Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач звернув до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилався на те, що він є сином (опікуном) недієздатного батька якому йому належала на праві власності квартира в Кам`янець-Подільському на підставі договору дарування, яку він за договором міни передав та отримав квартиру в м. Одесі. Таким чином, квартира яку батько набув під час шлюбу є його особистою власністю, що і стало підставою звернення до суду. Представник позивачки в судове засідання не з`явилася та просила розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце, день і час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 41), причини неявки не повідомила, відзив на позов не надавала. Судове рішення (заочне) ухвалено за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так судом встановлено, що16 червня 1973 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб в другому Суворовському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис 1007. За договором дарування зареєстрованим держнотконтородю за р.№1-796 від 19.02.1997 року, зареєстрованому в Кам`янець- Подільському БТІ за р.№ 20-27/54, [PERSON] , продовжував мешкати та працювати в м. Одесі та вирішив обміняти належну йому на підставі права власності квартиру в Кам`янець-Подільському на квартиру в м. Одесі. На ім`я [PERSON] - [PERSON] видав доручення, яке посвідчено Першою Одеською держнотконторою за р.№ 14- 16 від 08 січня 1997 року на представлення його інтересів. 04 березня 1997 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, був укладений Договір міни, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] , належну йому квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] , передала у власність [PERSON] квартиру за [ADDRESS] за договором міни. Квартира [ADDRESS] складається з однієї житлової кімнати, розмір загальної площі 28,5 квм. і належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів № 6-1563 від 26 жовтня 1993 року, зареєстроване в Одеському МЕТІ за № 55 пр№66 стр.156, про що був укладений Договір міни, посвідчений нотаріусом Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Шевчик Н.М., зареєстрований в реєстрі за №1-960. Згідно п.3 Договору міни від 04 березня 1997 року обмін проведено без доплати. Відповідно Довідки про зареєстрований осіб у житловому приміщенні №К7-221035- ф/л [PERSON] , [INFO] , з 13.06.1997 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Після обміну квартир [PERSON] , залишив сім`ю, та став мешкати окремо у вказаній квартирі, про що свідчить довідка від 27.09.2023 року, видана КП «ЖКС «Пересипський», в якій зазначено, що на даній площі зареєстрований та проживає тільки власник, [PERSON] по даному адресу ніколи не мешкала та не була зареєстрована. В теперішній час [PERSON] , згідно рішення Пересипського районного суду м Одеси від 17 червня 2025 року визнаний недієздатним, та його опікуном визнаний позивач [PERSON] , який є рідним сином [PERSON] , та який представляє його інтереси, та вважає, що вказана квартира належить [PERSON] на праві особистої приватної власності. За змістом договору міни (бартеру), визначеного у ст. 715 ЦК України, кожна із сторін передає інший стороні у власність один товар в обмін на інший, при цьому кожна із сторін є одночасно і продавцем і покупцем, оскільки за договором міни застосовуються правила договору купівлі-продажу. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України. Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України). Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно з частиною першою статті 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Таким чином, спірна квартира була набута у власність позивачем до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, в результаті укладеного правочину, а саме Договору міни, так як попередня квартира у м. Кам`янець-Подільському належала позивачу на підставі Договору дарування, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею подружжя, та Договір міни був укладений без доплати, суд приходить до висновку проте, що квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] , [INFO] [PERSON] , а тому його вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved