Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначила, що її чоловіку- [PERSON] 22 листопада 1982 року Міністерством оборони СРСР було видано ордер № 345, яким надано право на зайняття житлового приміщення в [ADDRESS] . Вказана квартира є комунальною власністю та перебуває на балансі виконавчого комітету Щербанівської сільської ради. [PERSON] вселився в одержану квартиру [ADDRESS] разом із членами сім`ї- [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (син) та [PERSON] (син). Позивачка разом із сином [PERSON] , постійно проживають у вказаній квартирі з моменту заселення і по теперішній час. Згодом, у [PERSON] народився син- [PERSON] , який станом на сьогоднішній день також зареєстрований за вищевказаною адресою. Станом на день подання позовної заяви до суду у квартирі зареєстровано три особи, а саме: [PERSON] , [INFO] (вдова померлого [PERSON] ); [PERSON] [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (онук). Однак, [PERSON] хоча і зареєстрований, але не проживає у квартирі більше 5 років, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні квартири не приймає, його речі в квартирі відсутні. Відсутність будь-якої його участі у користуванні житлом та матеріальному утриманні квартири підтверджує те, що він добровільно залишив це житлове приміщення і не виявляє наміру повернутися до нього для проживання. Таким чином, її права позивачки, оскільки за відсутності відповідача в житловому приміщенні вона вимушена самостійно нести витрати з утримання майна та оплати за отримані комунальні послуги, які формально нараховуються і на осіб, що лише зареєстровані, але фактично не проживають, що призводить до зайвого фінансового навантаження на позивача. Крім того, наявність зареєстрованої особи, яка фактично втратила будь-який зв`язок з житловим приміщенням, позбавляє [PERSON] можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, оскільки для цього необхідна згода усіх зареєстрованих осіб, а відповідач, який вже багато років не проживає за даною адресою, таку згоду не надає. Це унеможливлює приватизацію житла, в якому позивачка та її син постійно проживають та яке є їхнім єдиним місцем мешкання. Водночас, позивачка позбавлена можливості зняти з реєстрації осіб, які не проживають у квартирі зважаючи на те, що не є власником даної квартири, оскільки станом на сьогоднішній день житлове приміщення не приватизоване та знаходиться у комунальній власності Враховуючи вищенаведене, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням- квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.10.2025 відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 11.11.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Віценчік О.В. надійшов відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] після розлучення батьків, будучи неповнолітньою дитиною, фактично проживав за двома адресами, за місцем проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та за місцем прописки у батька та бабусі за адресою: [ADDRESS] , де у нього знаходились особисті речі (одяг та спортивний інвентар, який зберігається у гаражі). Він залишався за вказаною адресою у с. Щербані на ночівлю та проживав періодично з бабусею і мав там свої власні речі (столовий посуд, спортивні штани сірого кольору PUMA, світшот чорного кольору, магніти на холодильнику, та інші побутові речі), спортивний інвентар який зберігається у гаражі біля будинку. Останнім часом між позивачем- [PERSON] та відповідачем- [PERSON] виникали непорозуміння, зокрема позивач десь поділа деякі його речі, у тому числі спортивний одяг, який зберігався у шафі. Непорозуміння пов`язані з тим, що позивач (бабуся) має намір приватизувати житло та виписати відповідача (онука), тоді як він із цим не погоджується, оскільки також має право на проживання у зазначеному житловому приміщенні. Онук є членом сім`ї позивача і має право користуватися житлом на рівних з власником правах, а також враховуючи, що він станом на листопад 2025 року є студентом, це є поважною причиною його відсутності протягом довгого періоду часу. Хоча кожного місяця відповідач приїздив до позивача за їх спільною адресою, гуляв і ночував там, останній раз був 24.09.2025 року Станом на листопад 2025 року [PERSON] є студентом структурного підрозділу «Полтавського фахового коледжу нафти і газу Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», іншого житла на праві власності він немає. Тому, він фактично проживав за двома адресами як у матері, так і у бабусі- позивача за спільною адресою прописки. Оскільки до місця навчання відповідачу значно зручніше добиратися з адреси проживання матері, станом на сьогодні це є об`єктивною причиною його нечастого перебування за місцем реєстрації, окрім наявного конфлікту з позивачем щодо виписки. У разі визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, подальшими діями може стати його виселення, що, у свою чергу, створює загрозу порушення його прав та інтересів, який фактично проживав за адресою [ADDRESS] , до виникнення конфлікту з позивачем. [PERSON] є студентом, а його відсутність за місцем прописки зумовлена не добровільною відмовою від користування житлом, а наявністю конфлікту з позивачем, яка обмежувала його доступ до житла та приховала особисті речі, забрала ключі від квартири, підстави вважати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відсутні. 19.11.2025 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Дроменко Л.В. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначила, що твердження сторони відповідача не відповідають дійсності, оскільки після розірвання шлюбу між його батьками- [PERSON] та [PERSON] , відповідач разом із матір`ю виїхали з кв. [ADDRESS] на інше постійне місце проживання. Даний факт не заперечується і самим відповідачем, оскільки у доданому [PERSON] аудіозаписі він сам підтверджує факт свого не проживання за вказаною адресою з 14 років. Позивачем не заперечується той факт, що [PERSON] проживав у спірній квартирі, однак у 14 років він добровільно залишив житло і переїхав на .інше постійне місце проживання. Крім того, з часу переїзду до місця проживання матері відповідач жодного разу не запишався у позивачки навіть на ночівлю. Крім того, з часу переїзду до місця проживання матері відповідач жодного разу не залишався у позивачки навіть на ночівлю. [PERSON] приїжджає до місця своєї реєстрації не частіше ніж раз у 3-6 місяців і виключно в гості до позивачки, що не є проживанням. Останній дійсно був за адресою реєстрації 24.09.2025 року. При цьому, того дня він дійсно був у квартирі, однак термін його перебування становив близько однієї години. Для здобуття освіти відповідачу не було необхідності змінювати місце проживання чи переїжджати до іншого населеного пункту, оскільки навчальний заклад розташований у тому ж місті, де знаходиться його зареєстроване місце проживання. Відтак, тривала відсутність відповідача за місцем реєстрації не може вважатися поважною причиною, оскільки вона не обумовлена жодною об`єктивною необхідністю проживати в іншій місцевості або за кордоном. Ухвалою суду від 09.12.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що [PERSON] п`ять років у спірній квартирі не проживає. З матір`ю відповідача (невісткою) у неї постійно виникали конфлікти, остання виписалася з квартири, а [PERSON] залишили зареєстрованим у ній. За останні три роки [PERSON] жодного разу не приїжджав до неї. Раніше бував частіше, оскільки у гаражі був його велосипед. Приїжджав навідувати десь на годину, ночувати не залишався. Особисті речі його у квартирі відсутні. За весь період він був разім сім. На теперішні час вона потребує стороннього догляду, і деякий час може проживати у своєї дочки. Коли [PERSON] зателефонував у жовтні та попросив ключі від квартири, то у той дань у іншого онука було весілля, і вона фізично не могла їх йому дати. На теперішній час вона має намір приватизувати квартиру, а реєстрація відповідача їй у цьому перешкоджає. Представника позивача- адвокат Дроменко Л.В. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимог не визнав, пояснив, що на теперішній час проживає з матір`ю, починаючи з 2016 року. До цього проживали за адресою: [ADDRESS] , і після розлучення батьків ще деякий час. Потім від поступив до коледжу і переїхали до міста, оскільки це більш ближче до коледжу та відсутні обмеження у транспортному засобі, бо з с. Щербані проблематично їздити за місцем навчання. У спірній квартирі частково проживав, тобто періодично приїжджав до бабусі. У квартирі були особисті речі, велосипед. З вересня 2025 року був один раз, ночувати не залишався, бабусі купував необхідні речі. Батько сказав, що йому треба виписатися з квартири, оскільки її необхідно приватизувати, а потім вони мене знову у ній зареєструють. Вважає, що так його хочуть позбавити права на вказану квартиру. Ключів від квартири не має, бо баба їх забрала. Коли виїжджав з матір`ю з квартири, то йому було на той час приблизно 15 років. Навчання у коледжі розпочав у 2022 році. Виїхали приблизно у 2021-2022 році також у цілях безпеки, бо квартира розташована у військовому містечку. Проживає з матір`ю у належній їй квартирі по [ADDRESS] . Періодично приїжджав до бабусі, гуляв з друзями. Коли у 2021 році виїжджали з квартири, то мати залишила від неї ключі на кухні, а свої ключі віддав бабі на її вимогу. Потім він приїжджав до баби, коли вона була вдома, спілкувалися, гуляв з друзями. Колись приїхав, то дізнався від баби, що у квартиру пустили квартирантів, а вона живе у тітки Наталі. Коли потім просив ключі від квартири, то йому їх не дали. У квартирі залишився спортивний інвентар, посуд, одяг у шафі. Представник відповідача- адвокат Віценчік О.