Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» (далі по тексту рішення - ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу») звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 15840 грн. 00 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту складає 3000 грн. 00 коп.; прострочена заборгованість за процентами - 12840 грн. 00 коп.. Позов обгрунтовується тим, що 02 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» (далі по тексту рішення - ТОВ «Займер», як товариством, та відповідачем [PERSON] , як клієнтом, був укладений договір №191104 про надання фінансового кредиту, за яким товариство надає відповідачу на умовах строковості, зворотності та платності фінансовий кредит в гривні на наступних умовах: сума кредиту - 3000,00 грн.; строк кредиту - 30 днів; стандартна процентна ставка - 2,0% в день або 730% річних, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Вказаний кредитний договір був укладений сторонами відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом його підписання відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер його мобільного телефону. На виконання умов договору товариством 02 травня 2021 року було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок відповідача за реквізитами вказаної ним платіжної картки № [NUMBER] . Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, а також заміну в порядку укладення договору факторингу №01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року сторони кредитора у кредитному договорі з ТОВ «Займер» на ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу», позивач прохав стягнути із [PERSON] на його користь зазначену вище суму заборгованості. З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн.. За відсутності в матеріалах цивільної справи передбачених ч.ч.1, 4 ст.62 ЦПК України документів на підтвердження повноважень адвоката Зачепіло З.Я. представляти інтереси відповідача [PERSON] під час розгляду в суді даної цивільної справи, розгляд цивільної справи відповідно до положень ст.178 ЦПК України здійснений за наявними матеріалами без урахування поданого адвокатом Зачепіло З.Я. відзиву на позовну заяву, як такого, що був поданий від імені відповідача особою, неуповноваженою на ведення справи в суді, та відсутність у зв`язку з цим у адвоката Зачепіло З.Я. права на подання відзиву на позовну заяву. За відсутності прийнятого судом до розгляду відзиву на позовну заяву правові підстави для врахування судом при вирішенні спору наданої представником позивача відповіді на відзив також відсутні. ІІ. Заяви та клопотання. Представник позивача згідно із письмовою заяви, поданою до суду 08 грудня 2025 року, прохав розгляд справи провести за його відсутності (а.с.32-33). Згідно письмового клопотання, викладеного в прохальній частині позовної заяви, представник позивача не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних доказів (а.с.5 зворот). 06 лютого 2026 року представником позивача до суду подана заява про розподіл судових витрат з додатками, в якій він прохає стягнути з відповідача [PERSON] витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. (а.с.104-106). Заяв та клопотань від відповідача по справі [PERSON] в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а.с.50-51). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 02 травня 2021 року між ТОВ «Займер», як товариством, та [PERSON] , як клієнтом, був укладений договір про надання фінансового кредиту (індивідуальна частина) №191104 (далі - Договір, кредитний договір, договір №191104), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора АV2096 (код з смс-повідомлення), надісланого товариством на зазначений ним фінансовий номер: [NUMBER] (а.с.53-55). Надсилання відповідачу [PERSON] зазначеного одноразового ідентифікатора підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.56). Укладення сторонами 02 травня 2021 року кредитного договору в електронному вигляді відповідає умовам п.6.1 розділу 6 «Інші умови» Договору, яким визначено, що Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами укладеного сторонами Договору (пункти 1.1, 1.2, 1.4) ТОВ «Займер» надає відповідачу [PERSON] на умовах строковості, зворотності та платності строком на 30 днів (до 31 травня 2021 року), грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, а відповідач зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Номером електронного платіжного засобу відповідача, зазначеним ним в розділі 7 «Реквізити та підпис сторін» Договору, є [NUMBER] . За змістом пунктів 1.3 та 2.1 Договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу; тип процентної ставки - фіксована; повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з визначеним у п.2.1 Договору графіком розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту, повернення відповідачем [PERSON] кредиту здійснюється шляхом сплати ним суми кредиту 3000,00 грн., процентів за користування кредитом в сумі 1800,00 грн. та комісії за користування системою (15%) в сумі 450,00 грн., а всього: 5250,00 грн. (а.с.55 зворот). Судом також встановлено, що згідно з пунктом 2.3 Договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. 02 травня 2021 року ТОВ «Займер» на виконання умов кредитного договору №191104 було здійснено переказ грошових коштів в загальній сумі 3000 грн. 00 коп. на картковий рахунок, електронним платіжним засобом до якого є банківська картка за № [NUMBER] , що відповідає сумі кредиту та способу його надання згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору (а.с.57). 17 лютого 2022 року між ТОВ «Займер» (клієнт) та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» (фактор) було укладено договір факторингу №01-17/02/2022, за яким клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфеля заборгованості (пункт 6.1); права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та у разі невиконання фактором вимог пункту 7.2 Договору вважається неукладеним (пункт 6.2.3); в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги фактор сплачує клієнту плату (ціну продажу) в розмірі 311979,08 грн. двома платежами по 155989,54 грн. кожний (пункти 7.1, 7.2); за фактом передачі Реєстру боржників сторони підписують Акт приймання-передачі прав вимоги (пункт 8.2.2); договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 30 січня 2023 року, але у будь-якому випадку до повного виконання відповідних зобов`язань сторонами (пункт13.1) (а.с.59-62). Додатковою угодою від 12 жовтня 2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року (новація) сторони (ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу») узгодили заміну первісного зобов`язання, що випливає з цього договору, на нове зобов`язання, за яким ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» зобов`язується здійснити оплату за відступлені на підставі ст.512 ЦК України права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведений в Реєстрі боржників, в сумі 202128,71 грн.. При цьому сторони домовились, що перша частина зазначеної суми в розмірі 155989,54 грн. вже сплачена за умовами договору, і зараховується як частина оплати, а друга частина в розмірі 46139,17 грн. має бути сплачена за умовами цієї угоди не пізніше ніж через 5 днів після її підписання (а.с.63). Платіжними інструкціями за №3668 від 21 лютого 2022 року на суму 155989,54 грн., за №3876 від 12 жовтня 2022 року на суму 42139,17 грн. та за №3878 від 12 жовтня на суму 4000,00 грн. підтверджується сплата ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» узгодженої з первісним кредитором ТОВ «Займер» суми оплати за відступлення права вимоги до боржників, згідно умов додаткової угоди від 12 жовтня 2022 року, а саме: 202128,71 грн. (а.с.65, 66, 67). Як вбачається із копії витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року, ТОВ «Займер» відступило ТОВ ФК «Кеш Ту Гоу» право вимоги до боржника [PERSON] за договором №191104 на загальну суму заборгованості 15840,00 грн., з яких: залишок по тілу кредиту складає 3000,00 грн., залишок по відсотках - 12840,00 грн. (а.с.64). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором за період з 02 травня 2021 року по 16 лютого 2022 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 15840,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою (тілом кредиту) - 3000,00 грн., заборгованість за відсотками по кредиту - 1800,00 грн. та заборгованість за простроченими відсотками - 11040,00 грн.. Здійснені відповідачем оплати за кредитом відсутні (а.с.34-47). Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення ним 02 травня 2021 року кредитного договору та отримання від позивача кредитних коштів у зазначеному вище розмірі. Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі або частково відповідачем [PERSON] під час судового розгляду також надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що договір про надання фінансового кредиту №191104 від 02 травня 2021 року (індивідуальна частина) був підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора АV2096, отриманого ним на номер мобільного телефону: [NUMBER] у вигляді смс-повідомлення, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання ним одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» щодо здійснення саме відповідачем [PERSON] електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора AV2096 суду надано не було. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів. Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов'язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов'язання його сторони набувають обов'язки (а не лише суб'єктивні права), які вони мають виконувати (див. постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17). Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (див. постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20). Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування факту отримання грошових коштів за кредитним договором, укладеним між ним і первісним кредитором ТОВ «Займер», та презумпцію його правомірності, а також презумпцію правомірності договору факторингу №01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року. Зазначені договори з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавались судом недійсними. Отже, набуття позивачем ТОВ «Кеш Ту Гоу» права вимоги заборгованості за кредитним договором №191104 від 02 травня 2021 року у передбаченому законом порядку та у визначеному згідно умов цього договору розмірі під час судового розгляду відповідачем спростована не була. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №191104 від 02 травня 2021 року вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 3000,00 грн., заборгованість за відсотками - 1800,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 11040,00 грн.. Перевіряючи обґрунтованість пред'явленої до стягнення суми заборгованості відповідача за кредитним договором, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що визначений кредитним договором розмір грошових коштів, які були надані відповідачу в якості кредиту, становить 3000,00 грн.. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума внесених відповідачем грошових коштів на погашення тіла кредиту відсутня. Отже, розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 3000,00 грн.. Разом з тим, за змістом ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18). В усталеній практиці Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Судом по справі встановлено, що визначений п.1.2 кредитного договору строк кредитування, як і строк дії договору, складає 30 днів, тобто до 31 травня 2021 року, що відповідає Графіку платежів, який є Додатком 1 до кредитного договору та згідно з яким сторони домовились здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за користування ним. Отже, узгоджений сторонами кредитного договору період нарахування процентів за користування наданим відповідачу [PERSON] кредитом становив саме 30 днів (з 02 травня 2021 року по 31 травня 2021 року), а тому нарахування процентів в сумі по 60,00 грн. за кожний день (2,00% від 3000,00 грн.) протягом цього періоду є правомірним, відповідає пунктам 1.2, 1.3 кредитного договору та становить 1800,00 грн. (60,00 грн. х 30 днів). У постанові від 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 виснувала: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов'язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов'язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов'язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов'язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання зобов'язання. Зазначене є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов'язання». З приводу зазначеної в п.2.3 Договору умови, згідно з якою у випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки, суд зазначає наступне. Ст.627 ЦК України визначено, що сторони відповідно до ст.6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом з тим, дана стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. З огляду на викладене, сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх. Відповідно до правового висновку, сформульованого в наведеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). З урахуванням наведеного судом встановлено, що п.2.3 Договору, яким передбачено право кредитодавця нараховувати проценти за період прострочення, але не більше 180 календарних днів, розташований в розділі 2 Договору «Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за Договором». З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що нарахування процентів після 31 травня 2021 року здійснювалось ТОВ «Займер» за стандартною процентною ставкою 2,00%, що встановлена саме за користування кредитом згідно з пунктом 1.3 кредитного договору, а не як міра відповідальності на підставі ст.625 ЦК України. Одночасно з цим, кредитний договір містить окремий розділ 4, що регулює відповідальність позичальника, зокрема шляхом сплати ним пені у разі неповернення кредиту в строк, зазначений в п.1.2 цього Договору. Жодного погодження сторін Договору про сплату позичальником процентів за прострочення сплати кредиту даний розділ не містить. Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих первісним кредитором ТОВ «Займер» процентів за «користування кредитом» поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі ст.625 ЦК України та, як наслідок, унеможливлює визнання ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» кредитором відповідача в частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування, тобто після 31 травня 2021 року. Отже, нарахування передбачених п.2.3 Договору процентів за користування відповідачем кредитними коштами після визначеного п.1.2 Договору строку кредитування є необґрунтованим та таким, що не відповідає умовам кредитного договору. Враховуючи, що кредит надавався строком на 30 днів до 31 травня 2021 року (строк кредитування), то ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість з нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, розмір процентів відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту №191104, який підлягає стягненню з відповідача, становить 1800,00 грн. за період з 02 травня 2021 року по 31 травня 2021 року. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказів на підтвердження продовження між первісним кредитором ТОВ «Займер» та відповідачем [PERSON] в порядку пункту 3.3.3 Договору строку надання кредиту шляхом оплати ним в повному обсязі нарахованих процентів по кредиту не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку, представником позивача суду надано не було. Такі докази в матеріалах цивільної справи також відсутні. Вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, зокрема за прострочення сплати суми кредиту та нарахованих процентів згідно з ч.2 ст.625 ЦК України (стягнення з відповідача індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми) позивач не заявляв, обгрунтований розрахунок зазначених сум, як таких, що підлягають стягненню з відповідача, до суду позивачем також не подавався. За вказаних обставин, враховуючи на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України зазначені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин та диспозитивність цивільного судочинства, суд, здійснюючи розгляд справи в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача процентів за наданим кредитом у розмірі 1800 грн. 00 коп., що були нараховані первісним кредитором станом на 31 травня 2021 року. На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт не виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання фінансового кредиту №191104 від 02 травня 2021 року щодо повернення кредиту та процентів у розмірах та строки, передбачені цим договором, та приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» заборгованості за: тілом кредиту в сумі 3000 грн. 00 коп. та процентами за користування кредитом в сумі 1800 грн. 00 коп., а всього в загальному розмірі 4800 грн. 00 коп.. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі №156/268/21 від 03 серпня 2022 року, при вирішенні спору спростувати доводи позову покладається на відповідача, а не на суд, особливо при заочному порядку розгляду справи. Проте це означає лише те, що у такому випадку суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону. Отже, висновок суду про часткове задоволення позову, при відсутності заперечень відповідача [PERSON] проти позову, грунтуються саме на дослідженні судом умов укладеного ним з ТОВ «Займер» кредитного договору та вимогах закону, а тому не може свідчити про порушення судом обов`язку доказування, передбаченого ст.81 ЦПК України. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» звернувся до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8 (а.с.1). З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача по справі [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» кошти по сплаті судового збору в розмірі 734 грн. 06 коп. (2422 грн. 40 коп. (100%) - 1688 грн. 34 коп. (69,696970%), при цьому 69,696970% = 11040 грн. 00 коп. (сума процентів, у стягненні яких судом відмовлено), що були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). У поданій до суду 06 лютого 2026 року заяві про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, представником ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» зазначено про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10500,00 грн.. На підтвердження зазначеного розміру понесених ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача були надані копії: 1) договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладеного між ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу», як клієнтом, та адвокатом Пархомчуком С.В., за умовами якого вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи із вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000,00 грн. за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги (а.с.69-70); 2) додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, в якій сторони цього договору погодили продовження його дії до 31 грудня 2025 року (а.с.71); 3) акту про отримання правової допомоги від 26 січня 2026 року, згідно з яким адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу за наступними послугами: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» та [PERSON] в рамках кредитного договору №191104 від 02 травня 2021 року (1 година) - 2000,00 грн., складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг, аналіз судової практики (2,5 годин) - 5000,00 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи (1,5 година) - 3000,00 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500,00 грн. (а.с.108); 4) платіжної інструкції №310704 від 26 січня 2026 року про оплату позивачем правничої допомоги згідно рахунку від 26.01.2026 до договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року адвокату Пархомчуку С.В. у сумі 10500,00 грн.(а.с.111); 5) рахунку №26.01.2026-14 від 26 січня 2026 року на оплату правничої допомоги (а.с.112); 6) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Пархомчука С.В. (а.с.73); 7) довіреності, виданої 29 грудня 2025 року ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» адвокату Пархомчуку С.В. (а.с.107). В судове засідання представник позивача не з`явився. Розгляд заяви про розподіл судових витрат прохав здійснити без виклику сторін (а.с.105-106). На дату судового розгляду справи по суті письмових заперечень від відповідача [PERSON]. щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката подано не було. При вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення із відповідача розміру заявленого адвокатом Пархомчуком С.В. витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання цих вимог суд відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом правового висновку, викладеного в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У постанові від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20 Верховний Суд зазначив про те, що аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів враховує, що адвокат - це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішеннях від 12жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України»(пункти 24-26), від 23січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обгрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: dismissed