Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.07.2021 [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав Заявку на отримання кредиту № 104163051. На підставі укладеного договору про споживчий кредит № 104163051 відповідачу були перераховані кредитні кошти у сумі 5000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 22450,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 16500,00 грн заборгованість за відсотками, 950,00 грн - заборгованість за комісійними винагородами. 13.10.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 10Т, згідно умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, було надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу його зареєстрованого місця проживання (R067025363431). Однак поштове відправлення повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення адресату з відміткою про повернення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що є належним повідомлення, на що вказував Верховний Суд в постанові від 13 травня 2024 року в справі №755/4829/23. Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] 15.07.2021 укладено кредитний договір № 104163051 Згідно із п.1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн. Відповідно до п. 1.3, 1.4 договору кредит надається строком на 15 днів з 15.07.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 30.07.2021. У кредитному договорі (п.1.5) узгоджено загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуваним та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2450,00 грн в грошовому виразі та 1,637,467,00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 7450,00 гривень. Пунктом 1.5.1 встановлено комісію за надання кредиту: 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 1500,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6. Договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором - фіксована. Відповідно до п. 2.1. зазначеного кредитного договору кредитні кошти надаються TOB «Мілоан» позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Анкета-заява на кредит № 104163051 від 15.07.2021 містить анкетні дані відповідача, номер телефону, адресу проживання тощо. Зокрема, відображено процес оформлення на розгляду заяви № 104163051 з послідовним відображенням дій сторін з моменту заповнення заяви до прийнятого рішення із погодженими умовами. Позивач надав також паспорт споживчого кредиту, де викладено інформацію, яка надавалась відповідачу до укладення договору про споживчий кредит та графік платежів за договором про споживчий кредит № 104163051 від 15.07.2021, що є додатком 2 до договору. Відповідно до платіжного доручення № 29928270 від 15.07.2021 [PERSON] перераховано на картку [NUMBER] грошові кошти в сумі 5000,00 грн, призначення платежу: «Кошти згідно договору № 104163051 . Між ТОВ «Діджи фінанс» (новий кредитор) та ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) 13.10.2021 укладено договір факторингу №10Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і за договором про споживчий кредит № 104163051 від 15.07.2021. Згідно з пунктом 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання цього договору. 13.10.2021 Клієнтом та Фактором підписаний акт приймання-передачі реєстру прав вимог за Договором факторингу № 10Т від 13.10.2021 року. Відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу №10Т від 13.10.2021 до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит № 104163051 від 15.07.2021 року, боржник [PERSON] , у розмірі 22450,00 грн із них: сума заборгованості за тілом 5000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 15500,00 грн, сума заборгованості за комісією 950,00 грн. Факт оплати при здійсненні відступлення права вимоги підтверджується копіями платіжних інструкцій. Представник ТОВ «Діджи фінанс» на адресу відповідача 25.07.2025 направив досудову вимогу про відступлення права грошової вимоги та про порядок погашення заборгованості. Відомостей про її отримання відповідачем матеріали справи не містять. Тобто, ТОВ «Діджи фінанс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому т.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Обов`язком позивача, який стверджує про надання відповідачу безготівкових кредитних коштів первісним кредитором за кредитним договором, у якому він набув право вимоги, є надання доказів, що підтверджують зарахування позичальнику таких коштів, а у разі неможливості самостійно подати такий доказ - право на обґрунтування такої неможливості та заявлення клопотання про витребування доказів судом. За таких обставин, позивач довів належними та допустимими доказами факт перерахування коштів у розмірі 5000,00 грн, а також і факт існування кредитних правовідносин між сторонами. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення за договором № 104163051 встановлено, що нарахування процентів кредитор здійснював за кожен день прострочення з 15.07.2021 по 28.09.2021. Відповідач не здійснював часткові оплати за кредитним договором, а також не ініціював пролонгацію договору. Відповідно до розрахунку заборгованості позивач після відступлення права вимоги жодних нарахувань не здійснював та просив стягнути заборгованість у загальному розмірі 22450,00 гривень, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15600,00 грн - заборгованість по відсоткам, та 950,00 грн - заборгованість по комісії, що нараховані первісним кредитором. Оскільки позивач належним чином довів існування договірних відносин між відповідачем та первісним кредитором, факт отримання відповідачем кредитних коштів за спірним кредитним договором, то суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000,00 грн, та у частині стягнення заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі 16500,00 грн підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення комісії суд дійшов такого висновку. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Тому заявлена вимога щодо стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 950,00 гривень також підлягають до задоволення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за договором, розмір якої встановлений судом та яка підлягає стягненню з відповідача, тому позов підлягає до задоволення в повному об"ємі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у виді сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved