Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Представник позивача адвокат Черних В.О. звернулася з позовом до Яготинського районного суду Київської області до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, відповідно до вимог якого просить встановити що [PERSON] , який помер [INFO] прийняв спадщину після смерті його матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном померлої. Позо обгрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, з господарським и будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) єдиним спадкоємцем майна померлої являвся її син [PERSON] . В передбачений законодавством термін [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав, що прийняв спадщину після смерті матері, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Так, зокрема після смерті матері [PERSON] розпорядився речами померлої, а також вселив до даного будинку свою доньку [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , разом з їхніми неповнолітніми дітьми. Як вбачається з акту обстеження від 25 вересня 2025 року з березня 2001 року по жовтень 2004 рік без реєстрації місця в житловому будинку по [ADDRESS] проживали: [PERSON] та [PERSON] , разом з їх неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка та відповідачі являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 вересня 2016 року встановлено, що [PERSON] постійно проживала зі своїм чоловіком, [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини. Водночас, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] , який [PERSON] прийняв у спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , позивачка не може, з огляду на відсутність доказів реєстрації [PERSON] разом з [PERSON] за однією адресою. Таким чином, з огляду на вказані обставини, з метою оформлення своїх спадкових прав, позивачка вимушена звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 28.11.2025 року відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Зобов`язано приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Черних О.В. надати до суду інформаційну довідку із спадкового реєстру щодо реєстрації спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, направили заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги визнали та вказали, що підтверджують той факт, що після смерті [PERSON] її син - [PERSON] , розпорядився речами померлої, здійснював володіння житловим будинком по [ADDRESS] , а також обробляв земельну ділянку біля будинку. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи письмові пояснення сторін по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70). В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (рішення від 17 червня 2011 року, заява № 21037/05), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, з господарським будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) єдиним спадкоємцем майна померлої являвся її син [PERSON] . [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав, що прийняв спадщину після смерті матері, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Після смерті матері [PERSON] розпорядився речами померлої, а також вселився до даного будинку свою доньку [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , разом з їхніми неповнолітніми дітьми. Як вбачається з акту обстеження від 25 вересня 2025 року з березня 2001 року по жовтень 2004 рік без реєстрації місця в житловому будинку по [ADDRESS] проживали: [PERSON] та [PERSON] , разом з їх неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 вересня 2016 року встановлено, що [PERSON] постійно проживала зі своїм чоловіком, [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини. Водночас, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] , який [PERSON] прийняв у спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , позивачка не може, з огляду на відсутність доказів реєстрації [PERSON] разом з [PERSON] за однією адресою. (а.с.7-18) Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що інформація щодо [PERSON] Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 28) Так, інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 , яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Положеннями ст. 554 ЦК УРСР установлено, що до спадкоємців за законом переходить право спадкувати майно, щодо якого є заповіт, у тому разі, якщо спадкоємець за таким заповітом не прийняв спадщину або позбавлений права на спадкування. Згідно з роз`ясненнями, викладеним у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: «відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.». Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК ЦРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За правовою конструкцією ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 тощо. Відповідно до правового висновку викладеного у постанову ВС від 03.03.2021 у справі №747/467/18 вбачається те, що Верховний Суд зазначає, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. У постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №305/235/17 (провадження №61-11869св 19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», «Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини)», «У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні», «Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР)». Враховуючи викладене, та те що після смерті матері [PERSON] її син [PERSON] не прийняв спадщину, оскільки вважав, що спадщину прийняв після смерті матері шляхом вступу в управління спадковим майном, та [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка та відповідачі являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають до задоволення та визнання позову відповідачами може бути прийнято судом, оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб,.

Outcome: approved