Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що матір дитини [PERSON] , 2015 року народження, самоусунулася від виховання та утримання неповнолітнього сина, матеріально не утримує, не приймає участі у вихованні дитини, зловживає алкогольними напоями. Дитина була відібрана в матері в жовтні 2024 року. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на користь особи, яка буде призначена опікуном. Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Суду пояснила, що відповідач матір дитини, батько записаний зі слів матері, матір не займається вихованням, утриманням дитини, у жовтні 2025 року дитину відібрали у матері, дитину не утримує, не піклується. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала, про дати розгляду справи повідомлялася належним чином через судові повістки за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістила, заяви про розгляд справи в її відсутність на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, допитавши свідків, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами про справі матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 22.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 47 від 17 лютого 2015 року. Батька дитини записано зі слів матері, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 22 грудня 2015 року. Відповідно до Інформації директора Марганецького ліцею № 3 від 8 жовтня 2025 року [PERSON] не виходить на навчання , домашні завдання не виконує. Матір не контролює процес навчання дитини , дитина шкільного приладдя не має. Згідно Рішенню Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 18 грудня 2015 року у [PERSON] були відібрані діти : [PERSON] , 2008 р.н., [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2015 р.н., [PERSON] , 2005 р.н. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року № 685відібрано [PERSON] , 2015 року народження у матері, у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини. Свідок [PERSON] суду показав, що працює інспектором ювенальної превенції ВП №1, надійшла інформація зі школи, що дитина не відвідує заняття, виїхали за місцем проживання, в будинку пусті пляшки з-під горілки, брудно. Дитина повідомила, що купалася місяць тому, їжі в будинку не було. Сім`ю [PERSON] знає з 2015 року , дітей вже вилучали у матері, потім повернули. Складали відносно відповідача протоколи про адміністративне правопорушення. Був випадок [PERSON] , в стані алкогольного сп`яніння, спробувала вчинити самогубство. Свідок [PERSON] суду показала, що дитина проживає в її сім`ї з жовтня 2025 року, був брудний, педагогічно запущений, вже як місяць пропускав школу, не міг писати та читати, вчила з них алфавіт. За час перебування дитини матір не з`являлася, не телефонувала, дитиною не цікавилась. Приходив провідати дитину дідусь. Згідно інформації ВП №1 [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП 24.01.2025 року, за ч.2 ст.184 КпАП 22.09.2025 р., 9.10.2025 р. - за ухилення від виконання батьківських обов`язків. В матеріалах справи наявний висновок виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 21.10.2025 року за № 12/20-1502 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: „Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, не цікавиться її долею, участі у її вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачка жодних спроб на відновлення відносин з дитиною не робила, тобто, вона не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Відповідно до абз. 2 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач просить стягнути на користь опікуна аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явленння позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з усього вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2662 грн.40 коп.

Outcome: approved