Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] протягом тривалого часу, а саме з 28 січня 2002 року по 02 березня 2020 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах у Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг». Всі вказані вище обставини про роботу позивача та його звільнення підтверджуються його трудовою книжкою та не можуть і не будуть заперечуватись відповідачем. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічні професійні захворювання. П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 21 листопада 2017 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 21.11.2017 року, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легенів першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність другого ступеня. 2. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). П. 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: [PERSON] , працюючи механіком дільниці планово- попереджувальних ремонтів в кар`єрі піддільниці «Служба з ремонту екскаваторів та бурових станків» (дільниці з ремонту устаткування в кар`єрах) служби головно механіка рудоуправління гірничого департаменту з 02.09.2009 по теперішній час (на час складення акту) брав участь у планово-попереджувальних ремонтах, при виконанні робіт підпадав під шкідливу дію пилу та шуму, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочих місць. А також, працюючи: з 28.01.2002 по 02.09.2009 електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування в кар`єрі рудоуправління ГЗК протягом зазначеного періоду виконував виробничі операції, пов`язані з впливом пилу та шуму, показники котрих перевищували нормативи. Згідно з п. 17 зазначеного акту, причинами виникнення професійного захворювання є: Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису кремнію: 10,7-12,6 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3 згідно з вимогами ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху раб очей зоны». Рівень шуму: 83-84 дБА при ГДР 80 дБА, згідно з вимогами ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку». Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 16 січня 2018 року серії 12 ААА № 046406, позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 35%, з яких: 30% ХОЗЛ, 5% туг. Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 16 січня 2018 року серії 12 ААА № 649799, позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності. Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 01 лютого 2024 року серії 12 ААА № 129880, позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 65%, з яких: 50% ХОЗЛ, 15% тугов. Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 01 лютого 2024 року серії 12 ААГ № 558303, позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності, протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу, шуму. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується виписним епікризом із медичної картки № У 10989 стаціонарного хворого та випискою із медичної карти № 4592 стаціонарного хворого. Представник позивача наголошує , що у зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, а також особливості такого лікування, що зумовлені специфікою встановлених позивачу професійних захворювань, позбавляють можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. Отже, представник позивача зазначив, що факт моральних страждань є очевидним, у зв`язку з чим представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок хронічного професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 650 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 30 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. 14.01.2026 року від представника відповідача Єфремової Т.О. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням у розмірі 650 000, 00 гривень у повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що при укладенні трудового договору з позивачем йому було роз`яснено його права і обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його прав на пільги і компенсацію за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, а позивач підтвердив ознайомлення з відповідними умовами під підпис та свідомо погодився на виконання роботи у виробничих умовах, усвідомлюючи можливість ризику ушкодження здоров`я та його наслідки. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обов`язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. В свою чергу, ПАТ «АМКР» не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між професійною хворобою Позивача і роботою у Відповідача. Таким чином, можна зробити висновок, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку Відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у Позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Позивач зазначає, що оцінює розмір моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов`язків, у розмірі 650 000,00 грн., проте жодним чином не обґрунтовує розрахунок. Вказана сума позовних вимог абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості. Таким чином, враховуючи не доведення Позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також безпідставність та необґрунтованість його позовних вимог, останні не підлягають задоволенню. Крім того, 15.01.2026 року представник позивача подав заяву в якій зазначив, що сторона позивача не має наміру реалізовувати своє право на подання відповіді на відзив. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] працював з 28 січня 2002 року по 02 березня 2020 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах у Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг, що вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.8-10). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення захворювання (отруєння) від 21.11.2017 року хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: [PERSON] , працюючи механіком дільниці планово- попереджувальних ремонтів в кар`єрі піддільниці «Служба з ремонту екскаваторів та бурових станків» (дільниці з ремонту устаткування в кар`єрах) служби головно механіка рудоуправління гірничого департаменту з 02.09.2009 по теперішній час (на час складення акту) брав участь у планово-попереджувальних ремонтах, при виконанні робіт підпадав під шкідливу дію пилу та шуму, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочих місць. А також, працюючи: з 28.01.2002 по 02.09.2009 електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування в кар`єрі рудоуправління ГЗК протягом зазначеного періоду виконував виробничі операції, пов`язані з впливом пилу та шуму, показники котрих перевищували нормативи (а.с.12). Згідно з пунктом 17 зазначеного акту, причинами виникнення професійного захворювання є: Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису кремнію: 10,7-12,6 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3 згідно з вимогами ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху раб очей зоны». Рівень шуму: 83-84 дБА при ГДР 80 дБА, згідно з вимогами ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» (а.с.12). Згідно з пунктом 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 21 листопада 2017 року, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легенів першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність другого ступеня. 2. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Позивач, 16.01.2018 року вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК), за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 35%, з яких 30% - ХОЗЛ, 5% - туг., встановлено третю групу інвалідності (а.с.14) 01.02.2024 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 65%, з яких: 50% - ХОЗЛ, 15% - тугов., повторно встановлено третю групу інвалідності, протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу, шуму (а.с.15). Згідно з виписного епікризу позивач має таке професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легенів другої стадії), група «С», фаза загострення. ЛН другого-третього ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійне (2017р.) висновок проф.. ЛЕК інституту від 27.11.2018р. , проткол №1697. Супутній діагноз: гіпертонічна хвороба 1 ст., ступінь 1. СН 0ст. Хр. Гепатохолецистит, фаза н. ремісії. СКХ. Хр.пієлонефрит, фаза н. ремісії. ХНН 0 ст. Радикулопатія поперекова-крижова L5,S1 та шийна C5. C6 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта та больовим синдромом, з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу, ПФ першого ступеня, фаза нерізкого загострення. Міопія сл.. ступеня обої очей (а.с.17-18). Згідно з ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.11.2017 року підтверджено факт отримання професійного захворювання позивачем саме при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються письмовими матеріалами справи. Виходячи з норм ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я (отриманням професійного захворювання), втратою відсотка працездатності, постійними процесами лікування, постійними прийомами ліків, перенесеними фізичними стражданнями позивач зазнає моральних страждань. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому, при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 200000,00 (двісті тисяч) гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з пункту 1 частини 1статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, з відповідача, з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial