Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 49 138,26 грн страхового відшкодування, 6500 грн витрат на проведення експертного дослідження, а також 1211,20 грн витрат зі оплати судового збору. Орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу позивачем зазначено 8000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 29 січня 2025 року в м. Тернопіль сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) з вини водія [PERSON] . Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач, що призвело до механічних пошкоджень автомобіля. Скориставшись своїм правом, визначеним ч.2 ст.31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, водії склали «Європротокол» та [PERSON] повністю визнала свою вину у скоєнні ДТП. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля належного [PERSON] була застрахована за полісом № 225210058, виданим ТДВ «Страхова група «Оберіг», однак страховиком визначено розмір страхового відшкодування, з яким не погоджується позивач. 31 березня 2025 року за результатами проведеної транспортно-товарознавчої експертизи, судовим експертом Мазуром М.С. було складено висновок №25/25, відповідно до якого вартість матеріального збитку, з урахуванням коефіцієнту зносу, становить 49 138,26 грн. При цьому, страховиком визначено суму страхового відшкодування в розмірі 18 693 грн, які також позивачу не виплачено. Враховуючи викладене, просить суд позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2025 року справу передано за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Копію ухвали та позовної заяви з додатками направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем знаходження, однак конверт повернувся з відміткою про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, ухвала суду від 06 жовтня 2025 року про відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача 11 жовтня 2025 року. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (ДТП), 29 січня 2025 року о 18:00 в м. Тернопіль по вул.Тернавського, 19, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за полісом № ЕР-225210058, виданим Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» 04 грудня 2024 року. Згідно із ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З 01 січня 2025 року введено в дію Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 3720-IX). Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону 3720-IX передбачено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Судом встановлено, що ДТП відбулась 29 січня 2025 року. Разом з цим, договір страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] набрав чинності 04 грудня 2024 року. Тобто до спірних правовідносин має застосовуватись Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі Закон - №1961-IV), який діяв на момент набрання чинності страхового полісу ТДВ «Страхова група «Оберіг». Відповідно до п. 33.2 ст.33 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Учасники ДТП скористались правом, визначеним п. 33.2 ст. 33 Закону ОСЦПВВНТС, та після зіткнення на підтвердження факту ДТП сторони склали на місці події повідомлення про ДТП («Європротокол»). Європротокол є спрощеним способом оформлення ДТП та спеціальним бланком повідомлення про її настання. Європротокол заповнюється водіями-учасниками безпосередньо на місці аварії, потім надається страховику та є підставою для виплати страхового відшкодування постраждалому. Водій [PERSON] визнала свою вину у скоєнні ДТП, у графі «Мої зауваження» Повідомлення дорожньо-транспортну пригоду від 29 січня 2025 року зазначено: «немає» та підпис [PERSON] . Позивач [PERSON] повідомляє, що він звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак визначений товариством розмір страхового відшкодування, на думку позивача, не відповідає розміру завданих збитків. При цьому, страховиком було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 18 693 грн, які, як стверджує позивач, йому не були сплачені. Так, за матеріалами справи, листом від 11 лютого 2025 року № 54844/К ТДВ «Страхова група «Оберіг» надало позивачу [PERSON] дані щодо розрахунків суми страхового відшкодування, що проведено страховиком з метою узгодження суми страхового відшкодування з потерпілою особою. Зокрема, страховиком визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту експлуатаційного зносу, у сумі 18 693,00 грн. Не погоджуючись із розрахованою сумою страхового відшкодування, позивач [PERSON] 15 квітня 2025 року звернувся до ТДВ «Оберіг» із претензією, в якій повідомив про заниження розрахованої страховиком суми страхового відшкодування, та просив виплати страхове відшкодування у розмірі 49 138,00 грн та 6 500 грн плати за проведення експертизи. Зокрема, 31 березня 2025 року [PERSON] звернувся до судового експерта Мазура М.С., яким за результатами проведеної транспортно-товарознавчої експертизи, було складено висновок № 25/25, відповідно до якого вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля марки «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 49 138,26 грн. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV ). Згідно до статті 6 Закону № №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Однак, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього підпункту. Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі статті 29 та пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача, у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, за мінусом франшизи. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Як встановлено судом під час розгляду справи, між сторонами виник спір з визначення розміру страхового відшкодування, яке, на думку позивача, визначено відповідачем у меншому розмірі, ніж фактичний розмір завданих збитків. Відповідно до висновку експерта № 25/25 за результатами проведення експертно-товарознавчої експертизи від 31 березня 2025 року з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , складеного судовим експертом Мазуром М.С., вартість матеріального збитку, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 49 138,26 грн. Якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст. 385 цього Кодексу, то такий висновок є недопустимим доказом, що відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 04 листопада 2020 року у справі №904/684/18. Між тим на виконання вимог чинного законодавства, у зазначеному висновку експерта № 043/24 від 07 березня 2024 року зазначено, що даний висновок експерта підготовлено, згідно договору на проведення експертного дослідження, для подальшого подання до суду. Також експерт був повідомлений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 КК України. А отже зазначений висновок експерта є належним та допустимим доказом у справі. Оскільки розміри шкоди визначений страховою та в експертному висновку відрізняються суттєво, відзиву на позовну заяву відповідач не подав, відтак жодних доводів у спростування розрахунків щодо розміру шкоди не наведено. З урахуванням викладеного, оскільки згідно з висновком судового експерта вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача з урахуванням зносу склала 49138,26 грн, то ця сума має бути виплачена за рахунок страхового відшкодування ТДВ «Страхова група «Оберіг». При подачі позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а також витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 6 500 грн, що були сплачені позивачем за прибутковим касовим ордером № 25/25 25 березня 2025 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved