Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 14.01.2022 та зареєстрований в реєстрі за №3150 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення заборгованості в сумі 14258,81 гривень з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» таким, що не підлягає виконанню, а також просила стягнути судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу). В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича перебуває виконавче провадження № 68467002 від 03.02.2022 року про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 13 658,81 грн, про існування якого боржнику стало відомо з інформації, розміщеної на офіційному вебсайті Єдиного реєстру виконавчих проваджень. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що 14.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис № 3150 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 13 658,81 грн. Як убачається зі змісту оскаржуваного виконавчого напису, його вчинено з метою звернення стягнення на майно позивача, який нібито є боржником за кредитним договором № 134653-КС-004 від 15.12.2020 року, укладеним між позивачем та відповідачем, який не був нотаріально посвідчений. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 09.03.2021 року по 13.12.2021 року включно та складається з: 9 696,11 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту; 3 962,70 грн простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом. При цьому загальна сума, зазначена у виконавчому документі як така, що підлягає стягненню, становить 14 258,81 грн. Представник позивача зазначає, що позивач не отримував від відповідача жодних листів, вимог чи повідомлень, у тому числі щодо стягнення заборгованості в безспірному порядку. На думку представника позивача, при вчиненні виконавчого напису нотаріус був зобов`язаний перевірити безспірність заборгованості, а також умови кредитного договору. Однак відповідачем нотаріусу були надані документи, які свідчать про спірний характер заборгованості, що унеможливлює вчинення виконавчого напису. Зокрема, відповідач не надав нотаріусу виписку з кредитного рахунку, яка б підтверджувала розмір заборгованості, а також не було надано копії кредитного договору та договорів відступлення права вимоги. З огляду на викладене представник позивача вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв`язку з чим просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 02.01.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд справи з викликом сторін, який відкладався у зв`язку з неявкою відповідача та інших учасників, про що постановлялися відповідні ухвали. 27.01.2026 сторони та треті особи в судове засідання не з`явилися, Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву представником відповідача подано не було, проте подав заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Треті особи також у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про розгляд даної справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Заяв чи клопотань про розгляд справи за їх відсутності не подавали, про причини неявки суд не повідомляли. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 5 лютого 2026 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 27 січня 2026 року, датою ухвалення даного рішення є саме 5 лютого 2026 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. 14.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис, яким звернено стягнення з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором 134653-КС-004 від 15.12.2020, укладеним з ТОВ «Бізнес позика» (код ЄДРПОУ 41084239). Загальна сума, що підлягає до стягнення становить 14258,80 гривень. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №3150 (а. с. 6). В матеріалах справи міститься копія Договору про надання кредиту №134653-КС-004 від 15.12.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Бізнес позика» про надання кредитних коштів в сумі 19000,00 гривень на 16 тижнів. Даний договір укладений в простій письмовій формі (а. с. 7 8). 03.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68467002 щодо стягнення з [PERSON] в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес похика» заборгованості в сумі 14258,81 грн (а. с. 10). 02.03.2020 винесено постанову про стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а. с. 50-52). Представник позивача вважає, що вищевказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили, тим самим встановивши обов`язок для стягувача для одержання виконавчого напису надавати нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Судом встановлено, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 14 січня 2022 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до даного виконавчого напису, який зареєстровано в реєстрі за №3150,[PERSON] є боржником за кредитним договором від 15.12.2020, укладеним з ПАТ Бізнес позика на загальну суму 14258, 81 гривень. Вищевказаний кредитний договір (Договір про надання кредиту), який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально, тобто такий був укладений у простій письмовій формі Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису 14.01.2022 керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним. Отже нотаріус повинен був відмовити стягувачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм ЗУ «Про нотаріат». Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд вважає, що немає необхідності давати оцінку іншим доводам позивача, що узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду , право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією №3352-9964-8579-8366 від 30.12.2025. Відтак, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в силу приписів ст. 141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то в позовній заяві представник позивача зазначив, що розмір таких витрат буде визначено в подальшому в залежності від безпосередньої участі адвоката в судових засіданнях, а також вказав лише орієнтовну вартість витрат 10000,00 гривень. Жодних додаткових клопотань про стягнення понесених витрат на правову допомогу (з долученням відповідних доказів) представник відповідача не подавав, а тому при ухваленні даного рішення питання про стягнення витрат на правову допомогу не вирішується. Суд роз`яснює, що відповідно до ст. 270 ЦПК України сторони мають право звернутися із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved