Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

ТзОВ «Коллект Центр» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просять стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики № 75178586 від 21.08.2021 р. в розмірі 24014,42 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору та правничої допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 21.08.2021 р. між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75178586, відповідно до якого останній отримав 7050 грн. на банківський рахунок строком на 30 днів, процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99% за кожен день користування позикою та зобов`язався повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту. Однак відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. 27.01.2022 р. між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до якого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, зокрема і до [PERSON] 10.01.2023 р. між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, зокрема і до [PERSON] . Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 24014,42 грн., з яких : заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 7050,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 16835,40 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 0.00 грн., заборгованість за комісіями 0,00 грн., інфляційні збитки 112,80 грн., нараховані 3% річних - 16,22 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ «Вердикт Капітал» змушене звернутись до суду. Ухвалою судді від 09.01.2026 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду із відміткою «адресат відсутній». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 21.08.2021 р. між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75178586, відповідно до якого останній отримав 7050 грн. на банківський рахунок строком на 30 дні, процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99% за кожен день користування позикою та зобов`язався повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту. З матеріалів справи вбачається, що договір укладено в електронній формі. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Однак відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не виконав, внаслідок чого допустив заборгованість в розмірі 23885,40 грн., згідно розрахунку заборгованості в матеріалах справи (а.с. 12,13). 27.01.2022 р. між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до якого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, зокрема і до [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості , наданого ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованість [PERSON] становить 24014,42 грн. (а.с.14). 10.01.2023 р. між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, зокрема і до [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості , наданого ТзОВ «Коллект Центр», загальна заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 24014,42 грн., з яких : заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 7050,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 16835,40 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 0.00 грн., заборгованість за комісіями 0,00 грн., інфляційні збитки 112,80 грн., нараховані 3% річних - 16,22 грн. (а.с.15) Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконував взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору [PERSON] були порушені права позивача. А тому, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення в повному обсязі. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 13000 грн. Відповідно до ч.1 п.1 ч. 3 ст. 133 та ч.1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 р., укладеного між ТзОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», копію акту про надання правової допомоги, копію заявки на надання юридичної допомоги № 3233 від 03.11.2025 р, копію витягу з акта № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 р. (а.с.36-42) Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 13000 грн. який, на переконання суду, не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю справи, в тому числі ціною позову, тому приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані із складанням, поданням до суду цивільного позову в розмірі 3 000 грн. Саме такий розмір відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: partial