Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №814916785 від 19 березня 2019 року у сумі 14350 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога"та [PERSON] було укладено кредитний договір №814916785 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді грошових коштів в сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, перерахувавши 19.03.2019 року грошові кошти в розмірі 5000 грн. Відповідачем не виконано зобов`язання по поверненню коштів на умовах договору кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на момент подання позовної заяви складає 14350 грн. та складається з наступного: 5000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9350 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам. 28.11.2018 року між ТОВ " Манівео швидка фінансова допомога " та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило ТОВ "Таліон Плюс" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами. 03.01.2019 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №20190103, відповідно до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" відступило ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами. Згідно реєстру прав вимоги №7 від 26.12.2019 року до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року до ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право вимоги за договором позики №814916785 від 19.03.2019 року, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] . Посилаючись на те, що відповідач не виконав умови договору належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 14350 грн., а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн. Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 19.12.2025 року подав до суду відзив на позовну заяву, я якому позовні вимоги заперечив у повному обсязі, з тих підстав, що позивач не надав до суду доказів укладання кредитного договору та не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості, просив у позові відмовити та провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.03.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем [PERSON] в електронній формі з використанням електронного підпису укладено Кредитний договір №814916785, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. 28.11.2018 року між ТОВ " Манівео швидка фінансова допомога " та ТОВ "Таліон Плюс" існує договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило ТОВ "Таліон Плюс" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами. 03.01.2019 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №20190103, відповідно до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" відступило ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами. Згідно реєстру прав вимоги №7 від 26.12.2019 року до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року до ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право вимоги за договором позики №814916785 від 19.03.2019 року, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] . Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 31.10.2025 року становить 14350 грн. та складається з наступного: 5000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9350 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81). Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 року у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення. ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" не надано доказів на підтвердження відкриття відповідачем будь-якої кредитної або платіжної картки, так само як і карткового рахунку у будь-якому банку. Суду не надано жодного первинного банківського документа, що підтверджував би існування карткових рахунків на ім`я відповідача, відображав би рух коштів, по таких карткових рахунках. Як вбачається з копії кредитного договору, останній не містить будь-яких даних про видачу кредитної або платіжної картки, її виду та строку дії, не містить відомостей про порядок та строки перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача, немає реквізитів такої картки. У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивачем не надано жодного доказу на підтверджують обставини перерахування відповідачу кредитних коштів. У п. 1.4 Договору №814916785 від 19.03.2019 року зазначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,70 процентів від суми кредиту за фактичний час користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. Отже, кредит вважається наданим в день перерахування суми кредиту. Кошти мають бути перераховані товариством, шляхом перерахування на картковий рахунок; однак зі змісту кредитного договору так і з матеріалів справи не вбачається наявності у відповідача будь якої банківської картки на яку, відповідно до договору були б перераховані кредитні кошти. Розрахунок заборгованості, який наданий позивачем, є його аналітичним документом, складеним в односторонньому порядку, тому не є безспірним доказом обставини видачі кредиту та наявності боргу. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У даній справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача. Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачем від кредитора кредитних коштів. Оскільки ця обставина - не доведена, не доведена підстава для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. У зв`язку з чим позов не підлягає до задоволення. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.

Outcome: dismissed