Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Короткий виклад позицій сторін у справі. Позивач [PERSON] , через свою представницю адвоката Годись Н.В., звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою, у якій з урахуванням уточнених позовних вимог просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] , на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі - 300 000 гривень, а також стягнути з відповідача судові витрати у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 07.07.2021 року, близько 18:00 год., мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «АЗЛК» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухаючись по автодорозі сполученням «Стрий-Дашава» в напрямку міста Стрий, грубо порушив вимоги п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, оскільки він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, розпочавши виконання розвороту із правого узбіччя дороги не переконавшись у безпечності маневру, виїхав на смугу зустрічного руху по якій в цей час у зустрічному із ним напрямку рухався мотоцикл марки «Yamaha RJ03» д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобі. У результаті ДТП потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження та внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] було спричинено матеріальну та моральну шкоду, що полягає у витратах понесених на лікування, витратах пов`язаних з реабілітацією, у витратах пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу, процесуальних витратах та фізичному болю й стражданнях, яких [PERSON] зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, тривалим лікуванням, необхідністю стороннього догляду, зміні звичного способу життя, що пов`язано з необхідністю подальшого лікування та реабілітації. Позивач зазначає, що станом на час розгляду справи, внаслідок отриманих в ДТП травм він продовжує лікуватися, уже ніколи не зможе відновити свій попередній стан здоров`я, та ним подано відповідні документи для оформлення групи інвалідності. Біль позивача викликаний ще й тим, що водій [PERSON] заперечував свою провину, а кримінальне провадження за фактом ДТП здійснювалось не в розумні строки, що призвело до його закриття у зв`язку з закінченням строків давності. Більше того, ще більше страждань позивачу було завдано внаслідок того, що винуватець дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] , розуміючи, що внаслідок його дій постраждала людина, жодним чином не вибачився, не приніс простих людських співчуттів, не визнав свою провину та не відшкодував завдану шкоду. У зв`язку з цим, позивач вважає за необхідне збільшити розмір завданої йому моральної шкоди і з урахуванням душевних страждань оцінити таку у розмірі 300 000 гривень. Крім того, просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат понесених під час розгляду справи у суді, зокрема витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 гривень. Відповідач, у запропонований строк, скориставшись правовою допомогою адвоката Доарме В.С., подав до суду відзив на позовну заяву. Зокрема зазначив, що з урахуванням судової практики та душевних страждань і фізичного болю, моральну шкоду можна оцінити в 30 000 гривень. Поряд з цим, відповідач зазначає, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Як зазначено позивачем у позові, заподіяна здоров`ю шкода становить 111 235 гривень. Відповідно 5 відсотків від суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю 5 561,75 гривень. Таким чином, відповідач [PERSON] вважає, що 5 561,75 гривень слід стягнути з АТ «СГ « ТАС» (приватне), а тому відповідач визнає розмір моральної шкоди у сумі 24 438, 25 гривень (30 000 - 5 561,75). У зв`язку з наведеним, просить врахувати даний відзив при ухваленні рішення та задовольнити позов частково. Представник відповідача АТ «СТ «ТАС» (приватне) Пилипчак І.М., скориставшись своїм правом, подав до суду відзив на уточнену позовну заяву, у якому зазначив, що відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, зв`язку з їх необґрунтованістю, оскільки позивач протягом трьох років із моменту настання ДТП не звертався до страховика із заявою про страхове відшкодування. Враховуючи наведене, представник відповідача АТ «СТ «ТАС» (приватне) просить взяти до уваги поданий відзив при ухваленні рішення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Годись Н.В. підтримала уточнені позовні вимоги, у яких позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. В подальшому подала заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Доарме В.С. у судовому засіданні зазначили, що позовні вимоги визнають тільки частково, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просили врахувати такий при ухваленні рішення. Крім того, представник відповідача звертає увагу суду на те, що під час зміни позовних вимог позивач суттєво збільшив суму моральної шкоди, однак не навів жодних мотивів цьому. Також представник відповідача просив суд не брати до уваги доказів, які подані уже після зміни позовних вимог, посилаючись на те, що вони подані з пропуском встановленого процесуальним законом строку для подання доказів. Представник відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне) Пилипчак І.М. у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, однак в матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.06.2025 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної позовної заяви визначено суддю Янів Н.М.. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності - відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 09.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 08.07.2025 року розгляд справи за клопотанням представника позивача відкладено. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2025 року до участі у справі залученоспіввідповідача АТ «Страхова група «ТАС» (приватне). Підготовче судове засідання, котре було призначено на 29.09.2025 року о 10:15 год. знято з розгляду, оскільки про всій території України не працювала підсистема ВКЗ, що унеможливлювало здійснення фіксації судового засідання. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.09.2025 року продовжено строк підготовчого провадження строком на тридцять днів. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом, з метою об`єктивного розгляду справи, вживалося заходів щодо витребування з архіву суду матеріалів справи № 456/4988/21 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. У судовому засіданні, котре відбулося 06.11.2025 року оголошено перерву. Судове засідання, котре було призначено на 11.12.2025 року о 10:00 год., знято з розгляду у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні суду. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 19.01.2026 року розгляд справи за клопотанням представника позивача відкладено. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку, у тому числі клопотання представника позивача адвоката Годись Н.В., подане 09.02.2026 року, про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Розгляд справи по суті відбувся 10.02.2026 року. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Встановленні судом фактичні обставини справи. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Відтак, судом встановлено, що 07.07.2021 року, близько 18:00 год., мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «АЗЛК» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухаючись по автодорозі сполученням «Стрий-Дашава» в напрямку міста Стрий, грубо порушив вимоги п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, оскільки він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, розпочавши виконання розвороту із правого узбіччя дороги не переконавшись у безпечності маневру, виїхав на смугу зустрічного руху по якій в цей час у зустрічному із ним напрямку рухався мотоцикл марки «Yamaha RJ03» д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Згідно висновку експерта №169/21 від 07.07.2021 року при огляді потерпілого [PERSON] виявлені наступні тілесні ушкодження: численні рубці на животі, грудній клітці, лівому передпліччі та лівій кисті, закритий багатоуламковий перелом правої великогомілкової кістки, струс головного мозку, закриті переломи 3,4-го ребер зліва, забій лівої легені з лівобічним пневмотораксом. Вказані ушкодження могли утворитись 07 липня 2021 р. від контакту як з тупими, так і гострими предметами (бите скло), при зіткненні мотоцикліста з іншим транспортним засобом пересування, послідуючим падінням потерпілого на тверде дорожнє покриття і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я. Бригадою ШМД відразу з місця події потерпілий [PERSON] був доставлений в реанімаційне відділення Стрийської ЦРЛ, а у зв`язку із важким станом здоров`я - з 08.07.2021 року його було переведено у КНПКЛМД м. Львова, де він знаходився на стаціонарному лікуванні по 10.09.2021 року із діагнозом: ВПТ. Закритий багато уламковий перелом проксимального метаепіфізу правої великогомілкової кістки зі зміщенням к.ф. Стан після травматичного вивиху правої гомілки. Перелом головки 2 пясткової кістки лівої кисті зі зміщенням к.ф. ЗЧТ. Струс головного мозку. Тупа травма ОГК, множинні переломи ребер зліва, забій лівої легені, лівобічний пневмоторакс. Тупа травма ОЧП. Забійно-рвані рани верхніх кінцівок, голови. Садна грудної клітки, верхніх та нижніх кінцівок. Двобічна травма зовнішніх слухових ходів. Посттравматичний панкреатит. Часткова після травматична атрофія диска зорового нерва правого ока. Факосклероз. Макулодистрофія. Постгемарогічна анемія середнього ступеня важкості. Інфікована п/о рана латеральної поверхні правої гомілки, що підтверджується відповідною випискою із медичної карти стаціонарного хворого №20342. Так, за фактом вчинення водієм [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди на розгляді в Стрийському міськрайонному суді Львівської області, перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021140000000673 від 07.07.2021 року, про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України. У межах даного кримінального провадження, потерпілий [PERSON] звернувся в Стрийський міськрайонний суд Львівської області з цивільним позовом у кримінальному провадженні про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. При цьому, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.07.2024 року, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження за №12021140000000673 від 07.07.2021 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а позовну заяву [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення було залишено без розгляду. Серед іншого судом також встановлено, що на момент ДТП, автомобіль яким керував відповідач [PERSON] , був застрахований відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в АТ «СГ «ТАС» (приватне). Відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілою стороною 24.11.2021 року до АТ«СГ «ТАС» (приватне)» (Страховик) було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Втім, подати заяву про страхове відшкодування від власника транспортного засобу марки «Yamaha RJ03» p.