Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

24 грудня 2025 року ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» звернулося до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 41 577,84 грн та судових витрат, які складаються з витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн та судового збору в сумі 2422,40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 квітня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісним кредитором) та [PERSON] в електронному вигляді укладено договір № 4591082 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з яким товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. У подальшому право вимоги за цим кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» на підставі договору факторингу № 24/12/24 (з додатками), укладеного 24 грудня 2024 року між первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». У зв`язку з порушенням зобов`язань заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 24 грудня 2024 року (дата переходу права вимоги до позивача) становить 41 577,84 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 8 799,99 грн, заборгованості за нарахованими процентами за період з 24 квітня 2024 року по 24 грудня 2024 року 28 377,85 грн, заборгованості за штрафом 4 400,00 грн. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; за клопотанням сторони позивача витребувано докази в порядку ст. 84 ЦПК України. Представник позивача Руденко К.В. подав до суду клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами у відсутності представника ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», не заперечуючи у пред`явленому позові проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача суд проводить заочний розгляд справи в порядку, передбаченому гл. 11 розділу III ЦПК України, та ухвалює заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. 24 квітня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений договір № 4591082 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 45370, згідно з умовами якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 8 800,00 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування (547,5 % річних) (п. 1.4.1 договору) та штрафу в розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання (п. 6.4 договору) (а.с. 15-24). Водночас [PERSON] 24 квітня 2024 року підписала паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)) (а.с. 25). Згідно з довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТЕЖНІ РІШЕННЯ» ТОВ «УПР» від 27 грудня 2024 року № 1-2712 на платіжну картку клієнта 24 квітня 2024 року було успішно перераховано кошти в сумі 8 800,00 грн на номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРаy.ua 379899420 (а.с. 26). З витребуваної за ухвалою від 25 грудня 2025 року у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформації вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку 24 квітня 2024 року було зараховано платіж в сумі 8 800,00 грн. Номер телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 24 квітня 2024 року по 29 квітня 2024 року, - [NUMBER] (а.с. 59-60). 24 грудня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено договір факторингу № 24/12/24, з додатками, згідно з яким ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», зокрема, право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4591082 від 24 квітня 2024 року (а.с. 36-42). Згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1855 від 24 грудня 2024 року ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» здійснило плату ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за договором факторингу № 24/12/2024 від 24 грудня 2024 року в сумі 1 297 883,12 грн (а.с. 43). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24/12/2024 від 24 грудня 2024 року ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором 4591082 від 24 квітня 2024 року в сумі 41 577,84 грн, з яких заборгованість за сумою кредиту 8 799,99 грн, заборгованість за процентами 28 377,85 грн, заборгованість за штрафом 4 400,00 грн (а.с. 43 (на звороті)). З наданого розрахунку заборгованості за договором № 4591082 від 24 квітня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 24 грудня 2024 року відповідач [PERSON] має заборгованість в сумі 41 577,84 грн, що складається із заборгованості за сумою кредиту 8 799,99 грн., заборгованості за процентами 28 377,85 грн, заборгованості за штрафом 4 400,00 грн (а.с. 26 (на звороті)-31). Таким чином, кредитний договір між первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором і у відповідача існують зобов`язання за цим договором. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, і укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Так, до позивача ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» за договором факторингу перейшло право вимоги від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» щодо погашення наявної у [PERSON] заборгованості за договором № 4591082 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24 квітня 2024 року. Після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Відповідач [PERSON] не надала належних заперечень стосовно факту укладення спірного договору і не спростувала наявну заборгованість, зокрема, з призми суми сплачених нею коштів у рахунок погашення тіла кредиту і процентів. Оскільки відповідач не виконала своїх зобов`язань після відступлення позивачу права грошової вимоги до неї, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості в частині тіла кредиту в сумі 8 799,99 грн та процентів в сумі 28 377,85 грн підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення штрафу в сумі 4 400,00 грн слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на даний час. Станом на дату ухвалення рішення у даній справі правовий режим воєнного стану на території України не скасовано. З огляду на викладене, з урахуванням того, що відповідач у період дії воєнного стану, який введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, визначеної ст. 625 ЦК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленого позову. Щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. За правилами ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Так, на підтвердження адвокатських повноважень та понесених витрат ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» надало копії таких документів: договір № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг № 116 від 04 листопада 2025 року до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року; витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 116 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2412 від 23 жовтня 2018 року; платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 06 листопада 2025 року (а.с. 44-47). У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на характер правовідносин у цій справі, яка є малозначною, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 3 000,00 грн, оскільки витрати саме на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог, - 2 166,05 грн (37177,84 х 2422,40/41577,84). На підставі викладеного,

Outcome: partial