Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Козійчук Олександр Іванович, звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позову зазначається, що [INFO] приблизно о 18:00 год. на ділянці автодороги Т1804 «Корець-Славута-Антоніни» на відстані 2,9 км до с. Берездів Шепетівського району Хмельницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Chevrolet Captiva» із державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Ford Kuga» із державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої син позивача [PERSON] , який був пасажиром автомобіля «Ford Kuga», отримав тілесні ушкодження, які за кваліфікуючим критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з подальшою смертю потерпілого в кареті швидкої допомоги. 23.07.2023 за фактом ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023240000000400 з кваліфікацією за ч. 3 ст. 286 КК України, станом на момент подання позовної заяви триває судовий розгляд справи. Оскільки цивільно-правова відповідальність обох водіїв була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», 07.08.2023 [PERSON] звернулася до відповідача з відповідною заявою, однак останній не узгодив із позивачем розмір страхового відшкодування, не надав письмового повідомлення про прийняте рішення та не здійснив виплату страхового відшкодування впродовж 90 днів із дня отримання заяви про страхове відшкодування. Натомість листом від 13.10.2023 позивачу було повідомлено про зупинення розгляду заяви, що неможливо вважати обґрунтованим та достатньо вмотивованим. Отже, внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв?язку з його смертю, і в обох водії виникло деліктне зобов?язання щодо відшкодування завданої шкоди незалежно від їхньої вини. У зв?язку зі смертю сина, який був у позивача єдиною дитиною, [PERSON] зазнала моральних страждань, втратила душевну рівновагу, життєвий сенс та зазнала непоправної втрати сімейного становища. Відтак позивач оцінює розмір компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 500000 грн незалежно від ступеня вини водіїв. Крім того, позивач понесла витрати на поховання свого сина у розмірі 21971 грн та спорудження пам?ятника в розмірі 200000 грн, що в загальному складає 221971 грн. Однак, зважаючи на те, що цивільна відповідальність обох водіїв застрахована відповідачем, останній зобов?язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду в межах страхових сум, передбачених відповідними полісами страхування, а саме в сумі 12 мінімальних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що складає 80400 грн за кожним полісом. Відтак загальний розмір відшкодування завданої смертю [PERSON] шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки становить 382771 грн та складається з наступного: 1) 80400 грн - моральна шкода, завдана водієм автомобіля «Chevrolet Captiva» згідно з полісом страхування № 212500942; 2) 80400 грн - моральна шкода, завдана водієм автомобіля «Ford Kuga» згідно з полісом страхування № 215832128; 3) 221971 грн - витрати, понесені на поховання та спорудження пам?ятника. Постановою Правління Національного банку України № 109 від 30.05.2022 встановлено розміри страхових сум за договорами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинними станом на [INFO], тобто на день настання страхового випадку. Пунктом 1 вказаної постанови встановлено розміри страхових сум за договорами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну життю та здоров?ю потерпілих, що складає 320000 грн на одного потерпілого. Таким чином, розмір страхових сум за шкоду, заподіяну життю та здоров?ю потерпілого, за кожним із полісів складає 320000 грн. Зважаючи на це відповідач зобов?язаний здійснити відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] , у загальному розмірі 640000 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення страхового відшкодування в розмірі 382771 грн не перевищують зазначеного розміру. Крім того, всупереч вимогам закону відповідач не здійснив страхового відшкодування впродовж 90 днів із дня отримання заяви про страхове відшкодування моральної шкоди, чим прострочив виконання грошового зобов?язання, строк якого настав 01.11.2023 (03.08.2023 + 90 днів). Таким чином, грошове зобов?язання відповідача на суму 80400 грн моральної шкоди, завданої водієм автомобілів за двома полісами страхування, прострочене з 01.11.2023 по 22.07.2025 на 629 днів на загальну суму 160800 грн (80400 х 2). Отже, відповідач зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, розмір яких складає: 1) три відсотки річних - 831314 грн (160800 грн х 3% : 365 х 629); 2) інфляційні втрати - 33285,60 грн (160800 грн х 1,207 - 160800) - позаяк за відомостями офіційного вебсайту НБУ сукупний індекс інфляції за відповідний період склав 1,207. З огляду на викладені у позові обставини представник позивача просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 424369,74 грн, з яких: 1) 80400 грн - моральна шкода, завдана водієм автомобіля «Ford Kuga» (згідно з полісом страхування № 215832128); 2) 80400 грн - моральна шкода, завдана водієм автомобіля «Chevrolet Captiva» (згідно із полісом страхування № 212500942); 3) 221971 грн - відшкодування витрат, понесених на поховання та спорудження пам`ятника; 4) 8313,14 грн - три відсотки річних; 5) 33285,60 грн - інфляційні втрати за прострочення грошового зобов`язання. 28.07.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с. 45). 19.08.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 58). 29.01.2026 судом було залишено без розгляду поданий представником відповідача [PERSON] відзив на позов (а.с. 196). Позивач у судове засідання не з?явилася, її представник підтримав позовні вимоги та надав пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позовній заяві. Представник також пояснив, що натепер Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за фактом вказаної ДТП продовжує розглядатися кримінальне провадження. Проте, оскільки розгляд кримінальної справи затягується, позивач вирішила звернутися до суду з відповідним цивільним позовом, позаяк відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті її сина, має відбуватися незалежно від вини водіїв. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, вказавши, що Славутським міськрайонним судом розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за фактом відповідної ДТП і однією з потерпілих у тій справі є [PERSON] . Дотепер судом не ухвалено вироку у справі, а тому цей позов відповідач вважає необґрунтованим та передчасним, оскільки залишається незрозумілим, хто є винуватцем ДТП, а отже відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. При цьому представник наголосила, що у кримінальному провадженні лише один обвинувачений, тобто справа стосується лише одного водія, а тому не може бути мови про взаємодію транспортних засобів. Отже, на якій підставі позивач хоче отримати відшкодування за страховим полісом, яким було застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Ford», для представника відповідача залишається незрозумілим. Страховою компанією було обґрунтовано відмовлено [PERSON] у здійсненні страхової виплати, оскільки на той момент був відсутній вирок, що набрав законної сили. Заслухавши представників сторін, повно, всебічно та об?єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, що містяться в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 15, 16, 17). Так, [INFO] було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12023240000000400 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відповідно до яких [INFO] приблизно о 18:00 год. на автодорозі Т-1804 поблизу с. Берездів Шепетівського району Хмельницької області відбулося зіткнення між автомобілем «Chevrolet Captiva» з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем «Ford Kuga» з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням військовослужбовця ЗСУ [PERSON] , внаслідок якого: водій автомобіля «Chevrolet Captiva» [PERSON] та пасажир цього автомобіля [PERSON] , 2000 р.н., отримали тілесні ушкодження та були госпіталізовані до приймального відділення КП «Славутська міська лікарня»; водій автомобіля «Ford Kuga» [PERSON] та пасажири цього автомобіля [PERSON] , 1982 р.н., і [PERSON] загинули на місці події; пасажир автомобіля «Ford Kuga» [PERSON] , 2007 р.н., помер у кареті швидкої медичної допомоги; пасажир автомобіля «Ford Kuga» [PERSON] у важкому стані та без свідомості був госпіталізований до приймального відділення КП «Славутська міська лікарня» (а.с. 18). Відповідно до висновку № 62 від 24.08.2023 судово-медичної експертизи трупа [PERSON] , [INFO] , проведеної у межах кримінального провадження № 12023240000000400, смерть останнього настала внаслідок гострої внутрішньої крововтрати, зумовленої поєднаною травмою живота, тазу, лівого стегна з розривом судин брижі тонкого кишечника, множинними переломами кісток тазу, закритим гвинтоподібним переломом лівої стегнової кістки із зміщенням. Вказані тілесні ушкодження спричинені тупими твердими предметами, могли виникнути у строк та за обставин, вказаних у постанові, мають ознаки прижиттєвого виникнення, перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті та за кваліфікуючим критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до категорії ушкоджень тяжкого ступеня (а.с. 23-25). Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.07.2023, яким є ділянка автодороги Т-1804 «Корець-Славута-Антоніни», на місці ДТП було виявлено два транспортних засоби - автомобіль «Chevrolet Captiva» з державним номерним знаком [NUMBER] та автомобіль «Ford Kuga» з державним номерним знаком [NUMBER] (а.с. 19-22). Як вбачається з Перевірки чинності полісів внутрішнього страхування станом на дату ДТП ([INFO]) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Captiva» із державним номерним знаком [NUMBER] (страховий поліс № 212500942) та автомобіля «Ford Kuga» із державним номерним знаком [NUMBER] (страховий поліс № 215832128) була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 26, 27). Для отримання страхового відшкодування 03.08.2023 позивач звернулася до відповідача з відповідною письмовою заявою, однак ПАТ «НАСК «Оранта» листом № 09-02-22/7961 від 13.10.2023 повідомила [PERSON] , що оскільки за фактом ДТП від 23.07.2023 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, з урахуванням норм чинного законодавства до надання рішення, що набрало законної сили, у справі за фактом ДТП від 23.07.2023 у відповідача відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування, тому розгляд справи припинено (а.с. 37-38, 39-40). Також представником позивача додано до позову докази понесення [PERSON] витрат на поховання та спорудження надгробного пам?ятника у загальному розмірі 221971 грн, а саме: 1) послуги (роботи) з виготовлення та встановлення пам?ятника - у розмірі 200000 грн; 2) послуги ритуальної служби - 16155 грн; 3) придбання одягу - 5844 грн (а.с. 28, 29, 30, 31-33, 34, 35, 36). Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім?єю (ст. 1168 ЦК України). Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992, відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об?єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Таким чином, автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ч. 1 ст. 1187 ЦК України. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» № 1909-IX від 18.11.2021 передбачено, що страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством. Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ст. 980 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб?єктами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (ст. 4 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об?єктом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов?язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров?ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 4 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров?ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров?ю, майну третьої особи (абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам?ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред?явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Оскільки згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 розмір мінімальної заробітної плати у липні 2023 року у місячному розмірі становив 6700 грн, то загальний розмір таких відшкодувань становить 80400 грн (6700 х 12) стосовно одного померлого. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов?язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов?язаним суб?єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов?язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов?язку з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці. Вищевикладене також узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 20.08.2024 у справі № 712/9328/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 зазначається, що у Законі України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов?язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29.06.2022 у справі № 477/874/19 конкретизувала висновки про застосування ч. 2 ст. 1188 ЦК України, сформульовані у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 02.07.2019 у справі № 689/1388/16-к і Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2018 у справі № 715/1586/17, наступним чином. Так, за змістом ч. 1 ст. 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов?язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис ч. 2 ст. 1188 ЦК України застосовний не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі). Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди. За змістом ч. 2 ст. 1188 ЦК України іншою особою, якій унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки власники (володільці), наприклад, транспортних засобів спільно завдали шкоди, є будь-яка третя особа. Вона може бути, зокрема, пішоходом або пасажиром транспортного засобу, від зіткнення із яким іншого транспортного засобу завдано шкоди. Іншою, ніж та, яка завдала шкоди, особою може бути і власник транспортного засобу, який передав право керування, а сам був пасажиром. Судом було встановлено, що смерть [PERSON] , який був пасажиром одного з транспортних засобів учасників ДТП, що сталася [INFO], настала внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, а саме автомобіля «Chevrolet Captiva» із державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов?язкового страхування № 212500942, та автомобіля «Ford Kuga» із державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого також була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов?язкового страхування № 215832128. Разом із цим у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що поведінка [PERSON] та [PERSON] була неправомірною (зокрема, що вони допустили порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, які перебували у причинному зв?язку з подією ДТП, внаслідок якої настала смерть [PERSON] ), що є обов?язковою умовою для виникнення в них (а так само їх страховиків) обов?язку з відшкодування шкоди. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України). Позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ч. 2 ст. 83 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України). Таким чином, позивачем не доведено наявності підстав для відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» як страховиком цивільно-правової відповідальності [PERSON] та [PERSON] шкоди, заподіяної позивачу смертю [PERSON] внаслідок ДТП [INFO], а тому відповідні позовні вимоги щодо відшкодування відповідачем моральної шкоди та витрат, понесених позивачем на поховання та спорудження надгробного пам`ятника,не підлягають задоволенню. З огляду на це похідні позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення грошового зобов?язання також не підлягають задоволенню. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed