Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою (уточненою а.с. 37-41) про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій просив суд встановити юридичний факт постійного проживання на території України [PERSON] , [INFO] , на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). В обгрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що він, [PERSON] , народився [INFO] у селищі Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області. Станом на сьогодні він втратив свій паспорт громадянина України (СРСР) зразка 1974 року. У червні 2025 року від відділу № 2 Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області він отримав відповідь на своє звернення з питання оформлення паспорта громадянина України (СРСР), у зв`язку з втратою паспорта зразка 1974 року. У цій відповіді зазначено, що з урахуванням п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 йому необхідно звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання за станом на 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво» … або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки для оформлення набуття громадянства України для отримання відповідного рішення суду. Отже, з метою підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та отримання паспорта громадянина України, він звертається до суду з відповідною заявою для отримання рішення суду. В обгрунтування підтвердження факту постійного проживання на території України, зазначає, що згідно довідки ТОВ «ДМЗ Комінмет» від 15.07.2025 року, він з 11.11.1991 року по 10.03.1992 року він працював на Дніпропетровському металургійному заводі імені Комінтерну (а.с. 7); згідно листа [INFO] від 08.08.2025 року (а.с. 13) [PERSON] , [INFO] , уродженець селища Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області був зарахований в запас у 1981 році [INFO] , взятий на військовий облік у 1986 році (після звільнення з місць позбавлення волі), в листопаді 1999 року виключений з військового обліку [INFO] (по досягненню граничного віку перебування на військовому обліку), двічі був судимий Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська (у 1977 році на 4 роки позбавлення волі, звільнився у 1981 році, у 1983 році на 3 роки позбавлення волі, звільнися у 1986 році); особистою карткою з місця роботи (а.с. 12) підтверджується місце і дата народження заявника ( [INFO] , селище Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області), 07.12.1981 року отримував паспорт у ВВС Бабушкінського району. Зараз він не може отримати новий паспорт громадянина Україна у зв`язку із втратою попереднього, оскільки у нього був паспорт СРСР. Отже, він не має паспорта громадянина України і таким чином не може скористатись своїми правами, які надаються громадянам України згідно діючого законодавства України зокрема, отримувати пенсію. Зазначив, що він не є громадянином іншої держава і ніколи не був. Відтак заявник вважає, що за рішенням суду може отримати паспорт громадянина Україні і в повній мірі реалізувати свої конституційні права. Заявник в судове засідання не з`явився, представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився (надано письмові пояснення а.с. 25-27). Фіксація судового засідання не проводилась. Дослідивши надані суду докази в їх сукупності, ознайомившись із письмовими поясненнями заінтересованої особи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Суть мотивації доказами (вказаними вище) підтверджується, що особа на території УРСР (і в подальшому України) народилася, двічі засуджувалася, отримувала паспорт громадянина СРСР, тривалий час перебувала на військовому обліку, певний час працювала, на даний час досягла пенсійного віку (67 років) і через відсутність паспорта не може отримувати пенсію. Ставити під сумнів достовірність наданих суду копій документів немає підстав. Заявник звернувся до суду з вимогами у порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 вищевказаної статті, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перевіривши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України). За змістом п.6 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Факт постійного проживання на території України заявника, у тому числі станом на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) має юридичне значення та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає право подати заяву про набуття громадянства України. В іншому встановленому Закону України «Про громадянство України» порядку, набути громадянство України заявник не може. Згідно п. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» N 2235-III від 18.01.2001 р., громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України». громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Таким чином, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення. Враховуючи викладене, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, з огляду на те, що доводи, якими вона обгрунтована знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати право на набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Outcome: approved