Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] (заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] ) 26.11.2025 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, згідно якої просить суд встановити факт належності заявнику свідоцтва про право власності на житло від 30.10.1997 на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виданого згідно з розпорядженням (наказом) ІЗАА №798 від 29.10.1997. Заява мотивована тим, що на підставі розпорядження органу приватизації «Іллічівський завод автомобільних агрегатів» №798 від 29.10.1997 видано свідоцтво про право власності на житло 30.10.1997. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сімї - [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) в рівних долях. Оскільки в свідоцтві про право власності невірно зазначене ім`я « [PERSON] » замість « [PERSON] », що відповідає паспортним даним заявника, а отримати новий документ не має можливості через відсутність органу приватизації, який видав свідоцтво про право власності на житло, заявник вимушений звернутись до суду. Внаслідок такої зміни імені, на даний час виникли неузгодженості між документами, що посвідчують особу та правовстановлюючими документами, які були видані, в т.ч. на його ім`я, що обмежує заявника у вільних правах на володіння, користування та розпорядження майном, в позасудовому порядку їх усунути неможливо, тому заявник звернувся до суду з відповідною заявою. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання заявник не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити заяву (а.с.39). Заінтересовані особи до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, підтвердили викладені в заяві обставини (а.с.37, 38). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що на підставі розпорядження органу приватизації «Іллічівський завод автомобільних агрегатів» №798 від 29.10.1997 видано свідоцтво про право власності на житло 30.10.1997 (а.с.8). Відповідно свідоцтва про право власності на житло, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сімї - [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) в рівних долях) (а.с.7). Право власності на зазначену квартиру підтверджується також довідками Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області за №1685, №1686, №1687 від 16.12.2025 (а.с.46-48). Особу [PERSON] , [INFO] документовано паспортом громадянина України, виданий на його ім`я Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 16.10.2002 (а.с.15-16), картою фізичної особи платника податків, виданої ДПІ у м.Іллічівську 13.09.2005 на [PERSON] (а.с.17). Отже, суд доходить висновку, що у свідоцтві на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виданого згідно з розпорядженням (наказом) ІЗАА №798 від 29.10.1997 допущено помилку у імені заявника та вказано « [PERSON] », замість « [PERSON] ». V. Оцінка Суду. За змістом частини першої статті 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не 3інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Суд робить висновок, що надані заявником докази, є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт належності правовстановлюючих документів заявнику. В зв`язку із чим, Суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Outcome: approved