % від розміру поточного залишку кредиту; на 7 днів у розмірі 6 % від розміру поточного залишку кредиту; на 15 днів у розмірі 10 % від розміру поточного залишку кредиту). 29 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №109-МЛ, за яким первинний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №9578222 від 21 березня 2024 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 17 226,50 грн, в тому числі: -прострочена заборгованість за кредитом 4 500 грн; -прострочена заборгованість за процентами 11 876,50 грн; -прострочена заборгованість за комісією за надання кредиту 850 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. 09 грудня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. При цьому вказував, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, а тому така заборгованість є недоведеною та необгрунтованою. Також [PERSON] просив прийняти до уваги ті обставини, що зазначені у кредитному договорі умови щодо встановлення розміру процентів за ставками 2,10 % та 2,30 % за кожен день користування коштами є несправедливими в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» як такі, що призводять до сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання позичальником зобов`язань та дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, що вказує на те, що договір був укладений на вкрай невигідних для відповідача умовах. Крім цього, процента ставка в таких розмірах суперечить вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» в частині законодавчого обмеження максимально можливої денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1 % (протягом перехідного періоду 2,50 % та 1,50 % відповідно), а тому вказував на безпідставність нарахування процентів на таких умовах. Водночас вважав заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу значно завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та справедливості. В судове засідання представник позивача Усенко М.І. не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача та відповідача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 21 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №9578222. Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати [PERSON] кредит на споживчі потреби у розмірі 5 000 грн зі строком користування коштами протягом 105 днів (15 днів пільгового періоду та 90 днів поточного періоду), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит (до 04 липня 2024 року), сплачувати проценти за користування ним протягом пільгового періоду кредитування у розмірі 2,10 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом та проценти за користування кредитом протягом поточного періоду у розмірі 2,30 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а також сплатити одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 17 % від суми кредиту та комісію за пролонгацію строку кредитування (в разі пролонгації строку кредитування: на 3 дні комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3 % від розміру поточного залишку кредиту; на 7 днів у розмірі 6 % від розміру поточного залишку кредиту; на 15 днів у розмірі 10 % від розміру поточного залишку кредиту). 29 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №109-МЛ, за яким первинний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №9578222 від 21 березня 2024 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Водночас ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мілоан» та [PERSON] з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, [PERSON] набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з ТОВ «Мілоан». В подальшому права первинного кредитора перейшли до позивача. Матеріалами справи (а.с. 15) підтверджено перерахування та успішне зарахування кредиту у розмірі 5 000 грн на банківську картку позичальника, що підтверджує повне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором. Вказана обставина також не оспорювалася відповідачем. У той же час, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20 серпня 2025 року йому нараховано заборгованість у загальному розмірі 17 226,50 грн, у тому числі: -прострочена заборгованість за кредитом 4 500 грн; -прострочена заборгованість за процентами (нарахованими за період з 21 березня 2024 року до 19 липня 2024 року) 11 876,50 грн; -прострочена заборгованість за комісією за надання кредиту 850 грн. Заборгованість щодо кредиту (тіла кредиту) узгоджується з матеріалами справи, зокрема з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 15-16), з якого вбачається, що 11 квітня 2024 року позичальник сплатив частину кредиту в розмірі 500 грн (5 000 грн 500 грн = 4 500 грн). Також нарахування комісії за надання кредиту повністю узгоджується з умовами договору, зокрема п. 1.5.1 кредитного договору, який передбачає сплату комісії за видачу кредиту у розмірі 17 % від розміру кредиту, що становить 850 грн. Однак, суд не погоджується з розміром нарахованих процентів, оскільки вони частково нараховані поза межами встановленого строку кредитування. Зокрема, згідно п.п. 1.3, 1.4, 1.5.2, 1,5.3, 2.2 кредитного договору строк користування коштами встановлений у 105 днів (15 днів пільгового періоду та 90 днів поточного періоду); термін повернення кредиту - до 04 липня 2024 року; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду кредитування становлять 2,10 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, протягом поточного періоду - 2,30 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. Проте кредитодавець здійснював нарахування процентів до 19 липня 2024 року, що суперечить умовам договору. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Слід зазначити, що у кредитному договорі, зокрема в п. 2.3 договору, сторони узгодили можливість пролонгації строку кредитування, проте обов`язковою умовою такої пролонгації є укладення додаткової угоди. У той же час, позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] будь-яких додаткових угод до основного договору, а тому проценти за кредитним договором підлягали до нарахування в межах, встановлених кредитним договором з 21 березня 2024 року до 04 липня 2024 року. Крім цього, згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а саме Законом України «Про споживче кредитування». Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: ч. 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; ч. 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Судом встановлено, що кредитний договір укладений після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте частково без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів за користування кредитом починаючи зі 121 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (тобто з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року) у розмірі, що перевищує денну ставку в 1,50 % є нікчемними. За умовами кредитного договору, з 22 квітня 2024 року до 04 липня 2024 року підлягає до застосування процента ставка у 2,30 % за кожен день користування кредитом, однак нарахування процентів за вказаною ставкою протягом вказаного періоду призводить до перевищення денної ставки в 1,50 %. Процентна ставка, яка буде відповідати вимогам Закону України «Про споживче кредитування», за період з 22 квітня 2024 року до 04 липня 2024 року (за умови застосування процентної ставки 2,10 % на день з 21 березня 2024 року до 04 квітня 2024 року та ставки в 2,30 % на день з 05 квітня 2024 року до 21 квітня 2024 року) становить 1 %. При дотриманні вказаних умов денна процента ставка з 22 квітня 2024 року до 04 липня 2024 року буде становити 1,50 % (8 030 грн (загальні витрати за кредитом (проценти + комісія)) / 5 000 грн (розмір кредиту) / 105 днів (строк кредитування) х 100%). Таким чином, належна заборгованість за процентами за період нарахування становить: - з 21 березня 2024 року до 04 квітня 2024 року 1 575 грн (5 000 грн (розмір заборгованості за кредитом) х 2,10 %/100 х 15 (днів користування кредитом)); - з 05 квітня 2024 року до 21 квітня 2024 року 1 955 грн (5 000 грн (розмір заборгованості за кредитом) х 2,30 %/100 х 17 (днів користування кредитом)); - з 22 квітня 2024 року до 04 липня 2024 року 3 650 грн (5 000 грн (розмір заборгованості за кредитом) х 1 %/100 х 73 (дні користування кредитом)). Однак, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що 11 квітня 2024 року відповідач в порядку виконання умов договору сплатив проценти у розмірі 500 грн та кошти у розмірі 500 грн, які були зараховані в якості комісії за управління та обслуговування кредиту. Ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Водночас, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у подібній справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 та інших. Наведені висновки в подальшому також підтримані й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Кредитний договір не містить конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія за управління та обслуговування кредиту, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх з відповідачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Таким чином, вказані нарахування є безпідставними, а внесені позичальником кошти, зараховані кредитодавцем на оплату такої комісії у загальному розмірі 500 грн, підлягають перерозподілу на оплату встановленої судом заборгованості (за процентами). За встановленого, загальна заборгованість за процентами до стягнення становить 6 180 грн (7 180 грн (загальний розмір процентів) 500 грн (кошти, внесені позичальником на оплату процентів) 500 грн (кошти, внесені позичальником та зараховані на оплату комісії за управління та обслуговування кредиту)). Що стосується незгоди відповідача [PERSON] з нарахованими процентами з тієї підстави, що умови договору щодо встановлення розміру процентів за ставками 2,10 % та 2,30 % за кожен день користування коштами, на його думку, є несправедливими в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» як такі, що призводять до сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання позичальником зобов`язань та дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, що вказує на те, що договір позики був укладений на вкрай невигідних для відповідача умовах, то в цій частині слід зазначити наступне. Згідно ч. 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Тобто, положення закону щодо несправедливих умов договору, на які посилається відповідач у своєму відзиві, стосуються саме обмеження відповідальності позичальника за невиконання (неналежне виконання) споживчого кредитного договору (зокрема нарахування пені, штрафу, інших платежів за порушення зобов?язань) та не стосуються узгоджених сторонами кредитного договору договірних процентів (плати за користування кредитом), оскільки вони мають різну правову природу та цільове призначення. Посилання відповідача в цій частині на висновки Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі 679/1103/23 є хибними, оскільки висновки у вказаних постановах стосуються неустойки (пені, штрафу), а також процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання (при визнанні відповідних умов договору несправедливими), тобто стосуються нарахувань в якості відповідальності за порушення позичальником зобов`язань та не стосуються договірних процентів, нарахованих в якості плати за користування кредитом. При цьому, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України. З урахуванням встановлених обставин, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 11 530 грн, в тому числі: -прострочена заборгованість за кредитом 4 500 грн; -прострочена заборгованість за процентами 6 180 грн; -прострочена заборгованість за комісією за надання кредиту 850 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (згідно розміру задоволених вимог) також слід стягнути 1 621,31 грн судового збору. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору від 01 липня 2025 року №0107, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», про надання правової (правничої) допомоги з додатками, що містять перелік, опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, всього на суму 8 000 грн. Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial