Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та в редакції уточненого позову від 30.06.2023 (том1 а.с. 42-46) просить суд: визнати спадковим майном від померлого [INFO] [PERSON] , що підлягає розподілу між спадкоємцями в рівних частках, а саме: 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину гаража № [NUMBER] в кооперативі «Мирний» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Бикова, буд.12; 1/2 частину автомобіля марки Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] ; та просить суд розподілити спадкове майно, а саме: 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , визнавши за ним та [PERSON] , кожним окремо, право власності по 1/8 її частині; 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , визнавши за ним та [PERSON] , кожним окремо, право власності по 1/8 її частині; 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , визнавши за ним та [PERSON] , кожним окремо, право власності по 1/4 його частині; визнати за ним право власності на гараж № [NUMBER] в кооперативі «Мирний» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Бикова, буд.12, а за [PERSON] право власності на автомобіль марки Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] та автомобіль марки ВАЗ 2125, р/н [NUMBER] . В обґрунтування вимог позивачем зазначено про смерть [INFO] його батька [PERSON] , після смерті якого йому та відповідачці [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частки кожному автомобіля ВАЗ 2115 реєстраційний номер [NUMBER] та грошових коштів, що обліковувались в АТ «ПУМБ» на рахунку умовного зберігання, який відкрито з метою оплати акцій ПрАТ «Центральний ГЗК» в межах обов`язкового продажу акцій міноритарними акціонерами, що належали за життя [PERSON] . Разом з тим, до спадкової маси включено не все майно, що належали за життя [PERSON] , ураховуючи факт укладення між ним та [PERSON] шлюбу 27 січня 1979 року . Так, квартира [ADDRESS] була приватизована 22 листопада 1996 року відповідно до свідоцтва власниками квартири по частці кожному, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 вересня 2002 року він, [PERSON] та його матір [PERSON] придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , а на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.01.2012 [PERSON] придбала житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Указане нерухоме майно було придбано [PERSON] у період шлюбу зі спадкодавцем [PERSON] , а отже половина придбаної неї нерухомості є спадковою масою. Постановою нотаріуса від 26 січня 2023 року йому відмовлено у видачі свідоцтва пор право на спадщину на решту спадкового майна у зв`язку із наявністю спору між спадкоємцями щодо встановленого законом порядку оформлення спадщини на спадкове майно. Тому наполягає на задоволенні вимог. Ухвалою суду від 30 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням до судового розгляду. Ухвалою суду від 05 березня 2024 позовну заяву залишено без руху для сплати судового збору. Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України повернуто позовну заяву [PERSON] про визнання майна спадковим, поділ спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2024 року скасовано ухвалу суду від 09 квітня 2024 року справу повернуто для продовження розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Вязанкіна Н.П. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її та позивача відсутності, на задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Представник відповідача адвокат Сліпченко О.А. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її та відповідачки відсутності, вимоги позову не визнає. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, [PERSON] з 27 січня 1979 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (том 1 а.с. 80 зворот), від якого мають двох дітей відповідача [PERSON] та позивача [PERSON] (том 1 а.с. 81). У період шлюбу з [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 21 січня 1997 року, [PERSON] придбала трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано в КП «Криворізьке районне БТІ» за відповідачкою (том 1 а.с. 70 копія договору). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 вересня 2002 року, [PERSON] та [PERSON] придбали в рівній частці кожний однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за ними в КП «Криворізьке районне БТІ» (том 1 а.с. 12 копія договору). На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку із земельними ділянками від 28 січня 2012 року, [PERSON] придбала житловий будинок з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано за відповідачкою в КП «Криворізьке районне БТІ» за відповідачкою (том 1 а.с. 71-73 копія витягу, договору). [INFO] [PERSON] помер (том 1 а.с. 13 копія свідоцтва). Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до статей 1261-1265 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно наданої до суду копії спадкової справи № 446/2018, заведеної державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори до майна померлого [INFO] [PERSON] , 16 жовтня 2018 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого [PERSON] (том 1 а.с. 134). Крім того, 11 січня 2019 року до нотаріуса звернувся син померлого [PERSON] із заявою про відмову від належної йому частки у спадщині за законом після смерті батька на користь дружини померлого [PERSON] (том 1 а.с. 135). Крім того, 25 січня 2019 року до нотаріуса звернувся батько померлого [PERSON] із заявою про відмову від належної йому частки у спадщині за законом після смерті сина на користь сина померлого [PERSON] (том 1 а.с. 136). Крім того, 18 березня 2019 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась дружина померлого [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину на підставі статті 1268 ЦПК України (том 1 а.с. 159т копія заяви). Державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частку кожному на легковий автомобіль марки ВАЗ 2115 тип ТЗ загальний бежевий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] та на частку кожному на грошові кошти в розмірі 7 780,00 грн., що обліковуються в АТ «ПУМБ» на рахунку умовного зберігання, який відкрито з метою оплати акцій ПрАТ «Центральний ГЗК» в межах процедури обов`язкового продажу акцій міноритарними акціонерами та належали померлому згідно довідки КНО-07.8.3/542 виданої 14 лютого 2019 року АТ «ПУМБ» (том 1 а.с. 160 зворот, 162 копії свідоцтв). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 січня 2023 року, Державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька , оскільки між спадкоємцями померлого [PERSON] виник спір щодо встановленого законом порядку оформлення спадщини на спадкове майно (том 1 а.с. 164). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України). Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Даний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), а також застосований Верховним Судом у постанові від 28 серпня 2024 року по справі №478/1133/23. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2022 року у справі № 495/6578/17 (провадження № 61-17462св21)). Даний висновок знайшов своє підтвердження у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 359/9533/18 (провадження № 61-11772св23, в якій Верховний Суд дійшов до висновку, що якщо майно придбане подружжям під час шлюбу чи жінкою та чоловіком у період проживання однією сім`єю, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя чи ту особу, яка заперечує проти належності майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя чи осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частини 1-3 статті 372 ЦК України). Пунктом 12 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 роз`яснено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на підставі спільної заяви або в разі смерті одного з подружжя. Відповідно до частини третьої статті 46 -1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Згідно частини першої, четвертої статті 71 ЗУ «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. Так, судом установлено та підтверджується письмовими доказами, що 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] ; а також квартира за адресою: [ADDRESS] ; та житловий будинок з господарськими будівлями кадастровий номер 1221882000040010111 із земельною ділянкою кадастровий номер 1221882000040010110 за адресою: [ADDRESS] , придбані [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] , а отже вони являються об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , частки у якій є рівними. Згідно частин другої, третьої статті 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. З урахуванням відмови від належної частки у спадщині спадкоємців першої черги: сина спадкодавця на користь дружини [PERSON] та батька спадкодавця на користь сина [PERSON] , частки позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] є рівними, а отже підлягає розподілу між ними у рівних частках спадкове майно: - 1/4 частка квартири за адресою: [ADDRESS] по 1/8 частці за кожним; - 1/2 частка квартира за адресою: [ADDRESS] по 1/4 частки за кожним; - 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями кадастровий номер 1221882000040010111 із земельною ділянкою кадастровий номер 1221882000040010110 за адресою: [ADDRESS] по 1/4 частки за кожним. Стосовно вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю його батьків гаражу в кооперативі «Мирний» по вул. Володимира Зінченка (колишня Бикова), 1, та автомобіля марки Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , то стороною позивача не надано і судом не встановлено факт придбання подружжям в період шлюбу вказаного майна (том 1 а.с. 213), яке з цих же підстав не може бути визнано спадковою масою та розподілено між спадкоємцями. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому підлягає відшкодуванню позивачу судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved