Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

02.12.2025 представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю " Факторингова компанія "УКРГЛОБАЛ ФІНАНС" ( надалі ТОВ ФК "УКРГЛОБАЛ ФІНАНС") звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором № 3883903 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.08.2023 станом на 24.04.2024 у загальному розмірі 98 560,00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 08.08.2023 між ТОВ ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено Договір № 3883903 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 000,00 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування ( 730 %) річних. 08.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено Додатковий договір до Договору № 3883903 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.08.2023, за умовами якого сума кредиту збільшена до 16 000,00 грн, згідно якого відповідачу додатково перераховано на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн. Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту та Додатковий договір до даного Договору укладено в електронному вигляді за допомогою ІТС та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. 24.04.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ ФК "УКРГЛОБАЛ ФІНАНС" укладено Договір факторингу № 24/04/2024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 3883903 про надання споживчого кредиту від 08.08.2023 перейшло до позивача. Станом на 24.04.2024 загальний розмір заборгованості відповідача становить 98 560,00 грн. Оскільки відповідач не сплатив наявну заборгованість, що порушує права позивача, змушені звернутися до суду з даним позовом. Зміст позовної заяви також містив клопотання про витребування доказів. 11.12.2025, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.01.2026 ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, зобовязано АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надати суду : - інформацію щодо належності [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) платіжної картки № [NUMBER] ;- виписку по картковому рахунку про рух коштів за платіжною карткою № [NUMBER] [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) за період з 08.08.2023 по 10.08.2023 з вказівкою про зарахування коштів;- інформацію про фінансовий номер телефону [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ). 04.02.2026 на виконання ухвали суду від 22.01.2025 до суду надійшла інформація від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений рекомендованою поштою, про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. З`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Товариство) та відповідачем [PERSON] (Клієнт) укладено Договір № 3883903 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі та підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у відповідності до вимог Закону України Про електронну комерцію. Відповідно до умов Договору Товариство зобов`язалося надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором ( п.п.1.2 Договору). Між сторонами погоджено: сума кредиту 11 000,00 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів 30 днів, стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Умови Договору також містять інформацію про орієнтовну реальну річну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Відповідно до п. 2 Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу ( платіжної картки ) № [NUMBER] . Дата надання кредиту 08.08.2023 або 09.08.2023. Також, 08.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] укладено Додатковий договір до Договору № 3883903 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.08.2023, за умовами якого сума кредиту збільшена до 16 000,00 грн. Як встановлено судом, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало умови Договору та Додаткового договору до Договору № 3883903 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.08.2023 та надало відповідачу [PERSON] кредитні кошти в загальній сумі 16 000,00 грн, що слідує з повідомлення фінансової установи з переказу коштів без відкриття рахунку ТОВ «УПР» та повідомлення АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та відповідних виписок про рух коштів по картці № [NUMBER] , що емітована на ім`я відповідача [PERSON] 24.04.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ ФК "УКРГЛОБАЛ ФІНАНС" укладено Договір факторингу № 24/04/2024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 3883903 про надання споживчого кредиту від 08.08.2023 перейшло до позивача. Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу № 24/04/2024 від 24.04.2024 за боржником [PERSON] відповідно до Договору № 3883903 від 08.08.2023 рахується заборгованість у загальній сумі 98 560,00, з яких - 16 000,00 грн тіло кредиту, 82 560,00 грн - проценти, нараховані за період 08.08.2023 по 02.08.2024. Матеріали справи також містять розрахунок заборгованості за Договором № 3883903 від 08.08.2023 станом на 24.04.2024, виконаний первісним стягувачем. Як встановлено судом відповідач не виконує умови Договору, заборгованість за Договором та Додатковим договором до Договору не погашає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв`язку з чим виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи спір, суд керується наступними правовими нормами. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). За вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Так, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Договору № 3883903 від 08.08.2023 та Додаткового договору до нього. Зазначені Договори недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких ці правочини можуть бути визнаний недійсними (оспорюваними) за відсутності оспорення або визнання їх недійсними у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Таким чином судом встановлено, що у порушення умов Договору про надання споживчого кредиту до Додаткового договору до нього відповідач не сплатив кредитні кошти, зокрема не повернув тіло кредиту, не сплатив проценти за користування кредитом. Проти вказаних обставин від відповідача не надійшло заперечень. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що наданими представником позивача доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено право вимоги позивача до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання, заборгованість не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову у повному обсязі . Вирішуючи питання про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, представником позивача у справі заявлено про компенсування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. В даному випадку, суд доходить висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що розмір заявлених ними витрат є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд зменшує понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підлягають компенсації позивачу, та визначає їх розмір у сумі 3 500 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат. Оскільки судом задоволено повністю позовні вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості, то сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн ( понижений коефіцієнт 0,8% ) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved