Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має неповнолітню дитину. В обґрунтування заяви зазначили, що 14.02.2009 вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після прийняття рішення про розірвання шлюбу ними вирішені усі питання, пов`язанні з перебування їх у шлюбі та які в майбутньому могли породити спори. 02.10.2025 вони уклали нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання їх дітей, участі батьків у вихованні та утриманні дітей. Просили розірвати шлюб між ними та залишити прізвище дружини, змінене при реєстрації шлюбу. 07.11.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і призначено її до розгляду в порядку окремого провадження. Заявники в судове засідання не з`явились. До початку розгляду справи надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 14.02.2009 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , актовий запис № 102. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 02.10.2025 [PERSON] та [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір, в якому врегулювали питання своєї участі у вихованні дітей, утриманні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визначенні місця проживання спільних дітей тощо. 27.01.2026 [PERSON] та [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору про визначення місця проживання дітей, участі батьків у їх вихованні та утриманні, в якому врегулювали питання своєї участі у вихованні дітей, утриманні спільних дітей, визначенні місця їх проживання тощо. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 293 ЦПК України передбачена можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя, яке має дітей, на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (ч. 1-3 ст. 109 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені та спільне господарство не ведеться. Заявниками врегульовані питання про те, з ким з них будуть проживати неповнолітні дочки, яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме батько, який проживає окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відтак, заявниками дотримані всі передбачені законом вимоги для розгляду їх спільної заяви про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх неповнолітніх дітей. Враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, спільне господарство не ведеться, примирення між сторонами не можливе, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін. З урахуванням приписів ч.1 ст.113 СК України [PERSON] має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися тим прізвищем, яке вона отримала при його реєстрації, про що окремо судове рішення не ухвалюється. За таких обставин, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати заявникам не відшкодовуються.

Outcome: partial