Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

І. Виклад позиції учасників справи. Представник ТОВ ФК «Кредит-Капітал» надіслав через електронний кабінет до Прилуцького міськрайонного суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №7047121 від 17.11.2023 р. в розмірі 36732,5 грн, судового збору - 2422,40 та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. Позов обґрунтовувався тим, що 17.11.2023 р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір №7047121. Згідно з умовами якого відповідач отримав 10 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених кредитним договором. Товариство свої зобов`язання виконало, натомість відповідач не виконав умови кредитного договору. 26.03.2024 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №104-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги за кредитним договором №7047121 від 17.11.2023 р. Посилаючись на те, що за умовами вказаного договору відступлення прав вимоги позивач прийняв належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7047121 від 17.11.2023 р., а також те, що відповідачем заборгованість за кредитним договором непогашена, представник позивача просив суд стягнути заборгованість в розмірі 36732,5 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. Відповідач відзиву на позов не подав. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця його проживання, який повернувся з причин невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.01.2026 р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи неявку у судове засідання відповідача, який вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, ненадходження від нього відзиву на позовну заяву, суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 17.11.2023 р. ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №7047121, за умовами якого кредитодавець надає клієнту грошові кошти у розмірі 10 000 грн строком на 105 днів, який складається з пільгового та поточного періодів. Відповідно до пункту 1.5.2 проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають 2475 грн, які нараховуються за ставкою 1,65 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до пункту 1.5.3 проценти за користування кредитом протягом поточного періоду складають 31 500 які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» просило стягнути нараховані проценти за період з 17.11.2023 р. по 01.03.2024 року. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора 452050, який відправлений на вказаний в анкеті номер мобільного телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою про ідентифікацію /а.с.зворот-12/. До вказаного договору додано графік платежів за договором та паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту. 17.11.2023 р. ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 10 000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №115372969 та інформаційною довідкою АТ КБ «Приват Банк». Відповідно до виписки з особового рахунка за Кредитним договором №7047121 від 17.11.2023 року заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 36 732,5 грн, яка складається: 10 000 грн - сума кредиту; 25 732,5 грн заборгованість по відсотках; 1 000 грн - заборгованість за комісією /а.с.13 /. 26.03.2024 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №104-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а останнє набуло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором №7047121 від 17.11.2023 року /а.с.13-15/. Позивач звертався до відповідача з претензією щодо погашення заборгованості за кредитним договором та повідомляв про відступлення права вимоги /а.с.зворот-19/. V. Оцінка Суду. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Судом встановлено, що кредитний договір № 7047121від 17.11.2023 р. був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 452050, який було направлено позичальнику на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 17.11.2023 року о 00 год. 26 хв., що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Тобто, 17.11.2023 р. відповідачем було укладено в електронній формі кредитний договір № 7047121 з ТОВ «Мілоан» на суму кредиту у розмірі - 10 000 грн зі строком його повернення до 01.03.2024 р., що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, а відповідач зобов`язався повернути отримані ним грошові кошти у визначений договором строк, однак, позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаним договором. Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Позикодавцем в договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] , та за які кредитором встановлена комісія. Ураховуючи, що кредитор не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору пункту 1.5.1. та вимоги про стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом. У справі встановлено, що за Договором про відступлення права вимоги №104-МЛ від 26.03.2024 р. право вимоги за кредитним договором укладеним між [PERSON] та ТОВ «Міолан» від первісного кредитора ТОВ «Міолан» перейшло до ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал». На підтвердження факту відступлення права вимоги до позову долучено платіжну інструкцію про сплату коштів за вказаним договором , Акт приймання-передачі Реєстру боржників до вказаного договору, Витяг з Реєстру боржників . Перехід права вимоги за договором позики №7047121 відбувся за договором укладеним ТОВ «Міолан» та ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал», вказаний договір ніким не оскаржений, визнаний недійсним в цілому чи за окремими пунктами не був. В конкретному випадку суд виходить з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору, а відтак позивач має право на стягнення з [PERSON] заборгованості за відповідним договором позики. Враховуючи, що відповідач [PERSON] отримав кошти за договором про кредитним договором № 7047121, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені договором, отримані в кредит кошти не повернув, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК Кредит Капітал» щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредитом та сумою відсотків. VІ. Розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. /а.с.1/. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку частковим задоволенням позовних вимог /97%/ з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 350 грн. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У позовній заяві зазначено про понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, які представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, на підтвердження чого надав копію договору про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 р., Акт №Д/12271 наданих послуг про надання правничої допомоги від 05.01.2026 р., детальний опис наданих послуг. Аналіз норм статей 137,141 ЦПК України дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Ураховуючи предмет і підстави заявленого позову, який розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження, незначну складність справи, усталену судову практику з розгляду даної категорії справи, відсутність необхідності в витребуванні доказів, обсяг виконаних адвокатом робіт, яка полягала у складенні позовної заяви, на підставі поданих позивачем документів, співмірність наданих послуг із складністю справи, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеним. Враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, які позивач поніс до предмета спору, суд дійшов висновку наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 гривень.

Outcome: partial