Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] з 07 лютого 1983 року по 23 лютого 2005 року працював на різних посадах у структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». За час роботи на підприємстві позивач отримав хронічне професійне захворювання. Пунктом 7 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24 грудня 2004 року, затвердженого Головним державним санітарним лікарем м. Першотравенська, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: шийна радикуломієлопатія, радикулопатія попереково-крижова, рефлекторний тетрапарез, виражене порушення біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом; нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст., дефартроз ліктьових і колінних суглобів ПФ першого-другого ст. Пункт 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло в результаті довготривалої роботи, пов`язаної з фізичними перевантаженнями, вимушеною робочою позою, в умовах несприятливого мікроклімату в підземних виробках шахт. Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: підняття і переміщення тяжкостей масою 15-30 кг, сумарна маса 500 кг, вимушені нахили тіла під кутом більше 30 градусів до 100 разів за зміну. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 22 лютого 2005 року серії ДНА-02 № 00362 позивачу первинно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 55% по професійному захворюванню. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 22 лютого 2005 року серії МСЕ-ДНА-01 № 439483 позивачу первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності по професійному захворюванню та протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці, без підземних робіт. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується епікризом від 27 лютого 2015 року, виписним епікризом від 25 лютого 2019 року, виписним епікризом від 27 листопада 2017 року, випискою від 30 серпня 2013 року (копія додається). Відповідно до виписного епікризу від 27 листопада 2017 року позивач має скарги на болі в шийному і п/кр відділі хребта, з іррадіацією в нижні кінцівки, судоми в литкових м`язах, болі і обмеження рухів в плечових, ліктьових і колінних суглобах. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції, чинній на час заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд соціального страхування, правонаступником якого є відповідач. З наведених підстав [PERSON] просив суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на свою користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, у розмірі 245000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 серпня 2025 року вищевказану позовну заяву розподілено судді Куць О.О.. Ухвалою судді від 26 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивачу первинно встановлена втрата працездатності висновком МСЕК 22 лютого 2005 року, а станом на цю дату обов`язок по відшкодуванню працівнику моральної шкоди покладався на роботодавця, тому позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача. Крім того позивач не навів розрахунку суми моральної шкоди, не зазначив з чого вона складається, не надав належних доказів того, що виникнення хронічного професійного захворювання заподіяно умовами виробництва та, як наслідок, не довів факту заподіяння йому моральної шкоди. У відповіді а відзив позивач вказував, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 22 лютого 2005 року. Отже, отримання професійного захворювання сталося із позивачем на робочому місці у небезпечних для життя і здоров`я умовах, однак через те, що нещасний випадок стався із позивачем в період дії Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на правонаступника Фонду соціального страхування України - Пенсійний фонд України. Вказував, що доводи відповідача у відзиві про те, що позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди спростовуються медичними документами про наявність у нього професійних захворювань, висновками МСЕК про встановлення втрати ним працездатності. Не ґрунтуються на Законі і доводи про те, що у зв`язку з відсутністю вини Фонду соціального страхування в заподіянні позивачеві моральної шкоди, Фонд не повинен її відшкодовувати. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач просив розглядати справу без участі їх представника, проти задоволення позову заперечував. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати заяву відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю сторін і без фіксації процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач з 07 лютого 1983 року по 23 лютого 2005 року працював на різних посадах у структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується копією трудової книжки від 20 липня 1976 року (а.с. 15-19). Під час роботи у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» [PERSON] отримав хронічне професійне захворювання, про що було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 грудня 2004 року, (а.с. 21-24). Пунктом 7 вказаного акту встановлено наявність у позивача професійних захворювань: шийна радикуломієлопатія, радикулопатія попереково-крижова, рефлекторний тетрапарез, виражене порушення біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом; нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст., дефартроз ліктьових і колінних суглобів ПФ першого-другого ст. Професійне захворювання виникло в результаті довготривалої роботи, пов`язаної з фізичними перевантаженнями, вимушеною робочою позою, в умовах несприятливого мікроклімату в підземних виробках шахт (п.16 Акту). Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: підняття і переміщення тяжкостей масою 15-30 кг, сумарна маса 500 кг, вимушені нахили тіла під кутом більше 30 градусів до 100 разів за зміну. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 22 лютого 2005 року серії ДНА-02 № 00362 позивачу первинно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 55% по професійному захворюванню (а.с.25). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 22 лютого 2005 року серії МСЕ-ДНА-01 № 439483 позивачу первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності по професійному захворюванню та протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці, без підземних робіт (а.с. 26). Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Зазначена позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №210/3177/17.

Outcome: partial