Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В позові зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24.11.1990 року, від якого вони не мають неповнолітніх дітей. Свої вимоги мотивує тим, що останнім часом у неї з відповідачем почали виникати непорозуміння, відносини погіршилися, з`явилася недовіра. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач не підтримує нормальної моральної атмосфери в сім`ї, не піклується про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги. Відповідач не бажає розривати шлюб через органи реєстрації актів цивільного стану, тому вона змушена звертатись з цією заявою до суду. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. 06.10.2025 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що від початку шлюбу піклується про свою сім`ю, забезпечує матеріально, має гарні відносини з дітьми. Хоче зберегти шлюб, оскільки відповідально ставиться до сімейних відносин. Його дружина навпаки має бажання зруйнувати сім`ю. Крім того, відповідач разом з відзивом на позовну заяву надав суду клопотання про передачу справи до іншого суду, яке мотивував тим, що він більше чотирьох років проживає за адресою: [ADDRESS] , де проходить службу в Збройних Силах України. На даний час перебуває у відпустці, по закінченню якої повертається до служби і не матиме фізичної можливості бути присутнім на судовому засіданні. З метою забезпечення своїх прав, залучення свідків та надання доказової бази, просив передати матеріали справи №285/5044/25 для розгляду до Яворівського районного суду Львівської області. Також просив розглянути дану справу в порядку загального позовного провадження, зазначивши, що має право на дослідження доказів у судовому засіданні, судові дебати, про що подав відповідне клопотання. В судове засідання сторони не з`явилися, позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, розглянувши подані відповідачем клопотання суд приходить до наступних висновків. Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України. Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Порядок реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів встановлюються Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7лютого 2022р. № 265 (далі по тексту Порядок). Результат аналізу норм зазначених вище нормативно-правових актів дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі, але не виключно, на підставі договору оренди житлового приміщення тощо. Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа. Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання. Згідно ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Отже, в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. З довідки Ємільчинської селищної ради №154 від 22.01.2026 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для передачі справи за підсудністю до Яворівського районного суду Львівської області. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ. Ч.6 вказаної вище статті передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи про розірвання шлюбу. З огляду на викладене, суд розглядає справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в порядку спрощеного позовного провадження, підстави для переходу розгляду справи в порядку загального позовного провадження відсутні. Згідно ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Щодо вирішення спору по суті суд зазначає таке. Судом встановлено, що 24.11.1990 року Івано-Франківською селищною радою Яворівського району Львівської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №56, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 24.11.1990 року. Від вказаного шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Перебуваючи у шлюбі сторони не змогли створити міцної сім`ї. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved