Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради в особі першого заступника Юрія ШВЕЦЯ звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною завою, в якій просить: стягнути з відповідача [PERSON] надміру виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 2426,85 грн.; надміру виплачену допомогу на дітей одиноким матерям у розмірі 1468,68 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,0 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради знаходиться особова справа по призначенню державних соціальних допомог на дітей одиноким матерям та малозабезпеченим сім`ям [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач перебуває на обліку з 2013 року. 11.11.2022 відповідач звернулась до позивача для оформлення державних соціальних допомог на дітей одиноким матерям та малозабезпеченим сім`ям та надала відповідний пакет документів, згідно з якими їй було призначено: допомогу на дітей одиноким матерям з 01.11.2022 по 30.11.2022 у розмірі 155,78 грн. щомісячно, з 01.12.2022 по 30.04.2023 у розмірі 244,78 грн. щомісячно; державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.11.2022 по 30.11.2022 у розмірі 539,75 грн. щомісячно, з 01.12.2022 по 30.04.2023 у розмірі 808,95 грн. щомісячно. В подальшому проводилось автоматичне продовження строку виплати у зв`язку із запровадженням воєнного стану. 02.11.2023 відповідач знов звернулась для оформлення державних соціальних допомог на дітей одиноким матерям та малозабезпеченим сім`ям, надавши пакет документів, з яких було встановлено, що середньомісячний дохід сім`ї є більшим ніж прожитковий мінімум для сім`ї, тому право на отримання допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям у [PERSON] відсутнє. Крім того, з 01.04.2023 по 30.09.2023 [PERSON] отримала надміру нараховані грошові кошти, а саме: допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.11.2023 по 31.01.2024 у розмірі 1468,68 грн.; державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.11.2023 по 31.01.2024 у розмірі 2426,85 грн. загальна сума до повернення 3895,53 грн. позивачем направлялись відповідачу листи з пропозицією повернути переплачені суми, одна ця вимога у добровільному порядку виконана не була, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на викладені обставини просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 17.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати у спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомленням) сторін. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направивши 05.02.2025 на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до суду не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, будь-яких клопотань не надала, правом надати відзив не скористалась. Відповідач повідомлялась про час та місце розгляду справи у встановленому законодавством порядку шляхом надсилання судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради знаходиться особова справа по призначенню державних соціальних допомог на дітей одиноким матерям та малозабезпеченим сім`ям [PERSON] . 17.11.2022 [PERSON] звернулась до позивача з заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, в тому числі надавши декларацію про доходи та майновий стан. На підставі поданих [PERSON] документів, Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району 29.12.2022 прийнято рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї [PERSON] . Згідно з довідкою від 15.12.2023, наданою позивачем, [PERSON] в період з квітня 2023 року по вересень 2023 року отримувала: допомогу на 2 дітей одиноким матерям (з урахуванням доходів), державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю. 02.11.2023 [PERSON] повторно звернулась до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району з заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, в тому числі надавши декларацію про доходи та майновий стан та вказавши в графі «відомості про доходи», що вона отримує заробітну плату на Заводі «Іскра». Рішенням 1428471615-2023-2 про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 15.12.2023 [PERSON] не має права на допомогу на дітей одиноким матерям з 01.11.2023, тому що її середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї. Рішенням 1428471615-2023-3 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 15.12.2023 [PERSON] не має права на державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.11.2023, тому що її середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї. Суду надано позивачем довідку-розрахунок, з якого слідує що [PERSON] за період з листопада 2023 по лютий 2024 року включно отримала 2426,85 грн. державної соціальної допомоги малозабезпеченій сімї та 1468,68 грн. допомоги на дітей одиноким матерям. Позивач направив [PERSON] на мобільний телефон у додаток Viber повідомлення про припинення надання та повернення державної соціальної допомоги з вимогою повернути переплачені суми допомоги у зазначених вище сумах. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15 зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Позивачем у встановленому законом порядку не доведено факту зловживань з боку відповідача, винність його дій чи недобросовісність щодо надання недостовірних даних, що призвело до безпідставного отримання соціальних виплат, а також не надано жодних доказів, які б підтверджували виникнення рахункової помилки при нарахуванні допомоги відповідачу. Навпаки, [PERSON] надала позивачу заяву та декларацію з оновленими данними щодо її заробітку 02.11.2023 після чого позивач продовжив здійснювати на її користь виплати. Та обставина, що позивач як орган влади не врахував зміни у майновому стані відповідача та не припинив виплату вчасно, не може ставитися у вину відповідача. Слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ від 26 квітня 2018 року суд звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Також, як неодноразово зазначав ЄСПЛ (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії», у справі «Трґо проти Хорватії» у), ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Таким чином, підстави передбачені ст.1212 ЦК України, для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача коштів надміру виплачених державних соціальних допомогвідсутні. На підставі вищевикладеного, в задоволенні цього позову слід відмовити повністю. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду у сумі 3028,00 гривень, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed