Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у грудні 2024 року звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до відповідача, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 124076,37 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.07.2021 року [PERSON] уклав із Акціонерним товариством «Укрсиббанк» Договір про надання споживчого кредиту № 97941782000, підписанням якого погоджується з викладеними у Правилах споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщенні для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» №105, 09.06.2017 (із усіма змінами і доповненнями): умовами надання споживчого кредиту Позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. Згідно з умовами Кредитного договору АТ «Укрсиббанк» надає [PERSON] кредит, а останній зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил. 26.06.2024 між АТ «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №274, відповідно до умов якого, АТ «Укрсиббанк» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні їй права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Оскільки, станом на день пред`явлення позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 97941782000 від 29.07.2021 року, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 124076,37 грн., з яких: 60010,78 грн. заборгованість за основним боргом; 64065,59 грн. заборгованість за процентами. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом направлення судових повісток за номером телефону вказаним відповідачем у заяві-згоді на смс сповіщення. 24.06.2025 року [PERSON] отримав у приміщенні суду копію позовної заяви з додатками, про що склав розписку. 21.10.2025 року долучив до матеріалів справи копію пенсійного посвідчення, виписку про закриття підприємницької діяльності, витяг з поліції про поранення, медичну довідку та епікриз. 11.02.2026 року подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Статтями 13,81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Судом встановлено, що 29.07.2021 року між [PERSON] та АТ «Укрсиббанк» підписано Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 97941782000. Відповідно до п. 1.1 Договору, банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває клієнту та обслуговує на умовах Тарифного плану «Картка з лімітом «Шоппінг картка 55 grace», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку, картковий рахунок, який використовується згідно з режимом поточного рахунку, встановленим законодавством, та обслуговується згідно цього договору-анкети та правил (договірних умов) споживчого кредитування та відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків клієнтів АТ «Укрсиббанк», опублікованих в газеті «Урядовий кур`єр» № 105 від 09.06.2017 року (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайті www.my.ukrsibbank.com та/або на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку, а саме: картковий рахунок № [NUMBER] у національній валюті України. Сторони домовилися, що цей Договір-анкета містить заяву клієнта на відкриття карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається. Згідно п. 1.2 Договору, банк встановлює ліміт овердрафту на картковому рахунку клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим Договором-анкетою та правилами. У відповідності до пп. 2.1. Договору, ліміт кредитування встановлюється у розмірі 49700,00 грн. Строк дії ліміту кредитування: з дати укладання договору по 20.08.2023 року. Умови обслуговування кредитного ліміту визначено п. 2.1.4 Договору: щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування у відповідності до тарифного плану; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки, річних 55,00%; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, річних 55,00%; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду 0,00%; пільговий період для погашення заборгованості до 56 днів. 29.07.2021 року між [PERSON] та АТ «Укрсиббанк» підписано Паспорт споживчого кредиту інформаційний лист. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживча визначено п. 3 Паспорту споживчого кредиту: тип кредиту кредитування рахунку (овердрафт); сума/ліміт кредиту 49700,00 грн.; строк кредитування до 24 місяців з дати встановлення ліміту (з можливістю подальшої пролонгації); мета отримання кредиту споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту кредит надається шляхом встановлення ліміту кредитування (овердрафту) на картковий рахунок. Згідно п. 4 Паспорту споживчого кредиту, тип процентної ставки фіксований, процентна ставка 55,00% річних. 26.06.2024 між АТ «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 274, відповідно до умов якого, АТ «Укрсиббанк» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні їй права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. У зв`язку із вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 97941782000 від 29.07.2021 року в сумі 124076,37 грн. Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно п. 2.1. договору факторингу, за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимог та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. У відповідності до п. 2.2 договору факторингу, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді. Відповідно до Акту приймання-передачі права вимоги від 26.06.2024 року та Витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 274 від 26.06.2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за договором № 97941782000 від 29.07.2021 року в сумі 124076,37 грн., з яких: 60010,78 грн. заборгованість за основним боргом, 64065,59 грн. заборгованість за процентами. Вивчивши надані суду докази, враховуючи, що договір факторингу, у встановленому законом порядку, не визнаний недійсними, суд вважає, що позивач довів наявність права вимоги за ними у позивача. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Частиною першою ст. 512 ЦК України, встановлено, що якщо зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв діалогового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимог. Частиною першою статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не впливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржником іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. З матеріалів справи і досліджених в суді доказів, які надано позивачем, суд доходить таких висновків. Насамперед слід зазначити, що позивачем не надано підтвердження користування [PERSON] кредитним лімітом та кредитними коштами в сумі 124076,37 грн., зокрема виписки за рахунком відповідача протягом періоду, за який нарахована заборгованість. На переконання суду саме по собі звернення відповідача до фінансової установи (кредитора) із заявою про надання кредиту, погодження між сторонами умов кредитування та підписання договору-заяви не є доказом фактичного отримання позичальником кредитних коштів. При цьому, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Разом із тим, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надано допустимих доказів на підтвердження встановлення кредитного ліміту (овердрафту) Первісним кредитором на картковий рахунок відповідача та використання [PERSON] зазначених коштів. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Водночас представник позивача до суду з таким клопотанням не звертався. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за банківськими рахунками а також інші первинні бухгалтерські документи можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. В той же час, відповідні виписки по рахункам відповідача та будь-які інші первинні бухгалтерські документи надано не було, клопотання про витребування їх судом в порядку, передбаченому ст. 84 ЦПК України, не подано. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). За таких обставин, кредитний договір між кредитодавцем та позичальником є укладеним з моменту отримання кредитних коштів саме позичальником. В матеріалах справи відсутнє підтвердження використання [PERSON] кредитного ліміту, встановленого на картці, та кредитними коштами в сумі 124076,37 грн., зокрема виписки за рахунком відповідача протягом періоду, за який нарахована заборгованість. При цьому, розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, не може вважатися підтвердженням використання відповідачем кредитного ліміту, а є обґрунтуванням нарахованих сум заборгованості. Надання лише Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 274 від 26.06.2024 року та Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 97941782000 від 29.07.2021 грн., без надання повного пакету документів унеможливлює встановлення наявності та розміру заборгованості відповідача перед первісним кредитором АТ «Укрсиббанк» станом на 26.06.2024 року дату укладення договору факторингу. Такими доказами є банківська виписка з рахунку позичальника та Розрахунок заборгованості, складений первісним кредитором АТ «УкрСиббанк», однак, жодного з вказаних доказів позивач не надав. Виписка з рахунку має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи. При цьому не Витяг з реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 274 від 26.06.2024 року, яким передбачено перехід права вимоги до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] за договором № 97941782000 від 29.07.2021 року на суму 124076,37 грн., а також Розрахунок заборгованості за кредитним договором від 29.07.2021 року № 97941782000 за період з 26.06.2024 року по 30.11.2024 року, складений ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», не є належними і допустимими доказами наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Вказані документи (Витяг з реєстру боржників та Розрахунок заборгованості) носять похідний характер й не є належними доказами на підтвердження наявності та розміру заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором. Першочергове значення має факт доведення наявності та розміру заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором перед первісним кредитором АТ «УкрСиббанк» станом на 26.06.2024 року - дату укладення договору факторингу, на підтвердження чого, як зазначено, позивач не надав не лише банківську виписку з рахунку позичальника, але навіть звичайний Розрахунок заборгованості за кредитним договором, який містив би детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником (постанова Верховного Суду у справі № 464/4985/15-ц від 08.07.2020 року). Верховний Суд у постанові від 09.08.2023 року у справі № 266/4900/21 зазначив, що «по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій». Суд не приймає до уваги надані відповідачем докази, а саме: копію пенсійного посвідчення, виписку з Єдиного державного реєстру щодо припинення підприємницької діяльності, витяг з матеріалів поліції про поранення, медичну довідку та епікриз, оскільки зазначені документи не стосуються предмета доказування у даній справі. Відповідно до положень статей 76, 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто підтверджують обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Разом з тим предметом розгляду у даній справі є виникнення у відповідача заборгованості за кредитним договором та підтвердження позивачем факту використання відповідачем встановленого кредитного ліміту. Надані відповідачем документи лише характеризують його особу та стан здоров`я, а також отримання поранення, однак не містять відомостей щодо виникнення, наявності чи розміру спірної заборгованості, факту отримання або використання ним кредитних коштів. Отже, зазначені докази не підтверджують та не спростовують обставини, які входять до предмета доказування у цій справі, у зв`язку з чим суд не бере їх до уваги при вирішенні спору. Проте, позивачем не доведено укладення кредитного договору і надання позичальнику кредитних коштів за обставин викладених в позові. Позивачем не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів використання [PERSON] встановленого на кредитну картку кредитного ліміту, зокрема грошових коштів в сумі 124076,37 грн., а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 89959 від 10.12.2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду покладається на позивача у повному обсязі. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed