Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

20 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» до Бориспільського міськ-районного суду Київської області надійшов позов, яким представник позивача адвокат Калачик В.В. просить : визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. №27309 від 05 травня 2021, про стягнення з [PERSON] , яка народилася [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 42725156, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 (двадцять третього) лютого 2021 року, якому в свою чергу Акціонерним товариством «Альфа- Банк», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 23494714, на підставі Договору факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №500824231 від 20 листопада 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] . Відповідно вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь [PERSON] судові витрати, зокрема по оплаті послуг за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 11 500,00 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що 05 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 27309 про стягнення з [PERSON] на користь «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборго-ваності в розмірі 54200 грн. 34 коп., на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. 22 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65864980. [PERSON] , яка була боржником за кредитним договором №500824231 від 20 листопада 2019 року, померла [INFO] . Після її смерті позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину у встановлений законом строк. З оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса категорично не погоджується, оскільки позивач є правонаступником у спірних правовідносинах. Крім того, виконавчий напис не підлягає виконанню, так як нотаріус видав виконавчий напис не пересвідчившись у безспірності заборгованості за кредитним договором, а тому просить визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 14 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренка В.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній визнає позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, просить повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також просить зменшити витрати на правничу допомогу до 1000 грн. Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. своїми процесуальними правами не скористався, відзиву на позов, пояснень, клопотань чи заяв на адресу суду не направив. Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. належним чином завірені копії виконавчого провадження за № 65864980. Вимоги ухвали суду від 27 жовтня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А.виконав та 03 грудня 2025 року на адресу суду направив належним чином завірені копії виконавчого провадження за № 65864980з виконання виконавчого напису за № 27309 виданого 05 травня 2021 року. Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а розгляд справи просив здійснити у його відсутність. Крім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити у його відсутність. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов наступного висновку. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55,124 Конституції України та ч.1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що 05 травня 2021 року вчинено виконавчий напис Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. №27309, про стягнення з [PERSON] , яка народилася [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСО-ВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 42725156, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 (двадцять третього) лютого 2021 року, якому в свою чергу Акціонерним товариством «Альфа- Банк», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 23494714, на підставі Договору факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №500824231 від 20 листопада 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] . Відповідно до копії постанови ВП № 65864980 від 22 червня 2021 року, приватним виконавцем округу Київської області Валявським О.А. 22 червня 2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого напису нотаріуса. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 26 вересня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №46/2025. Наведене підтвердь-жується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 74477164. Відповідно ст. 18 ЦК України,нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат»,нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як визначено у пп. 2.1 п. 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповно-важеним представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 гл. 16 розділу II Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 гл. 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, перед-бачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені вЗаконі України «Про нотаріат»та Порядку вчинення нотаріальних дій. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в Перелік та доповнено його після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, нотаріус може вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор має надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року в справі за № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів правомірності вчинення виконавчого напису №27309 від 05 травня 2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. не були надані, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити дотримання приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вимог закону, а тому документи, подані нотаріусу, не можливо вважати безспірними. Також, відповідно ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонаймен-ше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно матеріалів справи, належні та допустимі докази на підтвердження одержання [PERSON] направленої стягувачем (кредитодавцем) вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» не були надані нотаріусу при вчиненні спірного виконавчого напису, що свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення споживача, а тому позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості за кредитним договором та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Таким чином, документи, що подані нотаріусу, не можливо вважати безспірними. Отже, з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В Постанові КЦС ВС від 23 січня 2018 року в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Враховуючи те, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, а також те, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, що є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Згідно ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір на суму 968,96 грн. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України,позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50% сплаченого ним судового збору, що становить 484,48 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України,з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 484,48 грн. Відповідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У частині 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження і обґрунтування понесених стороною витрат суду до суду надано : копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1247554, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000529; копію Договору №22/09/2025 про надання правової допомоги від 22 вересня 2025 року, копію Акта приймання-передачі наданих послуг №1 до Договору №22/09/2025 про надання правової допомоги від 22 вересня 2025 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 78 від 16 грудня 2025 року. Таким чином, при визначенні та розподілі судових витрат у вигляді правничої допомоги необхідно враховувати їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру та співмірність зі складністю справи і пропорційність до ціни позову. Отже, сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом. При вирішенні питання щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, суд, враховуючи складність справи та

Outcome: approved