Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] , пред`явив до відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, позов, в якому просив визнати за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування таких позовних вимог у позові, зазначено про те, що [INFO] помер дід позивача, по лінії матері [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку позивач прийняв за заповітом та оформив належним чином, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.11.2018 року серії ННМ № 462653. До спадкової маси, окрім земельної ділянки, на думку позивача, входить житловий будинок по [ADDRESS] . Факт належності житлового будинку підтверджується довідкою Семенівської міської ради №11-05/61 від 13.11.2025. Позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] . Але нотаріус роз`яснила, що видати свідоцтво вона не може, оскільки згідно п. 4.15 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 р. № 296/5 ( далі за текстом позовної заяви Порядок) передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а жоден з вищезазначених документів мною не був поданий. Як убачається з п. 3.1. Узагальнення ВССУ від 16.05.2013 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєстрував. Пунктом 4.18 Порядку зазначено, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У судове засідання позивач [PERSON] , не прибув, у позові зазначив дані про необхідність розгляду справи за його відсутності (а. с. 4). Представник відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, міський голова Деденко Сергій Іванович, у судове засідання не прибув, відзиву не подав, але подав до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за його відсутності, за змістом якої зазначив, що проти задоволення позовних вимог міська рада не заперечує (а. с. 21). Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Семенівської державної нотаріальної контори Чернігівської області, державний нотаріус Доля Наталія Миколаївна, у судове засідання також не прибула, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори на розсуд суду зі наданням копії спадкової справи, заведеної Семенівською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого [INFO] [PERSON] №547/2017 за заявою [PERSON] (позивача) (а. с. 39-103), згідно яких свідоцтва на право власності на спірне майно в контексті позовних вимог не видавалися. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за приведених вище обставин, викладених у позові, які знайшли своє повне підтвердження у судовому засіданні через те, що вони доводяться сукупністю відомостей доданих до позову копій документів, зокрема: даними копії паспорта, яким документований позивач (а. с. 5-6); даними копії свідоцтва про смерть [PERSON] (а. с. 8); даними копії свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 9); даними копії довідки виконавчого комітету Семенівської міської ради щодо реєстрації відомостей за погосподарською книгою (а. с. 10); даними копії свідоцтва про шлюб (а. с. 11); даними копії свідоцтва про народження позивача (а. с. 12); даними копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а. с. 13); даними копії технічного паспорта №43 від 17.10.2025 року (а. с. 14-15); даними копії висновку про вартість майна (а. с. 16). Крім позивача на будинок ніхто не претендує. Через відсутність відповідної реєстрації права власності на житловий будинок зараз позивач не має можливості отримати вказаний будинок у власність інакше, аніж за рішенням суду. Позов відповідачем визнається повністю, а тому у суду за присутньої аргументації, викладеної у позові, немає аніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем на підставі положень ст. ст. 16, 328 Цивільного кодексу України.

Outcome: approved