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, викладених у відзиві на позов. Зазначила, що відповідач на теперішній час є студентом, що є поважною причиною. На момент, коли [PERSON] виїжджав з квартири зі своєю матір`ю, то він був неповнолітнім. У спірну квартиру також періодично приїжджав пожити. Зняття [PERSON] з реєстраційного обліку позбавить його права на приватизацію частки квартири. Відповідач не заперечує, що фактично проживає з матір`ю, але він і користується квартирою, де живе його батько. Третя особа [PERSON] просив задовольнити позов, оскільки були постійні скандали з колишньою дружиною- матір`ю відповідача, яка вважає, що має частку на спірну квартиру. Син- [PERSON] виїхав з квартири на початку 2021 року. До цього часу він там проживав, а з січня 2021 року [PERSON] ночувати не залишався, ніяких перешкод йому не чинилося. Приїжджав погуляти, на теперішній час особистих речей відповідача у квартирі немає. Після розлучення з колишньою дружиною за судовим рішенням визначено місце проживання сина з матір`ю. Комунальні послуги за квартиру сплачує його матір- [PERSON] , також він їй допомагає у їх сплаті. Представник третьої особи- Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних доказів. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що позивачка є її матір`ю, [PERSON] - брат, а відповідача- її племінник. Близько п`яти років тому мати відповідача виїхала з квартири, знялася з реєстраційного обліку та забрала [PERSON] . Матір відвідує часто, забирає до себе. Особистих речей відповідача у квартирі не бачила, жодного разу не бачила, щоб він залишався у квартирі на ночівлю. Одного разу його зустріла, коли він прийшов забрати велосипед та ключі, був здивований, що мати (баба відповідача) зламала ногу. Коли [PERSON] телефонував, або як приїжджав- то завжди попереджував, і їй про також мати розказувала. У вказаній квартирі вона також залишалася ночувати три місяці поспіль, бо мати поламала ногу, потім мати ще два рази ламала ногу, робили операцію, то [PERSON] не приїжджав, і у квартирі реально не проживав. Періодично матір забирала до себе додому, бо вона потребувала догляду. Зі слів матері, їй відомо про конфлікт з відповідачем. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що є подругою [PERSON] більше сорока років, знайома з її дітьми. Відповідач [PERSON] є онуком позивачки. Більше ніж п`яти років тому він виїхав з квартири за своєю матір`ю, і його вона більше не бачила. Вікна її квартири розташовані напроти КПП, через день-два бачиться з [PERSON] , ходять один до одного у гості, може залишитися у позивачки у гостях на цілий день. Костю жодного разу не бачила, його особисті речі відсутні у квартирі та у кімнаті, де він проживав зі своєю матір`ю. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що знайомий з позивачкою [PERSON] , її сином- [PERSON] та його сином- [PERSON] . Останні є його сусідами, квартири розташовані поруч на одній сходовій клітині. З 2021 року [PERSON] зі своєю матір`ю виїхали з військового містечка. Після того [PERSON] бачив декілька разів, він гуляв з хлопцями, бачив як він приходив до своєї баби. Не бачив жодного разу, щоб він постійно проживав у квартирі. Бачив 3-4 рази як він приїжджав, міг щось забрати у гаражі. Коли [PERSON] зламала ногу, то бачив як до неї приїжджали її діти, [PERSON] не приїжджав. Приймав участь у складі комісії з обстеження квартири [PERSON] , то не бачив особистих речей відповідача. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] - його мати, [PERSON] - брат, а [PERSON] - племінник. У 2023 року він виїхав з військового містечка, до матері часто приїжджав, [PERSON] також зустрічав, він приїжджав до бабусі, переодягався, брав велосипед та йшов гуляти. З 2021 року він періодично проживав у бабусі недовготривалий час, бачив його особисті речі. Відповідач зберігав зв`язок з квартирою. Особисто він був зареєстрований у спірній квартирі до 1993 року. На теперішній час фактично проживає у іншому населеному пункті Полтавського району Полтавської області. З матір`ю не спілкується з часу, коли вона звернулася до суду з позовом до Кості, оскільки вважає це несправедливим. Відповідач фактично проживає по [ADDRESS] , точної адреси назвати не може. У спірній квартирі [PERSON] дуже часто бував, періодично проживав- раз в тиждень, два-три рази в місяць. [PERSON] періодично не проживає у спірній квартирі. Тому [PERSON] міг приїжджати у квартиру лише у той період, коли баба проживала вдома- два-три рази на місяць, бо ключі від квартири вона у нього забрала. Останній раз він особисто був у спірній квартирі у жовтня 2025 року Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає у військовому містечку, її син одного віку з [PERSON] . Останній раз бачила [PERSON] в кінці літа 2025 року, він йшов з бабою до КПП. [PERSON] спілкується з її сином, то коли він приїжджає до баба- їй відомо. За 2025 рік рази чотири він точно був. Особисто вона не була у спірній квартирі, влітку бачила, що [PERSON] приїжджав в одних речах, а гуляв в інших, тобто переодягався. Їй відомо що [PERSON] живе у місті з матір`ю [PERSON] , точної адреси не знає. Вислухавши доводи сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд встановив, що 22.11.1982 року Міністерством оборони СРСР було видано ордер № 345, яким надано право [PERSON] на зайняття житлового приміщення в [ADDRESS] . Членами сім`ї зазначені: [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (син) та [PERSON] (син) (а.с. 12). [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований по день смерті ( [INFO] ) за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] № 7 від 27.01.2015 року (а.с. 15). На теперішній час у вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Щербанівської сільської ради № 1832 від 23.09.2025 року (а.с. 18). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 06.10.2025 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований але не проживає (зі свідчень сусідів не проживає більше п`яти років) (а.с. 19). Квартира [ADDRESS] перебуває на балансі Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради, що підтверджується довідкою № 1953 від 13.10.2025 року (а.с. 21). Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною другою статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. За змістом ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору- судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років- протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування,- протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Нормою ст. 163 ЖК України передбачено, що у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, п.п. 1 і 5 ч.3 і ч.4 ст.71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] спірну квартиру не використовує як основне та постійне місце проживання, а тому суд вважає що втручання держави у вигляді судового рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у даному випадку за установлених судом обставин переслідує легітимну мету, здійснюється згідно із законом та є необхідним. Суд також враховує причини, які спонукали позивача звернутися із позовом, а також наявність близьких родинних стосунків позивача та відповідача, що свідчить про можливість відновлення указаного права за взаємною згодою у випадку такої необхідності. А рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням дозволить позивачу реалізувати своє право на отримання від держави соціальних пільг, та звільнить позивача від додаткових витрат за комунальні послуги, разом з тим не порушить житлових прав та законних інтересів відповідача, оскільки фактично він ними не користується. Крім цього, відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. [PERSON] народився [INFO] . Зважаючи, що відповідач вже досяг чотирнадцятирічного віку, він обрав собі місце проживання разом з матір`ю у належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] , про що зазначив в судовому засіданні. Таким чином, у суду відсутні підстави піддавати сумніву добровільність та усвідомленість такого вибору, а зібраними та дослідженими в ході судового засідання доказами підтверджено, що відвідування відповідачем спірної квартири мало гостьовий характер. Будь-які докази чинення позивачем або іншими особами відповідачу перешкод у користуванні спірною квартирою сторонами до матеріалів справи не додані. Збереження або втрата права користування житлом за відсутніми мешканцями, в будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто, волі, намірів та свідомих дій цих осіб щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010). На підставі викладеного, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалася позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved