Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

28 листопада 2025 року керівника Баштанської окружної прокуратури Верцюх В.В., в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації прав та виключення відомостей з Державного земельного кадастру. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Баштанською окружною прокуратурою у ході здійснення заходів представницького характеру виявлено порушення вимог законодавства при передачі земельних ділянок природно-заповідного фонду у приватну власність громадян. Так, рішенням Миколаївської обласної ради за №5 від 18.09.2019 року «Про оголошення ландшафтних заказників місцевого значення у Миколаївській області» об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення оголошено ландшафтний заказник «Лагодівський», площею 138,16 га на землях державної власності у межах території Троїцько-Сафонівської та Лагодівської сільських рад колишнього Казанківського (наразі Баштанського) району Миколаївської області. Крім цього, абз.2 п.2 вказаного рішення вказано, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Проект створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» розроблено НПП «Бузький Гард» у 2011 році на підставі договору №1-С від 12.08.2011 року, укладеного із Головним управлінням економіки Миколаївської обласної державної адміністрації. Наказом ГУ Держгеодадастру у Миколаївській області №3807/0/14-19-СГ від 04.06.2019 року Казанківській селищній раді передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, в тому числі з кадастровими номерами 4823685700:12:000:0900 площею 56.2785 га та 4823685700:11:000:0900 площею 79.268 га, на яких розташований ландшафтний заказник місцевого значення «Лагодівський». Після отримання у комунальну власність вищевказаних земельних ділянок, на яких сформовано ландшафтний заказник місцевого значення «Лагодівський», відповідачем - Казанківською селищною радою на ХХІІІ сесії 7 скликання прийнято рішення за №568/23 від 12.03.2020 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності», на підставі якого, відповідачем [PERSON] було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0000 га (кадастровий номер: 4823685700:12:000:0274) у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності. У подальшому Казанківською селищною радою на ІІ сесії 8 скликання було прийнято рішення за №58/2 від 15.12.2020 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0000 га у власність відповідача [PERSON] та передано у приватну власність останній земельну ділянку площею 2,0000 га за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0257, для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, а саме із земельної ділянки з кадастровим номером: 4823685700:12:000:0900, площею 56.2785 га. На підставі вказаного рішення, Державним реєстратором виконавчого комітету Казанківської селищної ради за відповідачем [PERSON] було проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 2,0000 га за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0257. Прокурор вказує, що набуття [PERSON] права приватної власності на земельну, площею 2,0000 га за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0257 відбулося з порушеннями норм ст.ст.19, 20, 21, 83, 116, 122, 149, 150, 186-1 Земельного кодексу України, ст.5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст.7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Зазначена вище земельна ділянка має особливий статус цільового призначення (особливо цінних земель природно-заповідного фонду), а також згідно положень цивільного законодавства відноситься до земель обмеженої оборотоздатності, так як входить в межі об`єкту природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський». Вказував, що цільове призначення спірної земельної ділянки було змінено при передачі у власність з метою неправомірного позбавлення територіальної громади права власності на землю, однак така незаконна зміна не має правового значення, оскільки її статус першочергово визначається розташуванням на них об`єкта природно-заповідного фонду і спеціальним режимом цих територій. Також зазначає, що при погодженні проекту землеустрою щодо відведення вказаної ділянки допущено порушення ч.8 ст.118, ч.3 ст.186-1 Земельного кодексу України, ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», адже проект землеустрою не був погоджений з Управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації, а відтак всупереч вказаних вимог законодавства селищною радою прийнято спірне рішення (про затвердження технічної документації) за відсутності висновків уповноваженого органу виконавчої влади Управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації. Вважає, що зазначені вище обставини свідчать про недобросовісність набувача спірної ділянки [PERSON] , оскільки остання могла і повинна була розуміти, що ця ділянка розташована в межах об`єкту природно-заповідного фонду, і її отримання у власність для ведення особистого селянського господарства є неможливим, тому ефективним способом захисту порушених інтересів у даному випадку є витребування земельної ділянки у власність держави в особі Казанківської селищної ради на підставі ст. 387 ЦК України. Посилаючись на зазначені обставини прокурор просив: витребувати від [PERSON] на користь Казанківської об`єднаної територіальної громади Баштанського району Миколаївської області в особі Казанківської селищної ради земельну ділянку із кадастровим номером 4823685700:12:000:0257, площею 2,0000 га, розташовану в межах території Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4823685700:12:000:0257 (номер відомостей про речове право: 40518915) із закриттям розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи; визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки: 4823685700:12:000:0257, виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру, та стягнути з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури судові витрати, які складаються із судового збору сплаченого за пред`явлення позову, в сумі 7267 грн 20 коп. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2025 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача Мачушенко М.В. підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити. Казанківська селищна рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, надала заяву в якій просить справу розглядати без участі свого представника, позовні вимоги підтримала, просила їх задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про можливість розгляду справи в її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилами ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.131-1 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Звернення до суду прокурора з даною позовною заявою, із зазначених ним підстав, узгоджується з вимогами ч.3 ст.56 ЦПК України та ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Судом встановлено, що відповідно до клопотання Національного природного парку «Бузький Град» Державної служби заповідної справи Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 14.06.2010 року №126, адміністрація вказаної установи звернулась на адресу Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області, де просила розглянути питання про створення в Казанківському районі Миколаївської області ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», що дозволить підвищити екологічний баланс, зберегти рідкісні види рослин і тварин та їх місця перебування, мальовничі ландшафти (копія) (а.с.21). Згідно відповіді Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області за №01-04/3978-04 Національний природний парк «Бузький Град» було повідомлено про схвалення клопотання про створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» в межах Казанківського району Миколаївської області та визначено наступний крок у його створенні ландшафтного заказника розробка Проекту його створення та погодження з власниками та первинними користувачами включення земельних ділянок до складу об`єкту природно-заповідного фонду (копія) (а.с.22 зворот). Проект створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», в межах територій Лагодівської та Троїцько-Сафонівської сільських рад Казанківського району Миколаївської області був розроблений НПП «Бузький Гард» на підставі замовлення Головного управління економіки Миколаївської облдержадміністрації в 2011 році (копія) (а.с.17-36). З листа Казанківської районної держаної адміністрації Миколаївської області, вих.№67/5/01-24 від 31.01.2012 року, вбачається, що за результатами розгляду Проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» погоджено включення земельних ділянок, розташованих в межах територій Лагодівської та Троїцько-Сафонівської сільських рад Казанківського району Миколаївської області в склад ландшафтного заказника «Лагодівський» орієнтованою площею 138,16 га, без вилучення з господарського використання (копія) (а.с.28). Рішенням Х сесії 6 скликання Лагодівської сільської ради Казанківського раойну Миколаївської області від 22.12.2011 року №74 «Про погодження включення земельних ділянок в склад ландшафтного заказника «Лагодівський» було погоджено включення земельних ділянок в склад ландшафтного заказника «Лагодівський» орієнтовною площею 8,53 га без вилучення з господарського використання (копія) (а.с.31 зворот). З листа Лагодівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, вих.№470/02-17, вбачається, що за результатами розгляду Проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», рішенням Лагодівської селищної ради за №74 Х-ої сесії 6 скликання від 22 грудня 2011 року, погоджено включення земельних ділянок в склад ландшафтного заказника «Лагодівський» орієнтовно площею 8,53 га, без вилучення з господарського користування (копія) (а.с.28 зворот). З листа Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, вих.№478/03-09 від 23.12.2011 року, вбачається, що за результатами розгляду Проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» сільська рада попередньо погоджує включення земельних ділянок в склад ландшафтного заказника «Троїцько-Сафонівський» орієнтовною площею 129,63 га, без вилучення з господарського використання. Зазначено, що на черговій сесії сільської ради буде розглянуто питання та надано відповідне рішення (копія) (а.с.29). Рішенням Х сесії 6 скликання Троїцько-Сафонівської сільської ради Миколаївської області від 04.01.2012 року №70/10 «Про погодження створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» було погоджено створення ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» без вилучення у користувачів, на орієнтовну площу 130 га за умови збереження місцевим населенням права на традиційну господарську діяльність (копія) (а.с.29 зворот). Таким чином, до складу земель ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» увійшли землі, розташовані в межах територій Лагодівської та Троїцько-Сафонівської сільських рад Казанківського району Миколаївської області, про що було складено відповідний Склад земель із ситуаційною схемою розміщення заказника (копія) (а.с.33-35). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 04.06.2019 року №3807/0/14-19-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» було передано територіальній громаді сіл, в особі Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею 509.0660 га, які розташовані в межах території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області (копія) (а.с. 51). Згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 19.06.2019 року (копія) (а.с.52) та доданого до нього переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що зареєстровані на території Казанківської об`єднаної територіальної громади Казанківського району Миколаївської області (копія) (а.с.53-55) Казанківська селищна об`єднана територіальна громада прийняла у комунальну власність земельні ділянки державної власності, в тому числі: земельні ділянки за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0900, площею 56.2785 га, та за кадастровим номером: 4823682700:11:000:0900, площею 79.2680, розташовані в межах території Троїцько-Сафоновської сільської ради. Пунктом 1 рішення 28 позачергової сесії 7 скликання Миколаївської обласної ради від 18.09.2019 року №5 «Про оголошення ландшафтних заказників місцевого значення у Миколаївській області» вирішено оголосити об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтний заказник без вилучення земельних ділянок у їх власників або користувачів - «Лагодівський», площею 138,16 га на землях державної власності у межах Троїцько-Сафонівської та Лагодівської сільських рад Казанківського району Миколаївської області. Крім того, постановлено Казанківській районній державній адміністрації забезпечити урахування статусу новоствореної території природно-заповідного фонду під час вирішення питань щодо надання земельних ділянок у власність або користування (копія) (а.с.15). Отже, з матеріалів справи судом встановлено наявність у межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області земельних ділянок, визначених об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтний заказник «Лагодівський», загальною площею 138,16 га. 03 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Казанківської селищної ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель комунальної власності не наданих у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, розташованої в межах території Казанківської селищної ради (за межами населеного пункту с. Троїцько-Сафонове із земельної ділянки кадастровим номером: 4823685700:12:000:0900, площею 56.2785 га категорія земель пасовище) (копія) (а.с.72). Відповідно до п.4.11. витягу з рішення ХХІІІ сесії 7 скликання Казанківської селищної ради від 12.03.2020 року за №568/23 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності», [PERSON] /код № [NUMBER] /, яка зареєстрована за місцем проживання в [ADDRESS] , було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, не наданих у власність та користування в межах Казанківської селищної ради (за межами населеного пункту с. Троїцько-Сафонове категорія угідь - пасовище), орієнтовно площею 2.0 га. Крім того, рекомендовано замовити та виготовити в землевпорядній організації проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства і надати його до селищної ради для затвердження (копія) (а.с.37-41). У 2020 році [PERSON] було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для ведення особистих селянських господарств із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах території Казанківської селищної ради (ОТГ) Казанківського району Миколаївської області (за межами населеного пункту с. Троїцько-Сафонове) на підставі заяви від 22.06.2020 року та укладеного договору від 22.06.2020 року №159-06/20, який було складено ФОП [PERSON] (копія) (а.с.65-137). Листом від 20.10.2020 року за вих.№06/594 Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації повідомило Казанківську селищну раду, Відділ у Казанківському районі Головного управління Держгекадастру у Миколаївській області, Головне Управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Лагодівську сільську раду та Троїцько-Сафонівську сільську раду про необхідність врахування при прийнятті рішення про затвердження документації землеустрою та наданні дозволів на розробку документації із землеустрою перелік земельних ділянок, які потрапляють до меж території природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» в межах Казанківського району Миколаївської області на підставі рішення Миколаївської обласної ради від 18.09.2019 року №5 «Про оголошення ландшафтних заказників місцевого значення у Миколаївській області» (копія) (а.с.47-49). З додатку, що додається до наведеного вище листа вбачається, що в межах Троїцько-Сафонівської сільської ради до Списку земельних ділянок, що потрапляють в межі заказника станом на 19.10.2020 року включено земельну ділянку за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0257, площею 2.0 га (копія) (а.с.49 зворот - 50). Відповідно до п.п.33.7 та п.56 рішення чергової ІІ сесії 8 скликання Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області від 15.12.2020 року за №58/2 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності не наданих у власність» [PERSON] /код № [NUMBER] /, яка зареєстрована за місцем проживання в [ADDRESS] було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності не наданих у власність (із земельної ділянки, кадастровий номер: 4823685700:12:000:0900, площею 56.2785 га, категорія угідь - пасовища), площею 2.0000 га, кадастровий номер: 4823685700:12:000:0257. Передано [PERSON] /код № [NUMBER] /, яка зареєстрована за місцем проживання в [ADDRESS] , безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, площею 2.0000 га, кадастровий номер: 4823685700:12:000:0257. Крім того, рекомендовано здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку (копія) (а.с.42-46). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 2289345048236) [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4823685700:12:000:0257 площею 2 га. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.02.2021 року за №40518915 (а.с.56). На замовлення Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації, згідно договору №9 від 17.04.2020 року та додаткової угоди від 12.11.2020 року, ФОП [PERSON] було розроблено Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» в межах території Лагодівської та Троїцько-Сафонівської сільських рад Казанківського району Миколаївської області (копія) (а.с.138-208). Згідно п.48 Списку власників/користувачів, які включаються в межі природно-заповітного фонду станом на 16.02.2021 року земельна ділянка, площею 2 га за кадастровим номером: 4823685700:12:000:0257, яка належить [PERSON] , дата реєстрації права 04.02.2021 року, входить до меж природно-заповітного фонду площею 2.0000 га (копія) (а.с.145 зворот). За фактом зловживання посадовими особами та депутатами Казанківської селищної ради Миколаївської області, які всупереч закону 2020 року передали у приватну власність громадянам земельні ділянки для ведення селянського господарства із земель природно-заповідного фонду на території Казанківської ОТГ, на яких створено ландшафтний заказник місцевого значення «Лагодівський», площею 138.16 га, внаслідок чого державі спричинено тяжкі наслідки у виді вибуття з природно-заповідного фонду земельних ділянок площею понад 100 га шляхом їх безпідставної передачі у приватну власність для особистого селянського господарства, було порушено кримінальне провадження, внесене 11.03.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42021151140000005, за ч.2 ст.364 КК України (копія) (а.с.57). В ході проведеного досудового розслідування, 10.07.2023 року було проведено огляд місцевості за допомогою відеосканера, а саме: земельної ділянки, загальною площею 71.1986 га, та за результатами проведених замірів складено схему (план горизонтальної зйомки) на якій відображено межі ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» (контур 2) із межами земельних ділянок громадян, на яких здійснюється сільськогосподарська діяльність, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером: 4823685700:12:000:0257 (а.с.64). Відповідно до ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основним законодавчим актом, який регулює порядок створення, діяльності та охорони об`єктів природно-заповідного фонду держави є Закон України «Про природно-заповідний фонд України» від 16 червня 1992 року №2456-XII (далі Закон № 2456-XII). У преамбулі до Закону №2456-XII зазначено, що цей Закон визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів. Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Відповідно до ст.3 цього Закону природно-заповідного фонду України належать, серед інших, національні природні парки. Частинами 1-4 ст.7 Закону №2456-XII землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Згідно ст.9 Закону №2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Відповідно до положень ст.20 Закону №2456-XII національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України. До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів. Відповідно до ст.21 Закону №2456-XII на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням. Зокрема, у межах господарської зони, до якої входять спірні земельні ділянки, забороняються рубки головного користування і проводиться господарська діяльність, спрямована на виконання покладених на парк завдань, знаходяться населені пункти, об`єкти комунального призначення парку, а також землі інших землевласників та землекористувачів, включені до складу парку, на яких господарська та інша діяльність здійснюється з додержанням вимог та обмежень, встановлених для зон антропогенних ландшафтів біосферних заповідників. Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання (ч.5 ст.53 Закону №2456-XII). Указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною, про що зроблений висновок у постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі №752/3093/19. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України, які мають особливий правовий режим. За положеннями ст.19 ЗК України серед категорій земель виокремленні землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Згідно із ст.43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Аналогічний зміст має ч.1 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (ст.44 ЗК України). Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду (ч.ч.2-4 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»). Указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною. Як встановлено матеріалами справи земельна ділянка площею 2,0000 га із кадастровим номером: 4823685700:12:000:0257, яка належить [PERSON] розташована на території ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», який був створений у 2011 році та є об`єктом природно-заповідного фонду. Ураховуючи імперативні положення ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» і ст.43 ЗК України, земельна ділянка площею 2,0000 га із кадастровим номером: 4823685700:12:000:0257 є землею природно-заповідного фонду, перебуває під особливою охороною, щодо неї встановлений спеціальний порядок вилучення (ст.150 ЗК України), відтворення і використання, а також обмеження щодо її цивільного обороту. В силу ч.ч.1, 2 ст.45 ЗК України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом. Як визначено ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У частинах 1 та 2 ст.116 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. В силу ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Статтею 54 Закону №2456-XII визначено, що зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до ст.ст.51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку. Частина 1 ст.150 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносить до особливо цінних земель, зокрема, землі природно-заповідного фонду (пункт «г»). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі №554/10517/16-ц вказано про те, що «системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. [..] фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону №2456-XII та інших нормативно-правових актів України заборонено. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону №2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц ( пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц ( пункти 51-52))». За змістом ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є також визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ч.3 ст.152 ЗК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень. З частин 2 та 3 ст.152 ЗК України та ч.2 ст.16 ЦК України випливають способи захисту прав на земельні ділянки, які в теорії права прийнято поділяти на три категорії: речово -правові, зобов`язально-правові та спеціальні. До речово-правових способів належать: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав; запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Зобов`язально-правові способи включають: відшкодування збитків; повернення наданої в користування земельної ділянки. Спеціальними способами, своєю чергою, є: визнання правочину недійсним; оскарження рішень суб`єктів владних повноважень. У постанові від 04 квітня 2023 року у справі №904/9070/21 Верховний Суд зазначив, що позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, зокрема, про визнання відсутнім права відповідача на земельну ділянку. Водночас суд зазначив, що обов`язковою умовою є ефективність обраного позивачем способу захисту - такий спосіб повинен відновлювати чи захищати порушене право позивача та виключати в подальшому необхідність пред`явлення інших позовів. За змістом ст.ст.15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у ч.2 ст.16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 22 жовтня 2019 року у справі №923/876/16 та інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18. Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц абзац п`ятий пункту 143). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі №554/10517/16-ц дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України №2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі №469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (провадження №14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21, пункти 51-52)). За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов. Разом із тим, 09.04.2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача». Згідно ч.2 ст.391 ЦК України якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, зо допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №925/1265/16 (п.5.5), від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (п.90), від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17 (п.68)). Серед способів захисту майнових прав законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) , та усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що належним способом захисту порушених інтересів держави є витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до вимог ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З аналізу наданих доказів та встановлених судом обставин вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює її передачу у приватну власність з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, тому права територіальної громади на реалізацію всіх правомочностей щодо земельної ділянки, а саме користування і розпорядження нею, підлягають захисту шляхом витребування її у відповідача на користь Казанківської об`єднаної територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, як розпорядника земель природо-заповідного фонду. Добра совість певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 року в справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року у справі №337/474/14-ц (провадження №61-15813сво18). Велика Палата Верховного Суду вказує, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону, що ставить її добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Відповідний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20, п.61), від 15.05.2018 року у справі №372/2180/15-ц, від 22.05.2018 року у справі №469/1203/15-ц, від 30.05.2018 року у справі №469/1393/16-ц. Відтак, відповідач [PERSON] могла і повинна була розуміти, що ця ділянка розташована в межах об`єкту природно-заповідного фонду, і її отримання у власність для ведення особистого селянського господарства є неможливим в силу імперативних вимог законодавства України. З огляду на викладене, [PERSON] усвідомлювала ризики набуття земельної ділянки, що входить у межі природно-заповідного фонду, у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, отже, мала можливість відмовитись від її безоплатного отримання. Аналогічні висновки щодо поведінки добросовісного власника викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17. Порушення імперативних норм права виключає добросовісність, оскільки встановлена законом абсолютна заборона не може бути спростована добросовісністю. Якщо закон містить абсолютну заборону, то це означає, що жодні дії, спрямовані на її обхід або порушення, не можуть вважатися добросовісними. З огляду на викладене, [PERSON] не є добросовісним набувачем вищевказаної земельної ділянки, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ст.388 ЦК України у новій редакції. Отже, втручання у право володіння містить у собі конкуруючий приватний інтерес, зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу є «відповідними і достатніми», оскільки набуття у власність майна має бути правомірним, і держава має легітимне право на повернення спірної земельної ділянки у її власність. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц наголошено на тому, що недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, у даному випадку витребування у недобросовісного набувача на користь територіальної громади спірної земельної ділянки не є порушенням ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відтак відповідач [PERSON] не є добросовісним набувачем земельної ділянки, тому позивачем обрано ефективний спосіб захисту порушених інтересів, який є витребування земельної ділянки у власність держави в особі Казанківської селищної ради на підставі ст.387 ЦК України . Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, подані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про витребування від відповідача [PERSON] на користь Казанківської об`єднаної територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в особі Казанківської селищної ради, земельної ділянки із кадастровим номером 4823685700:12:000:0257, площею 2,0000 га, розташованої в межах території Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області підлягають задоволенню. При цьому, передача Казанківською селищною радою спірної земельної ділянки у власність [PERSON] , для ведення особистого селянського господарства із визначенням її категорії за основним цільовим призначенням як землі сільськогосподарського призначення, призводить до фактичної зміни меж ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський» в частині його зменшення. Положеннями ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно ч.ч.1, 4, 7, 9 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Статтею 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються відомості щодо цільового призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель). Відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Частиною 10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Земельна ділянка з кадастровим номером 4823685700:12:000:0257 входить в межі земель природно-заповідного фонду, а отже не може відноситись до земель сільськогосподарського призначення та існувати у встановлених межах. Водночас, без скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки, землі природно-заповідного фонду будуть рахуватися у їх складі як землі сільськогосподарського призначення, а отже не зможуть бути проінвентаризовані. Таким чином ділянка з кадастровим номером 4823685700:12:000:0257, не може існувати у встановлених межах, їх державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт земельних відносин з іншими межами та кадастровим номером. Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству. Оскільки документи, подані для державної реєстрації спірної земельної ділянки не відповідали вимогам законодавства, то державний кадастровий реєстратор на підставі ч.6 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» зобов`язаний був відмовити у такій реєстрації. Отже, суд вважає, що з метою реального поновлення прав держави, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровими номерами 4823685700:12:000:0257 підлягає скасуванню. Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.14 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. У разі скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. Згідно ч.7 ст.14 вказаного Закону, у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав. З указаного слідує, що припинення існування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, внаслідок скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі, у обов`язковому порядку обумовлює закриття реєстраційної справи у Державному реєстрі прав на цей же об`єкт, адже речові права слідують за об`єктом, і не можуть існувати без нього. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами, що земельна ділянка, яка була отримана [PERSON] , площею 2,0000 га, кадастровий номер 4823685700:12:000:0257, знаходиться в межах земель території ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», які є землями природно-заповідного фонду та не підлягають передачі у приватну власність. Ведення особистого селянського господарства на землях природно-заповідного фонду суперечитиме статусу і завданням ландшафтного заказника місцевого значення «Лагодівський», оскільки може перешкоджати його збереженню в природному стані, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог керівника Баштанської окружної прокуратури в інтересах держави в частині скасування державної реєстрації прав та виключення відомостей з Державного земельного кадастру. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 та ч.2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна заява подана керівником Баштанської окружної прокуратури до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт для обчислення судового збору. При звернені до суду Миколаївською обласною прокуратурою було сплачено 7267 грн 20 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №2214 від 21 листопада 2025 року (а.с.1). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 7267 грн 20 коп.

Outcome: approved