Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова операція» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ Українська Фінансова операція суму заборгованості в розмірі 32 780,00 грн., витрати на правничу допомогу та судові витрати. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що 04.12.2023 між первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 4191860 про надання споживчого кредиту та позичальнику надано кредит в сумі 3 000,00 грн. строком на 360 днів (дата останнього платежу по кредиту 28.11.2024), шляхом зарахування кредитних коштів на банківську кратку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору, 04.12.2023 відповідно до цих умов між сторонами було укладено додатковий договір за яким позивач надав відповідачу 1000 грн.. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором 26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українська Фінансова операція» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 4191860 від 04.12.2023 та додатковим до нього договору від 04.12.2023 в сумі 22 860,00 грн., яка складається із: заборгованість за сумою кредиту 4 000,00 грн., заборгованість за відсотками 18 860,00 грн. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення. Позивачем в межах строку дії Договору, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] у період з 26.07.2024 по 28.11.2024 (124 календарних днів), здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 9 920,00 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 4 000,00 грн. - тіло кредиту, 18 860,00 грн. - нараховані проценти, 9 920,00 грн. - нараховані позивачем проценти за 124 календарних днів , всього 32 780,00 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла на підставі договору факторингу № 26/07/2024 загальною сумою 32 780,00 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 4 000,00 грн. - тіло кредиту та 18 860,00 грн. - нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 124 календарних днів 9 920,00 грн., а також просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Крім того, позивач просить: в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Фінансова операція»; та роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Позовна заява з додатками надіслані відповідачу позивачем на електронну пошту. Ухвалою від 14.01.2026 після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду у справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа про виклик до суду та оголошеннями про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Представник позивача надіслав заяву де просить суд розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався та відзив на позовну заяву не надав. На підставі ч. 11ст. 128 ЦПК України, виклик відповідача до суду здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Судом, відповідно до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд вказаної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 04.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі, було укладено договір про надання договір № 4191860. Відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало, а [PERSON] отримав кошти у сумі 3 000,00 грн. Відповідно до договору строк кредиту склав 360 днів. Згідно договору стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день та застосовується у межах строку кредиту, згідно договору відповідач зобов`язався у встановлений Договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені цим договором. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора. Відповідач, підписуючи договір, підтвердив, що перед його укладенням він був ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», повністю їх зрозумів, погодився із ними та зобов`язався неухильно їх дотримуватись. Згідно договору позивач має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 90663. Як вбачається з Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 4191860 від 04.12.2023 р., сторони погодили графік платежів, відповідно до якого загальна сума кредиту станом на дату повернення 28.11.2024 складає 23 250,00 грн., з яких 3 000,00 грн. сума кредиту, 20 250,00 грн. проценти за користування кредитом, у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 10 днів, що також підтверджується підписом відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора 90663. Так, судом встановлено, що вказаний договір був укладений виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця, а також сторони вказаного договору узгодили розмір кредиту, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача [PERSON] для укладення договору в електронній формі на погоджених умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень частин 1, 2 статті 207 ЦК України , пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що [PERSON] , шляхом власноручного введеня одноразового ідентифікатора, отриманого від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», прийняла публічну пропозицію (оферти) та підписала договір (здійснила акцепт пропозиції товариства), тобто договір вважається укладеним у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало свої зобов`язання за умовами договору про надання споживчого кредиту № 4191860 та додаткового договору до нього від 04.12.2023 та перерахувало на рахунок платіжної картки [PERSON] грошові кошти у сумі 4 000,00 грн. Вказана обставина підтверджується копією листа наданим ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНЕ ПЛАТІЖНЕ РІШЕННЯ» за вих. № 2001-2607 від 26.07.2024 та за вих. № 2002-2607 від 26.07.2024 з якого вбачається, що між ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНЕ ПЛАТІЖНЕ РІШЕННЯ» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» був укладений договір про організацію переказу грошових коштів від 04.12.2023. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти 14.02.2023 на суму 3 000,00 грн. та суму 1 000,00 грн., призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з умовами договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українська Фінансова операція», позивачем у справі, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі, право грошової вимоги до відповідача [PERSON] , за договором про надання споживчого кредиту № 4191860 від 04.12.2023 в сумі 22 860,00 грн., яка складається із: заборгованість за сумою кредиту 4 000,00 грн., заборгованість за відсотками 18 860,00 грн., що також підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників, Витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, а також розрахунком заборгованості. Згідно з пунктом 1.2. вказаного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки, позивач ТОВ «Українська Фінансова операція», на підставі договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року, набуло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 4191860 від 04.12.2023, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] , то у нього, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредитних коштів та інших передбачених договором платежів, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником З [PERSON] , відповідачем у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договорам. Доказів про визнання договору факторингу недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Судом встановлено, що згідно з умовами договору про надання споживчого кредиту № 4191860 від 04.12.2023, позичальник [PERSON] , відповідач у справі, зобов`язалася повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених у вказаному договорі, однак не виконала умови договору. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснювала платежів для погашення кредитної заборгованості на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Матеріали справи не містять доказів погашення кредитної заборгованості відповідачем на рахунок ТОВ Українська Фінансова операція. Враховуючи, що при укладенні договору факторингу строк дії договору не закінчився, то позивачем за Договором про надання споживчого кредиту № 4191860 від 04.12.2023 нараховані проценти за період з 26.07.2024 по 28.11.2024, тобто в межах строку надання кредиту, розмір яких склав у сумі 9 920,00 грн. Судом встановлено, що позивачем нараховані проценти за вказаним договором в межах строку повернення кредитних коштів. Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредиту (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому кредитодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір кредиту є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] кредитні кошти отримав, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів не виконала, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4191860 від 04.12.2023 на зальну суму 32 780,00 грн., з якої: 4 000,00 грн. - тіло кредиту та 18 860,00 грн. - нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 124 календарних днів 9 920,00 грн. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, в розумінні статтей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунків заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту 6365492 від 14.02.2023, відповідачем у справі, суду не надано, інші розрахунки заборгованостей на іншу дату за вказаним кредитним договором суду також не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказані розрахунки приймаються судом як доказ у вирішенні спору. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п.18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 04.12.2023 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є такими, що не підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Представником позивача у позовній заяві заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Згідно з ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Дідух Євгеном Олександровичем надано суду: - копію договору про надання правової допомоги № 01/08-2024-А від 01.08.2024, укладеного між адвокатом Дідух Євгеном Олександровичем та ТОВ «Українська Фінансова операція» на представництво інтересів клієнта; - ордер на надання правничої (правової) допомоги; - копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; - копію Договору № 01/08-2024-А від 01.08.2024.; Від Нікуліна В.О., відповідача у справі, до суду не надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката Дідух Є.О. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Отже, в порядку ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., а всього 12 422,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial