Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, згідно якого просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 92406,66 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 20.03.2019 року між акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-178464, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язалася використати кредит на цілі, вказані в договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого заборгованість за кредитним договором становить 92406,66 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 38330,00 грн; заборгованість за процентами в розмірі 54076,66 грн. На підставі договору факторингу № 250621/1 від 25.06.2021 року АТ «Кредобанк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». З метою досудового та добровільного врегулювання спору ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» направило повідомлення - вимогу про погашення заборгованості в добровільному порядку, яка відповідачем повністю проігнорована, заборгованість не погашена. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволені позову наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, на адресу суду повернувся конверт, в якому відповідачу направлялася судова повістка, з відмітками, що адресат відсутній за вказаною адресою. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Водночас у своїй постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 352/54/19, провадження № 61-9596св21 ВС зазначив, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відсутній», з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Тому, зважаючи на ту обставину, що відповідачу судова кореспонденція була направлена за адресою місця реєстрації, встановленій судом, то відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що 09.02.2026 року постановлено ухвалу суду. У частині другій статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив такі обставини. 20.03.2019 року [PERSON] звернувся до АТ «Кредобанк» та підписав анкету-заяву № CL-178464 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, що підтверджується копією заяви. 20.03.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-178464, що підтверджується копіє кредитного договору. Відповідно до копії кредитного договору № CL-178464 від 20.03.2019 року, на кожній сторінці якого наявний підпис відповідача та представника банку, сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору: сума та валюта кредиту 38330,00 грн; строк (термін) кредитування - 60 місяців терміном до 19.03.2024 року; проценти за користування кредитними коштами у розмірі 69,99 % річних; порядок видачі кредиту; порядок повернення кредиту. Відповідно до меморіального ордеру №15655574 від 20.03.2019 року [PERSON] надано грошові кошти в розмірі 38330,00 грн. Таким чином, судом встановлено факт укладення 20.03.2019 року кредитного договору №CL-178464 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , за яким у відповідача виник обов`язок повернути банку грошові кошти, отримані за кредитним договором у розмірі та на умовах встановлених договором. 25.06.2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами № 250621/1, за умовами якого права вимоги за кредитним договором № CL-178464 від 20.03.2019 року перейшли до нового кредитора ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», що підтверджується копією договору факторингу, копією реєстру боржників. Також, 15.07.2025 року позивач направив відповідачу повідомлення-вимогу про погашення заборгованості, що підтверджується копією вимоги та реєстру відправки. При вирішенні спору суд застосовує такі норми законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина друга статті 642 ЦК України). Встановлено, що кредитор виконав свої зобов`язання згідно з умовами кредитного договору, однак, як вбачається з досліджених доказів, відповідачем умови кредитного договору не виконані, в передбачений кредитним договором строк грошові кошти не повернуто. Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена в статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. При цьому відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Факт сингулярного правонаступництва, тобто за яким до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» перейшло право кредитора за кредитним договором № CL-178464 від 20.03.2019 року підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Відповідача повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-178464 від 20.03.2019 року, загальний розмір заборгованості станом на 20.06.2021 року становив 94406,66 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 54076,66 грн; заборгованість за процентами в розмірі 38330,00 грн. Таким чином, всупереч умов кредитного договору відповідач свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено в частині другій статті 77 ЦПК України. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, п`ята статті 263 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що на день ухвалення судом рішення, доказів оплати відповідачем на рахунок первісного кредитора чи позивача заборгованості за кредитним договором суду не надано, тому суд на підставі наявних у справі доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, тому враховуючи зазначене, на користь позивача з відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн. На підставі статей 525, 526, 536, 626-629, 638, 639, 641, 642, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: approved