Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

17.11.2025 року заявники [PERSON] , [PERSON] , в особі свого представника адвоката Третьякової Я.Ю., звернулися до Заставнівського районного суду Чернівецької області в порядку окремого провадження з заявою про оголошення [PERSON] померлим за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини з виконання бойового завдання за призначенням із забезпечення оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, вважаючи датою його смерті [INFO] , місцем смерті - населений пункт Богданівка Донецької області. Ухвалою судді від 20.11.2025 заява [PERSON] , [PERSON] , залишена без руху на підставі ст.185 ЦПК України з підстав невідповідності положенням ст.177 ЦПК України. 28.11.2025 року недоліки заяви усунуто. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.12.2025 року у даній справі відкрито провадження, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник адвоката Третьякова Я.Ю. заяву підтримали, пояснили, що [PERSON] проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливой періоду військовій частині [NUMBER] з 16.02.2023 на посаді кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти. 08 лютого 2024 заявниця [PERSON] востаннє спілкувалася з братом телефоном. Після того на зв`язок [PERSON] жодного разу не виходив. В лютому 2024 матір [PERSON] - [PERSON] отримала сповіщення про те, що син зник безвісті 09.02.2024 поблизу села Богданівка Донецької області виконуючи військовий обов`язок з захисту України. Вважаючи, що існують обставини, які загрожували загибелі [PERSON] просили визнати його померлим [INFO] поблизу села Богданівка Донецької області під час виконання обов`язків військової служби із захисту та оборони України у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України. Заявниця [PERSON] , до судового засідання не з`явилася. Представник заінтересованої особи військової частини [NUMBER] про розгляд справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв до суду не подав. Представник заінтересованої особи Кіцманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала. Заслухавши заявницю [PERSON] та її представника, дослідивши письмові докази, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] в селі Боянчук Чернівецького району Чернівецької області народився [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00043592160 від 14.02.2024. Матір`ю [PERSON] є заявниця [PERSON] (а.с.24-25). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.10.1977 [INFO] народилася [PERSON] . Матір`ю [PERSON] є [PERSON] . У зв`язку з одруженням із [PERSON] заявниця [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 07.04.2004 (а.с.38). Таким чином заявниця [PERSON] є сестрою [PERSON] 16.02.2023 року, відповідно до Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію», [PERSON] , [INFO] , був призваний для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] (а.с.52). Згідно з витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] №10 від 16.02.2023 [PERSON] вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом та тарифним розрядом 5 у сумі 2820 гривень, шпк «солдат» (а.с.52). Рапортом командира 2 стрілецької роти військової частини [NUMBER] капітана [PERSON] встановлено, що 09.02.2024 внаслідок штурмових дій на ВП «Огризок» (86195) [NUMBER] окремого стрілецького піхотного батальйону, зник безвісти військовослужбовець 2 стрілецької роти військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] (а.с.55). Згідно з заявою (повідомлення) командира військової частини [NUMBER] від 10.02.2024 [PERSON] [INFO] в районі н.п. Богданівка Бахмутського району Донецької області під час штурмових операцій на позиції [NUMBER] окремого спеціального батальйону військової частини [NUMBER] , зник безвісти (а.с.39). Наказом командира військової частини [NUMBER] №86 від 10.02.2024 призначено провести службове розслідування щодо встановлення обставин зникнення безвісти за особливих обставин солдата [PERSON] (а.с.41-50). 10.02.2024 року військовою частиною [NUMBER] надіслано сповіщення №117, відповідно до якого, сповіщено [PERSON] про те, що її син [PERSON] 09.02.2024 року зник безвісти (а.с.34). 12.02.2024 року [PERSON] подала заяву до Національної поліції України про зникнення безвісти [PERSON] . Відомості внесено до ЄРДР №12024262020000737 (а.с.37). Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих №20250905-1135 від 05.09.2025 [PERSON] надано статус особи зниклої безвісти на території бойових дій (а.с.35-36). Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Заявниці звертаються до суду з заявою про оголошення сина та брата [PERSON] померлим, з метою державної реєстрації смерті в органах РАЦС, увіковічення пам`яті, набуття права на одноразову грошову допомогу у разі загибелі військовослужбовця. Відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Відповідно до статей, 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової службиправо на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Таким чином, у разі оголошення [PERSON] військовослужбовця померлим під час виконання ним обов`язків військової служби його, зокрема, матір заявниця [PERSON] матиме право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 гривень. Статтею 46 ЦК України визначено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною другою вищевказаної статті визначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч.3 ст.46 ЦК України). Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. На цьому також наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23. Суд зазначає, що суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі №910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Тобто, законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. У Постанові Великої Палати Верховного суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 Верховний Суд уточнив строки оголошення фізичною особи померлою в результаті воєнних дій. У Постанові зазначено, що у частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. При цьому, Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене означає, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений Наказ від 28.02.2025 №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією». У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані Російською Федерацією території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу №376, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Як вбачається з Наказу №376, в селі Богданівка Часовоярської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області велися бойові дії з 24.02.2022 по 20.07.2024, а з 21.07.2024 вказаний населений пункт перебуває тим тимчасовою окупацією Російської Федерації. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Заявниками надано докази, що починаючи з лютого 2024 ними вживалися заходи для встановлення місцезнаходження їх сина та брата [PERSON] , а саме, вони зверталися до органів Нацполіції, до Служби Безпеки України, до Міністерства Оборони України, Уповноваженого Верховної ради з прав людини, різноманітних телеграм-каналів з пошуку зниклих безвісті військовослужбовців тощо (а.с.57-80), проте, такі пошуки не дали результатів. Водночас, з огляду на обставини справи, а також на те, що не є правильним обчислення шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи, в даному випадку на території, яка і досі лишається тимчасово окупованою Російською Федерацією, що ускладнює встановлення обставин зникнення особи, в тому числі через брак достовірної інформації щодо ймовірної загибелі, такий строк слід обраховувати з дати припинення тимчасової окупації. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що строк, необхідний для оголошення [PERSON] померлим у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації не минув, а отже звернення до суду з вказаною заявою є передчасним. За таких обставин, заява [PERSON] , [PERSON] про оголошення [PERSON] померлим внаслідок збройної агресієї Російської Федерації є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed