Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

07.08.2025 [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» про стягнення забргованості по заробітній платі та компенсацію за час затримання розрахунку при звільненні. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт», звільнений 30.04.2024 року наказом від 30.04.2024 № 210-к за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП з посади охоронника служби морської безпеки. Відповідно до довідки ДП Білгород-Дністровського морського торговельного порту за період лютий 2024 - квітень 2024 заборгованість по заробітній платі становила 18989,21 грн., проте при звільненні відповідач не провів розрахунок з відповідачем та заборгованість не сплатив. Тому позивач звернувся до суду та просив стягнути заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач позов визнав у частині наявності заборгованості по заробітній платні в сумі 13589,21 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визнав, посилаючись на наявність форс-мажорних обставин, що підтверджуються відповідним сертифікатом Одеської регіональної торгово-промислової палати. № 5100-25-0069 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 16 січня 2025року № 2003-14/39. Згідно зазначеного сертифіката Одеська регіональна торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) : військова агресія рф порти України, що стало підставою для введення воєнного стану в Україні; встановлення рівня охорони 3 (вищий) у морських та річкових портах України; заборона судноплавства та судозаходу до Білгород-Дністровського торговельного морського порту державному підприємству «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: неможливість здійснення господарської (виробничої) діяльності у сфері допоміжного обслуговування водного транспорту, що пов`язано з відсутністю (забороною) суднозаходів до Білгород-Дністровського морського торговельного порту у термін з 22 березня 2022 року; за Кодексом законів про працю України. Період форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 22 березня 2022 року; дата закінчення: тривають на 16 січня 2025 року. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, з одночасним витребуванням з ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» відомості щодо призначених йому виплат грошових коштів помісячно з 20.02.2024 по 30.04.2024 із зазначенням наступних виплат: заробітна плата за фактично відпрацьований час до звільнення з урахуванням дня звільнення; вихідної допомоги; компенсації при звільнення за усі невикористані дні відпустки; додаткові виплати, встановлені Кабінетом Міністрів України, виплати за понаднормовий час та інші виплати, призначені відповідно довимог чинного законодавства України. На виконання ухвали суду відповідачем надано до матеріалів справи довідку щодо заробітної плати та інших виплат, нарахованих [PERSON] за період роботи з 20.02.2024 по 30.04.2024 від 29.10.2025 року № 13/05-25 03.11.2025 судове засідання відкладено за заявою представника відповідача. 18.11.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. 05.12.2025 року судове засідання відкладено для ознайомлення позивача з відзивом на позовну заяву. 23.12.2025 року позивачем надано відповідь на відзив, а також заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою позивач просить стягнути з відповідача суму лише нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 13589,21 грн., відмовившись від позовної вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні 06.02.2026 позивач позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав, просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 13589,21 грн. Представник відповідача у судовому засіданні визнав позовні вимоги про стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати в сумі 13589,21 грн. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за 6 місяців. (стаття 117 КЗпП України). Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України « Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 30.04.2024 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт», звільнений 30.04.2024 року наказом від 30.04.2024 № 210-к за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП з посади охоронника служби морської безпеки. Відповідно до довідки ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" від 17.06.2025 року № 5/05-25 за період лютий 2024 - квітень 2024 заборгованість по заробітній платі становила 18989,21 грн., яка і була заявлена позивачем до стягнення. Відповідно до довідки ДП "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" від 29.10.2025 № 13/05-25 щодо заробітної плати та інших виплат, нарахованих [PERSON] за період роботи з 20.02.2024 по 30.04.2024 на державному підприємстві "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" [PERSON] була виплачена заробітна плата у сумі 5400 грн шляхом безготівкового перерахунку на банківську карьтку працівника двома платежами, на момент звільнення за даними бухгалтерського обліку сума боргу із заробітної плати перед [PERSON] складає 13589,21 грн. За наведеного, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати в сумі 13589,21 грн. визнається сторонами та підлягає до задоволенню судом. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, та враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, підлягає стягненню з відповідача на користь держави 50% судового збору в розмірі 605 грн.60 коп.

Outcome: approved