н. [NUMBER] [PERSON] не виявилося можливим, оскільки жодних контактів у потерпілого з ним не було, а листування поштою не дало результату. Вказані обставини привели до спливу строків подання заяви про страхове відшкодування. Поряд з цим, також судом встановлено, що внаслідок спричинених в ДТП тілесних ушкоджень [PERSON] був змушений виїхати за кордон для продовження лікування, де переніс ще ряд оперативних втручань, що підтверджено долученими до матеріалів справи медичними документами з перекладом. Як вбачається з документів долучених до цивільного позову, позивач [PERSON] , внаслідок отриманих в ДТП травм продовжував лікуватися, як стаціонарно, так і амбулаторно. Після стаціонарного лікування, [PERSON] було скеровано на амбулаторне лікування до сімейного лікаря, однак за його результатами стан здоров`я не покращився. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (стаття 11 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка закріплює підстави звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У свою чергу, частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом частин 3-5 статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Мотиви, з яких виходив суд та висновки за результатом розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Відповідно до роз`яснень викладених у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У роз`ясненнях, наданих у пункті 5 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц Верховний Суд вказав, що моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17, від 27.06.2019 у справі № 825/1030/17, від 28.02.2020 у справі № 804/2593/17, від 18.02.2021 у справі № 420/7423/19 та від 25.03.2021 у справі № 520/4577/19, вказував на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Так, з долучених представником позивача доказів до матеріалів справи судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Перебуваючи тривалий час на стаціонарному лікуванні, позивачу [PERSON] довелося перенести медичні процедури, що спричиняли сильний дискомфорт та біль, останній тривалий час потребував стороннього догляду, пересуваюся на милицях, що спричиняло великі незручності, оскільки останній був обмежений у вільному і самостійному пересуванні. Станом на сьогоднішній день, внаслідок отриманих в ДТП травм позивач [PERSON] продовжує лікуватися, уже ніколи не зможе відновити свій попередній стан здоров`я. Перебування у медичних закладах, тривале стаціонарне та амбулаторне лікування, необхідність повторних медичних оглядів і процедур також спричинили додаткові фізичні страждання. Таким чином, фізичні страждання позивача мають не лише гострий, а й тривалий характер, охоплюють як період активного лікування, так і майбутній час, пов`язаний із реабілітацією та постійними обмеженнями. Вони істотно вплинули та продовжують впливати на якість його життя, працездатність і можливість реалізовувати свої життєві плани. Тривале лікування та реабілітація, окрім понесених матеріальних витрат, спричинило йому моральну шкоду. Відповідно до встановлених обставин справи, моральна шкода виразилася у душевних стражданнях, яких [PERSON] зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, тривалим лікуванням, необхідністю стороннього догляду, зміні звичного способу життя, що пов`язано з необхідністю подальшого лікування та реабілітації, вирішення правових питань. Також судом встановлено, що після вчинення кримінального правопорушення відповідач не вжив жодних заходів, спрямованих на компенсацію завданої шкоди потерпілому, який у даній справі є позивачем. Зокрема, відповідач не висловив вибачень, не проявив співчуття з приводу спричинених позивачеві тілесних ушкоджень та пов`язаних із цим негативних наслідків. Під час тривалого лікування позивача відповідач не відвідував його, не цікавився станом здоров`я позивача, не виявляв ініціативи щодо надання будь-якої допомоги - ані матеріальної, ані моральної. Доказів добровільного відшкодування завданої шкоди чи вчинення інших дій, спрямованих на її компенсацію або пом`якшення наслідків правопорушення, суду не надано. Така поведінка відповідача [PERSON] після вчинення ДТП свідчить про його байдуже ставлення до наслідків власних протиправних дій та до стану потерпілого, що об`єктивно посилило моральні страждання позивача, спричинило додаткові душевні переживання, відчуття приниження, несправедливості та беззахисності. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що саме сукупність обставин - заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості, спричинений ними тривалий фізичний біль і незворотні наслідки для здоров`я, а також подальша бездіяльність відповідача - утворює причинно-наслідковий зв`язок із заподіяною позивачеві моральною шкодою. Зазначені обставини встановлені судом на підставі системного, повного та всебічного аналізу доказів, поданих представником позивача до матеріалів справи, у їх сукупності та взаємозв`язку, а також з урахуванням матеріалів кримінального провадження відносно відповідача [PERSON] . При цьому суд надав оцінку кожному доказу окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, а також оцінив їх сукупність з метою з`ясування фактичних обставин справи. Відомості, що містяться у матеріалах кримінального провадження, були досліджені судом у межах заявлених позовних вимог та прийняті до уваги як такі, що мають значення для правильного вирішення спору. В свою чергу, що стосується, доводів представника відповідача про те, що докази, подані представником позивача після зміни позовних вимог, подані з пропуском процесуального строку на їх подання, суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що зміна позовних вимог та подання додаткових доказів відбулися під час підготовчого судового засідання. Вказані процесуальні дії здійснені позивачем у межах строків та порядку, визначених процесуальним законом. Підготовче судове засідання відповідно до його завдань проводиться саме з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, зокрема для уточнення позовних вимог, визначення предмета та підстав позову, з`ясування заперечень проти позову, а також подання сторонами доказів і вирішення питання про їх витребування. Отже, подання позивачем уточнених позовних вимог та додаткових доказів на стадії підготовчого провадження відповідає його процесуальним правам та не свідчить про порушення строків подання доказів. Таким чином, доводи представника відповідача щодо пропуску представником позивача процесуального строку для подання доказів є необґрунтованими та відхиляються судом. З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань. Постановою ОП КЦС Верховного Суду від 05.12.2022 в справі №214/7462/20 визначено, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняти до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таким чином, при оцінці обґрунтованості вимог позивача у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц роз`яснено, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий. Вказані висновки викладено і у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі №761/28949/17, де зазначено, що при оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватись принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Так, вирішуючи позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги понесені позивачем моральні та фізичні страждання від даного кримінального правопорушення, враховує ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень, отаманих у наслідок ДТП, яка мала місце 07.07.2021 року, та їх наслідки. Зокрема,фізичний біль позивача, перенесені численні операційні втручання, через отримані травми, та інші фізичні страждання. Суд також бере до уваги те, що життя позивача, внаслідок отриманих ушкоджень, перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями та втратою душевного спокою, що у тому числі спричинено бездіяльністю відповідача, яка виразилася уневжитті заходів для добровільної компенсації завданої шкоди, відсутності каяття у вчиненому,вибачень чи інших форм моральної підтримки. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілому з вини відповідача моральної шкоди. Виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, з врахуванням глибини, часу фізичних та душевних страждань позивача, їх тривалості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на погляд суду, буде доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 100 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» [PERSON] звільнено від сплати судового збору при подання позовної заяви до суду як позивача у справі про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду: 1) позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ціна поданого позову, після уточнення позовних вимог 300 000 грн, а 1% від такої становить 3 000 грн. Відповідно, до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у зв`язку із частковим задоволенням заявлених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 999,90 грн(100 000 х 100% : 300 000 = 33,33 %; 3 000 х 33,33 % : 100% = 999,90) При цьому, як вказує позивач, ним понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. Втім, суд наголошує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Всупереч наведеному, доказів понесення позивачем [PERSON] витрат на правову допомогу, матеріали цієї справи не містять. Відповідно, підстав для стягнення на користь позивача з відповідача судових витрат на правову допомогу у суду немає. При цьому, у поданому відзиві на позовну заяву, відповідач просить суд стягнути на його користь з позивача витрати понесені на правову допомогу. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Так, на підтвердження понесених витрат на залучення адвоката, відповідачем надано договір про надання правової допомоги №39-25 від 23.06.2025 року, попередній (орієнтовний) розрахунок суми процесуальних витрат відповідача [PERSON] на суму 14 000 грн, а також акт виконаних робіт від 26.06.2025 року на суму 8000 грн., та фіскальний чек на 10 000 грн., однак в такому не зазначено, платника коштів. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума понесених відповідачем витрат на правову допомогу становить 8 000 грн. А тому, суд вважає, що з урахуванням часткового задоволення позовних вимог у відсоткову співвідношенні 33,33%, з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 66, 67% від понесених витрат, що становить 5 333,60 грн (8000 х 66,67% : 100% = 5 333,60) витрат на правову допомогу.

Outcome: partial