Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

15 грудня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 03 листопада 2018 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2021244783 (далі - Договір). Відповідно до умов Договору [PERSON] було надано споживчий кредит та визначено процентну ставка за користування кредитними коштами та інші платежі. На підставі укладених договорів факторингу ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги за кредитним договором № 2021244783. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору у [PERSON] виникла заборгованість в сумі 7176,29 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5843,32 грн, відсотками 1,13 грн та комісією 1331,84 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість, оскільки [PERSON] своє зобов`язання за договором не виконала. Також просять стягнути з відповідачки судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 19 грудня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 19 січня 2026 року, яке було відкладене на 12 лютого 2026 року у зв`язку з неявкою відповідачки. У судове засідання представниця позивача не з`явилася, у позовній заяві просила розглядати справу за відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 2-7). Відповідачка у судове засідання 19 січня 2026 року та 12 лютого 2026 року не з`явилася, судова повістка повернулася до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 84, 90). Згідно з положеннями частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, з огляду на положення частини восьмої статті 128 ЦПК України відповідачка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Відзиву, заяв чи клопотань до суду від відповідачки не надходило. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним суд вирішив проводити судове засідання, ураховуючи положення частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 03 листопада 2018 року [PERSON] підписала Анкету-Заяву на отримання кредиту/опитувальний лист (а.с. 25). У Анкеті-Заяві зазначено, що сума бажаного кредиту становить 11098,80 грн строком на 24 місяці. 03 листопада 2018 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2021244783 (далі Договір) (а.с. 22). Згідно з умовами Договору загальний розмір кредиту становить 11098,80 грн, з яких 10398,00 грн на придбання товару, 300,00 грн на оплату додаткових послуг та 400,00 грн на придбання послуг зі страхування. Також Договором передбачено, що кредит надається строком до 03 листопада 2020 року. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 0,01% річних. Також умовами Договору визначено, що комісія за управління кредитом становить 0,00% від суми кредиту. Також 03 листопада 2018 року відповідачка підписала: паспорт споживчого кредиту, яким визначено умови кредитування; орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, якими було визначено періодичність платежів та кінцевий термін повернення кредиту та нарахованих відсотків; графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 23, 24, звор. а.с. 24). Згідно з копією рахунку-фактури № ФТ9-1081-3606826 від 03 листопада 2018 року та акта приймання-передачі товару/послуг від 03 листопада 2018 року [PERSON] прийняла від ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» товари/послуги на загальну суму 10398,80 грн (а.с. 27, звор. а.с. 29). Відповідно до розрахунку заборгованості, наведеного у позовній заяві, у відповідачки [PERSON] виникла заборгованість за Договором в сумі 7176,29 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5843,32 грн, відсотками 1,13 грн та комісією 1331,84 грн (а.с. 2-7). 11 грудня 2020 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 11/2/20 (а.с. 31-35). Відповідно до умов вказаного договору, АТ «ОТП БАНК» відступає ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги, а фактор набуває право вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 11/2/20 від 11 грудня 2020 року АТ «ОТП БАНК» передало право вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] за кредитним договором № 2021244783 від 03 листопада 2018 року. Сума заборгованості становить 7176,29 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5843,32 грн, відсотками 1,13 грн та комісією 1331,84 грн (а.с. 15). 11 грудня 2020 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 437/ФК-20 (а.с. 47-59). Відповідно до умов вказаного договору, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступає ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» права вимоги, а фактор набуває право вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 437/ФК-20 від 11 грудня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» передало право вимоги ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» до [PERSON] за кредитним договором № 2021244783 від 03 листопада 2018 року. Сума заборгованості становить 7176,29 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5843,32 грн, відсотками 1,13 грн та комісією 1331,84 грн (а.с. 17). 12 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 12/4/21 (а.с. 40-43). Відповідно до умов вказаного договору, ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» відступає ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» права вимоги, а фактор набуває право вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 437/ФК-20 від 11 грудня 2020 року ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» передало право вимоги ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» до [PERSON] за кредитним договором № 2021244783 від 03 листопада 2018 року. Сума заборгованості становить 7176,29 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5843,32 грн, відсотками 1,13 грн та комісією 1331,84 грн (а.с. 17). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини перша та друга статті 1046 ЦК України). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Так, підписання договору відповідачкою підтверджується змістом договору, який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки, серію та номер паспорта та дату його видачі, РНОКПП та адресу місця проживання Доказів підписання договору від імені відповідачки іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачкою. Крім того, позивачем доведено належними та достатніми доказами, що [PERSON] користувалася наданими кредитним коштами, тому вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 5843,32 грн підлягає до задоволення. Також сторонами були узгодженні істотні умови договору, зокрема процентна ставка. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вищевказані установлені судом обставини свідчать, що сторона позивача правомірно просить стягнути нараховані проценти в сумі 1,13 грн, оскільки їх розмір та порядок нарахування був узгоджений сторонами Договору. Тому, ураховуючи вищезазначене, позовна заява в частині стягнення процентів в сумі 1,13 грн також підлягає до задоволення. Водночас вимога позовної заяви про стягнення заборгованості за комісією в сумі 1331,84 грн до задоволення не підлягає, оскільки умовами Договору комісія за управління кредитом була визначена в розмірі 0,00% від суми кредиту. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» (далі також - Закон України № 1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року. За статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21). Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, на яку також посилався представник позивача, вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Водночас суд вважає за необхідне зазначити наступне. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19). У Паспорті споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) визначено, що: розмір комісійної винагороди за видачу кредиту становить 0,00 грн; комісія за управління кредитом: щомісячно, у розмірі 0% від суми кредиту; 300,00 грн на сплату додаткових послуг Банку, а саме: послуга «СМС - Довідка». Тобто, зазначені послуги, по своїй суті є пов`язаними з інформуванням про стан кредитної заборгованості. Загалом позивачем було нараховано комісію на загальну суму 1331,84 грн. У свою чергу надання позивачем відповідачу, за надання яких була встановлена комісія, позивачем не було підтверджено жодним доказом. У зв`язку із цим частина заборгованості, а саме нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1331,84 грн, не підлягає стягненню з відповідачки. Таким чином позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором в сумі 5844,45 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5843,32 грн та відсотками 1,13 грн. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № С3-2373 від 05 грудня 2025 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 73). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, а саме на суму 5844,45 грн, що становить 81,44% з відповідачки підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати у виді судового збору в розмірі 1972,80 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження обставин понесення витрат на правничу допомогу позивачем було подано копії: договору № 43453613/1 про надання правової допомоги, укладеного 25 серпня 2025 року між позивачем та адвокатом Гулієвою С.А. (далі Договір 1) (а.с. 19-21); додаткової угоди № 2021244783 до Договору 1 (а.с. 55); акта № 2021244783 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 14 листопада 2025 року (а.с. 13); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Гулієвою С.А. (а.с. 18). Відповідно до пункту 1.1. Договору 1 клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги та її вартість. Додатковою угодою № 2021244783 до Договору 1 розширено розділ «1. Предмет договору» та доповнено новим пунктом такого змісту: «Адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] ». Також розділ «4. Порядок здійснення розрахунків» Договору доповнено новим пунктом такого змісту: «За здійснення представництва та захист інтересів клієнта в суді у справі про стягнення кредитної заборгованості та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги, пов`язаних з розглядом даної справи, відповідно до умов цього договору, клієнт виплачує адвокату гонорар, у порядку та строки за погодженням сторін. Виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) та/або, що підтверджується підписаним сторонами відповідним актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом». Згідно з копією детального опису наданих послуг адвокат Гулієва С.А. надала наступні послуги: правовий аналіз спірних правовідносин та надання правових рекомендацій, витрачений час 0,5 год, вартість 500,00 грн; складання позовної заяви, витрачений час 2 год, вартість 2000,00 грн; формування додатків до позовної заяви, витрачений час 0,5 год, вартість 500,00 грн (а.с. 18). Надання послуг, зазначених у детальному описі робіт (наданих послуг) підтверджується актом № 2021244783 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 14 листопада 2025 року. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Відповідачка не подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та не доводила неспівмірність понесених стороною позивача таких витрат. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат. На думку суду, понесені позивачем витрати на правничу допомогу відповідають критеріям, визначеним частиною третьою статті 141 ЦПК України. Частинами першою та другою статті 141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» необхідно стягнути судові витрати на правову допомогу, понесені позивачем в розмірі 2433,20 грн (3000,00 грн х 81,44% від ціни позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial