Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

26.12.2024 року за підсудністю, до суду надійшла зазначена цивільна справа, відповідно до якої, представник позивача просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 51331,26 грн. (яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 7995,59 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором у розмірі 33741,07 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за 60 календарних днів у розмірі 9594,6 грн.; та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та по сплаті витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 13.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено електронний договір № 4053611 про надання споживчого кредиту (кредитний договір), на умовах строковості, зворотності, платності. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 8000,00 грн., строк кредиту 360 днів з 13.10.2023 року по 07.10.2024 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів, стандартна процентна ставка становить 2% в день. Зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача відбулось на підставі укладеного Договору про переказ коштів №210222-1 від 21.02.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» відповідно договору №4053611 перерахувало Відповідачу грошові кошти у сумі 8000,00 грн. на платіжну картку [NUMBER] . Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 24.05.2024 року ТОВ «ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» на підставі Договору факторингу № 224/052024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до Відповідача за Договором №4053611 від 13.10.2023 року загальна сума заборгованості 41736,66 грн. з яких: сума кредиту 7995,59 грн., сума процентів за користування кредитом 33741,07 грн. Станом на дату укладання Договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024 року, строк дії Договору №4053611 від 13.10.2023 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року (60 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 9594,60 грн. 17.01.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30.04.2025 року ухвалою суду, за клопотанням представника позивача, змінено найменування позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». 06.01.2026 року ухвалою суду з АТ «Універсал Банк» витребувано докази. 14.01.2026 року на виконання ухвали суду від 06.01.2026 року надано інформацію, що на ім`я [PERSON] банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 13.10.2023 року на платіжну картку № [NUMBER] , було зарахування коштів 8000,00 грн. Кошти зараховувались через платіжну систему. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи, у запропонований судом строк відзиву на позов не надала. Заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомила. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника Позивача на проведення заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що 13.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено електронний договір № 4053611 про надання споживчого кредиту (кредитний договір), на умовах строковості, зворотності, платності (а.с.20-29). Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 8000,00 грн. (п. 1.2. кредитного договору). Строк кредиту 360 днів з 13.10.2023 року по 07.10.2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів (п. 1.3. кредитного договору). Зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача відбулось на підставі укладеного Договору про переказ коштів №210222-1 від 21.02.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» відповідно договору №4053611 перерахувало грошові кошти у сумі 8000,00 грн. на платіжну картку [NUMBER] , зазначену Відповідачем (а.с.14). Згідно листа АТ «Універсал Банк» від 14.01.2026 року на ім`я [PERSON] банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 13.10.2023 року на платіжну картку № [NUMBER] , було зарахування коштів 8000,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позичальником щодо повернення кредиту та сплати процентів за договором виникла заборгованість за сумою кредиту у розмірі 41736,66 грн. з яких: сума кредиту 7995,59 грн., сума процентів за користування кредитом 33741,07 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №4053611 від 13.10.2023 ТОВ «Лінеура Україна» (а.с.36-40). 24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №24/05/2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» відступило за плату Позивачу належне йому право вимоги до Відповідача [PERSON] коштів, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (а.с.78-82). Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024 Позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] по кредитному договору №4053611 від 13.10.2023 в сумі 41736,66 грн. з яких: сума кредиту 7995,59 грн., сума процентів за користування кредитом 33741,07 грн. (а.с.45). Згідно рішення № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року, найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінено на нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (а.с.117). Реєстраційні дії щодо зміни найменування позивача проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І. В. 10 грудня 2024 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 1000681070010062201 від 10 грудня 2024 року (а.с.115). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частинами 1 і 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України). За приписами пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачем [PERSON] умови Договору № 4053611 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2023 року належним чином не виконано, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно наданого Позивачем розрахунку, станом на 24.05.2024 року становить: 41736,66 грн. з яких, з сума заборгованості за основним боргом (сума кредиту) - 7995,59 грн., сума заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором - 33741,07 грн. При цьому Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами заявлені проти неї позовні вимоги, не спростовано факт укладання 13.10.2023 року кредитного договору, не доведено його недійсність, не подано до суду контррозрахунку. За таких підстав, суд визнає зазначені позовні вимоги обґрунтованими, такими, що відповідають умовам договору, та відповідно, позов, в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення 9594,60 грн. - нарахованих новим кредитором (Позивачем) процентів за 60 календарних днів з 24.05.2024 по 22.07.2024 року, то суд визнає зазначені вимоги не обґрунтованими та такими, що не відповідають умовам Договору факторингу №24/05/2024 від 24.052024 року укладеному між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Лінеура Україна», та відповідно не підлягають задоволенню, що узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі № 679/1103/23. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На виконання вказаних вимогзакону позивачем надано: Заявку на надання юридичної допомоги від 13.10.2024 року № 5798 на виконання доручення до Договору № 17/07-2024 від 17.07.2024 року (а.с.16-17), Акт №57986 прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 17/07-2024 від 17.07.2024 року, відповідно до якого, адвокатом Столітнім М.М. надано ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у правову допомогу на загальну суму 10 000,00 грн., до складу якої також входять послуги щодо представництва інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, в тому числі у судовому засіданні, в розмірі 1640,00 грн. (2 години) (а.с.43-44), хоча розгляд справи проводився в спрощеному провадженні без повідомлення виклику сторін. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. За таких обставин суд вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн., є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розумної необхідності судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, а також часткове задоволення заявлених Позивачем вимог, суд вважає розмір у сумі 4000 грн. співмірним розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь Позивача судовий збір в розмірі 1969,65 грн.(81,31% від 2422,40 грн. сплаченого судового збору), враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 81,31% (41736,66 х 100% : 51331,26). На підставі викладеного та

Outcome: partial