Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] Адвокат Панчелюга К.М. звернулася зпозовом до [PERSON] про поділмайна подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна. В обгрунтування позовних вимог вказала, що 14 травня 1999 року між Позивачем, [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), та Відповідачем, [PERSON] , укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану м. Кузнецовська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 85. Це підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 14 травня 1999 року. На даний час у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває цивільна справа №569/27434/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. За період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.04.2008 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А., зареєстрований в реєстрі за №62, набуто право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру зареєстроване за [PERSON] . У п.16 зазначеного договору вказано, що до договору додається заява-згода дружини покупця, справжність підпису на якій посвідчена 30.04.2008 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А. за реєстровим номером 61. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. [PERSON] заперечується правовий режим спільної сумісної власності подружжя квартири за адресою: [ADDRESS] . Так, ним знято з реєстрації місця проживання [PERSON] без її відома та згоди. Просить поділити між [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 38,9 кв.м. загальною площею 66,3 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку квартири за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 38,9 кв.м. загальною площею 66,3 кв.м. Ухвалою суду від 12 січня 2026року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10 лютого2026 року з повідомленням (викликом) сторін, надано строк для сторін для подання відзиву та заперечень. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Панчелюга К.М. позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, судові витрати по справі просить покласти на позивача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в підготовчому судовому засіданні з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.05.1999 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Кузнецовська, 14 травня 1999 року, актовий запис №85. В шлюбі сторонами придбано спірну квартиру в [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.04.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А., зареєстровано в реєстрі за № 62, покупцем якої в договорі зазначено [PERSON] відповідача по справі. Право власності відповідача на зазначену квартиру підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів від 30.04.2008 р. Зазначені обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У звіті з незалежної оцінки майна: квартира, загальною площею 66,3 кв. м, житловою площею 38,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] власником якої є [PERSON] , вказано, що оціночна вартість квартири ,становить 540 000,00 грн. Частиною першоюст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідност. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно дост. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як передбачено ч. 4 ст. 65 СК України договори купівлі-продажу створюють обов`язки для обох з подружжя і після розлучення. За ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до ЦК України. За ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Враховуючи, що спірна квартира була набута сторонами під час шлюбу, сторони у справі мають рівні права на майно, оскільки придбане було за спільні кошти. Відповідачем позов визнано, про що вказав в судовому засіданні, за вказаних обставин вимоги позивача підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved