Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. ТОВ Фінансова компанія Кредит-Капітал 29 грудня 2025 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 450 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] 14.04.2023 уклав з ТОВ МІЛОАН договір про споживчий кредит №9888956 на суму 5 000 грн, який підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Позивач набув права грошової вимоги до відповідача на підставі договору відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28.08.2023. Відповідач порушив умови договору, внаслідок чого станом на 11.12.2025 утворилася заборгованість у розмірі 20 450 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту 5 000 грн, простроченої заборгованості за відсотками 14 500 грн, простроченої заборгованості за комісією 950 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 5 січня 2026 року відкрито провадження і призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Також задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у позовній заяві та коремому клопотанні просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Заперечень проти ухвалення заочного рішення від нього не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, адже місце реєстрації відповідача після вчинення судом передбачених ч.6, 8 ст.187 ЦПК України з`ясувати не вдалося. Відзиву, заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд цієї справи. Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Укладення кредитного договору та видача коштів. Відповідно до паспорта споживчого кредиту від 14.04.2023 [PERSON] ознайомився з умовами кредитування, а ТОВ «МІЛОАН» виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій. 14 квітня 2023 року ТОВ «МІЛОАН» (Первісний кредитор, код ЄДРПОУ 40484607) і [PERSON] уклали в електронній формі Договір про споживчий кредит №9888956. Суд дослідив копію цього договору, що надана позивачем. Відповідач приєднався до запропонованого кредитодавцем договору, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором V17087. Цей алфавітно-цифровий код був надісланий у вигляді SMS-повідомлення 14.04.2023 о 11:38:28 на номер телефону позичальника [NUMBER] , що підтверджується текстом договору і складеною кредитором довідкою про ідентифікацію. Договором встановлені такі умови кредитування: сума кредиту 5 000 гривень; строк кредитування 100 днів, що складався з пільгового періоду (10 днів) та поточного періоду (90 днів); процентна ставка протягом пільгового періоду (10 днів) 2% на день; процентна ставка протягом поточного періоду (90 днів) 3% на день; комісія за надання кредиту: 950 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1 договору). Договором також визначено, що комісія за надання кредиту це одноразова винагорода, що сплачується Позичальником за підготовку, організацію та надання кредитодавцем фінансової послуги (кредиту), та встановлена в п. 1.5.1 цього Договору. На виконання умов зазначеного договору ТОВ «МІЛОАН» перерахувало 14 квітня 2023 року на вказану у кредитному договорі банківську картку [PERSON] . VISA [NUMBER] суму кредиту за вказаним вище договором 5 000 грн, що підтверджується наданим позивачем платіжним дорученням №98122542 від 14.04.2023. Крім того, факт отримання відповідачем коштів підтверджується відповіддю АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.01.2026 року №20.1.0.0.0/7- 260106/45900-БТ, яка була надана на виконання ухвали суду про витребування доказів. Згідно з наданою інформацією, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у банку емітовано картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), за рахунком якої 14.04.2023 року було зафіксовано зарахування коштів у сумі 5 000 грн. Порушення зобов`язання та розмір заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» за період з 14.04.2023 до 23.07.2023 та виписки з особового рахунка за кредитним договором №9888956 станом на 11.12.2025, складеної ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 20 450 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту 5 000 грн, простроченої заборгованості за відсотками 14 500 грн, простроченої заборгованості за комісією 950 грн. Перехід права вимоги. 28.08.2023 укладено договір про відступлення права вимоги № 103-МЛ, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 9888956, укладеним із [PERSON] .. Це підтверджується наданими позивачем копіями зазначеного договору, актом приймання-передачі реєстру боржників від 28.08.2023 року та витягом з реєстру боржників (у редакції згідно з додатковою угодою № 1 від 21.01.2025), який містить посилання на договір, укладений із [PERSON] , із зазначенням суми заборгованості на дату передання права вимоги. Позивач здійснив оплату за відступлення прав вимоги згідно з платіжною інструкцією № 72463 від 28.08.2023 року (надавач платіжних послуг АТ «Райффайзен Банк»), копія якої надана позивачем та досліджена судом. Норми права, які застосував суд. На підставі ст. 205 та ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин, зміст якого зафіксований в електронному документі, вважається вчиненим у письмовій формі. Відповідно до ст. 13 ЗУ Про споживче кредитування договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору, укладеного в електронній формі. [PERSON] ознайомився з умовами кредитування, зокрема з нарахуванням комісії і відсотків, та погодився з ними. Факт укладення договору підтверджується використанням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису. Належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів підтверджується зазначеною вище платіжною інструкцією, згідно з якою первісний кредитор ТОВ Мілоан перерахувало суму кредиту на банківську картку [PERSON] , що була вказана в договорі. Фактичне зарахування коштів на рахунок відповідача підтверджується довідкою АТ Приватбанк. Згідно з умовами кредитного договору сторони погодили сплату процентів і комісії за надання кредиту, що входять до розрахунку реальної річної процентної ставки та до загальних витрат за споживчим кредитом. Окремо суд звертає увагу на обґрунтованість нарахування комісії за надання кредиту. Правовідносини сторін регулюються Законом України «Про споживче кредитування», який є спеціальним законом у цій сфері. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 цього Закону, загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Таким чином, на відміну від попереднього законодавчого регулювання, яке базувалося на Законі України Про захист прав споживачів, чинне законодавство прямо передбачає право кредитодавця включати до витрат за кредитом комісію, пов`язану з його наданням. Судом встановлено, що комісія у розмірі 950 грн була чітко визначена у пункті 1.5.1 кредитного договору, погоджена сторонами у фіксованому розмірі та включена до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальних витрат за кредитом, з чим [PERSON] погодився, підписавши договір. Нарахування комісії відповідає умовам договору та включено у загальну вартість кредиту та у розрахунок реальної річної процентної ставки, тому відповідає нормам п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд враховує, що зазначеними вище умовами кредитного договору визначено послуги, за які передбачалося нарахування та сплата комісії (підготовка, організація та надання Кредитодавцем фінансової послуги), з цими умовами відповідач погодився, підписавши договір, та надання яких за плату не суперечить зазначеному закону. Враховуючи принцип свободи договору (ст. 627 ЦК України) та презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а також те, що відповідач не заперечував дійсність зазначеного пункту договору, суд вважає вимогу про стягнення заборгованості за комісією правомірною та такою, що підлягає задоволенню. Отже, відповідач, порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст. 526, 1054, 625 ЦК України, взяті на себе зобов`язання щодо сплати заборгованості за тілом кредиту та комісією не виконав. Надані позивачем розрахунки заборгованості відповідають умовам договорів. Доказів погашення заборгованості чи спростування розрахунку позивача у цій частині відповідач [PERSON] суду не надав. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та визнає, що сума заборгованості, яку позивач просить стягнути, є обґрунтованою та відповідає умовам договору та вимогам ЗУ "Про споживче кредитування". Сума нарахованих відсотків відповідає встановленому договору строку кредитування (100 днів) і відповідним відсотковим ставкам у пільговий (2% на день) і поточний (3% на день) періоди. Загальна сума заборгованості, про стягнення якої обґрунтовано просить позивач, становить 20 450 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту 5 000 грн, простроченої заборгованості за відсотками 14 500 грн, простроченої заборгованості за комісією 950 грн. Враховуючи, що до позивача на підставі договору про відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28.08.2023 перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, і факт цього переходу документально підтверджений, позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати виконання зобов`язання. За таких обставин, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 20 450 грн законною та обґрунтованою. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд дійшов таких висновків. На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, ордер адвоката АО «АПОЛОГЕТ» Усенка М.І. серії ВС № 1408806 від 20.10.2025, акт № Д/11863 наданих послуг від 11.12.2025 і детальний опис наданих послуг від 11.12.2025, відповідно до яких позивачу зазначеним адвокатським об`єднанням надано послуги професійної правничої допомоги на загальну суму 8 000 грн. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved