Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його баби [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] в населеному пункті смт. Каланчак Херсонської області померла громадянка України, уродженка Херсонської області, [PERSON] , [INFO] . Померла була бабусею заявника, що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу матері заявника. Померла похована в селі Тарасівка Херсонської області Херсонського району. Причина смерті: гостра серцево-судинна недостатність, дифузний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги. Єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті померлої [PERSON] на території, непідконтрольній державній владі території України, що відповідно до Постанови Верховної ради України від 17.03.2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» одночасно є тимчасово окупованою територією України, є: свідоцтво про смерть № [NUMBER] від 30.01.2026 р., видане Скадовським відділом ЗАГСу, що знаходиться на території, непідконтрольній державній владі України; лікарняне свідоцтво про смерть № 74 від 16.01.2026 р., видане медичним закладом, що знаходиться на території, непідконтрольній державній владі України. Враховуючи практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявнику, заявник вважає можливим, визнати факт смерті [PERSON] в судовому порядку. Отримати документи, що підтверджують факт смерті за зразками законодавства України, здійснити реєстрацію факту смерті та отримати відповідне свідоцтво про смерть не є можливим оскільки відсутній документ, форма якого відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р. № 545. [PERSON] просив суд встановити факт смерті [INFO] в смт Каланчак Херсонської області громадянки України, [PERSON] , [INFO] , уродженки в/с Кр Маяк від № 2 Бериславського району Херсонської області, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про смерть; допустити негайне виконання рішення суду у цій справі. Заявник [PERSON] та його представник-адвокат Долженко О.М., повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явились. Представник заявника-адвокат Долженко О.М. надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності заявника та його представника (а.с. 23). Представник заінтересованої особи, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явився. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. п. 1 п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18 жовтня 2000 року № 52/5 передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: 1) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; 2) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; 3) лікарське свідоцтво про пренатальну смерть; 4) рішення суду про оголошення особи померлою; 5) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; 6) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; 7) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] є онуком [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 грудня 2001 року Тарасівською сільською радою Цюрюпинського району Херсонської області; свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 23 жовтня 1999 року Брилівською селищною радою Цюрюпинського району Херсонської області; свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 вересня 1980 року Тарасівською сільською радою Цюрюпинського району Херсонської області (а.с. 8, 11, 12). [INFO] в смт. Каланчак Херсонської області померла громадянка України, уродженка в/с Кр Маяк від № 2 Бериславського району Херсонської області, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 30.01.2026 р., виданого Скадовським районним відділом запису актів громадянського стану Управління ЗАГСу Херсонської області, що знаходиться на території, непідконтрольній державній владі України; копією медичного свідоцтва про смерть серії 74 № 208000076 від 16.01.2026 року, виданого медичним закладом, що знаходиться на території, непідконтрольній державній владі України, відповідно до якої причина смерті [PERSON] , [INFO] - гостра серцево-судинна недостатність, дифузний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги (а.с. 15, 16). Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» визнано тимчасово окупованими територіями райони, міста, селища і села Херсонької області, серед яких і Каланчацька селещна територіальна громада Скадовського району Херсонської області. При розгляді цієї справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Враховуючи, що отримати свідоцтво про смерть баби на бланку українського зразка в смт. Каланчак Скадовського району Херсонської області, яке є територією, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, заявник не може, застосувати механізми передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25 травня 1998 року) рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Таким чином, заявник не має документу, передбаченого діючим законодавством України, для реєстрації смерті своєї матері, що унеможливлює отримання нею свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для [PERSON] юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати його майнові та особистих немайнові права. За таких обставин, заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки він є громадянином України, його відносини з померлою підтверджені документами, які містяться в матеріалах справи. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved