Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що 09.06.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № С-17.210.73869 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якого позичальнику на момент укладення угоди надано грошові кошти у розмірі 10 000 грн на строк до 09.06.2024 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48 % річних. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладений договір факторингу № 19/12-2023, згідно з умовами якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а останнє приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений договір факторингу № 22/12-2023, згідно з умовами якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передало (відступило), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняло права вимоги за кредитним договором С17.210.73869 від 09.06.2017 року. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем кредитних зобов`язань за кредитним договором, у [PERSON] станом на 19.12.2023 (дата відступлення) утворилася заборгованість: - по кредитному договору № С17.210.73869 від 09.06.0217 заборгованість за тілом кредиту 13 101,05 грн, заборгованість за відсотками -21658,89 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та відшкодувати судові витрати: 3028,00 грн. судового збору і 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 31.10.2024 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 27.11.2024 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. В обгрунтування зазначено 09.06.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі Боржник, Клієнт, Відповідач) укладено Угоду С17.210.73869 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (далі Угода). Банк відкрив Клієнту поточний рахунок № [NUMBER] п. 2 Угоди. Ліміт кредитної лінії доступний клієнту на момент укладання угоди становить 10 000 грн. (десять тисяч гривень) п. 3.2 Угоди. Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48% річних п. 3.3. Угоди. Відповідач в період з 09.06.2017 року по 31.08.2020 рік користувалась доступним кредитним лімітом та погасила його в повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] долученою Позивачем до позовної заяви, в якій графа Дебіт (надходження коштів на рахунок) дорівнює графі Кредит (зняття (списання) коштів з поточного рахунку). Відповідач вносила кошти на рахунок кредитної карти через термінали самообслуговування, квитанції про внесення коштів зберігала, однак через властивості чекової стрічки квитанції вицвіли, тому Відповідач їх викинула. Кредитною картою припинила користуватись через закінчення строку дії картки в 2020 році. Про «існування боргу» відповідач дізналась в серпні 2024 року отримавши досудову вимогу позивача. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за Угодою та наявність у Відповідача заборгованості перед Банком. Позивач стверджує, що відповідно до довідки-розрахунку станом на 19.12.2023р. заборгованість відповідача складає 34 759,94 грн., із розрахунку: 13 101,05 грн. - заборгованість за основним боргом; 21658,89 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Але ні з позовної заяви, ні з долучених до неї документів не зрозуміло чим підтверджується наявність заборгованості, спосіб розрахунку розміру заявленої заборгованості, структура боргу зі складовими у вигляді відсотків. Окрім документів на підтвердження укладення Угоди та подальшого відступлення права вимоги за неіснуючим боргом, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтований позов. Крім того, на виконання вимог п. 8 ч.3 ст. 178 ЦПК України, повідомляю, що у зв`язку з розглядом даної справи відповідачем було понесено судові витрати на професійну правничу допомогу, що в свою чергу складаються із вартості консультації, ознайомлення з матеріалами справи, підготовки тексту відзиву та подання його до суду 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень), представництвом у суді (3000,00 грн. за одне засідання). Наразі оплату за договором про надання правової допомоги Відповідачем не проведено, проте докази оплати остаточного обсягу наданих послуг адвоката будуть надані суду пізніше. Ухвалою суду від 13.02.2025 року, визнано обов`язковою явку представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та представника відповідача, - адвоката Іванової Наталі Олексіївни у судові засідання з розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 19.02.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли пояснення на відзив. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» вважає, що позовні вимоги є цілком законними, обґрунтованими та такими, що відповідають процедурі та вимогам чинного законодавства, а наданий відзив на позовну заяву не аргументованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, з огляду на наступне. Зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача підтверджено випискою з його рахунку. Отже, з моменту зарахування кредитних коштів у визначеному кредитним договором розмірі на поточний рахунок клієнта банк вважається таким, що виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Надані банком виписки за картковим рахунком позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість за кредитом, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. У поданому відзиві на позовну заяву [PERSON] не заперечує факт укладення Угоди № C17.210.73869 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки від 09.06.2017 року та отримання в подальшому грошових коштів. Крім того, факт укладання вищевказаного договору підтверджується частковим погашенням кредитної заборгованості, що підтверджено Випискою по рахунку відповідача. Позивач просить суд врахувати, що наданий суду розрахунок заборгованості був складений акціонерним товариством «Ідея Банк» на дату 19.12.2023 року, саме на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № C17.210.73869 від 09.06.2017 року. Розрахунки заборгованості за основним боргом, за нарахованими та несплаченими відсотками, нарахованими та несплаченими комісіями був здійснений саме АТ «Ідея Банк» станом на 19.12.2023 року, а право вимоги за Угодою № C17.210.73869 від 09.06.2017 року перейшло ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за вже сформованим розрахунком заборгованості. Додатково, звертає увагу Суду, що Довідки розрахунки сформовані станом на 19.12.2023 року, де зазначена основна заборгованість, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками й заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Зазначена дата 19.12.2023 року у довідках розрахунку свідчить про дату складання такого документа, а тому твердження відповідача про не зрозумілість підтвердження наявності заборгованості, спосіб розрахунку розміру заявленої заборгованості, структура боргу зі складовими у вигляді відсотків, свідчать про не ознайомлення сторони із матеріалами справи та ґрунтується лише на власних припущеннях. 25.04.2025 року від представника позивача надійшло клопотання, за змістом якого, представник просить суд приєднати до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 28.04.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, за яким, представник просить суд витребувати у АТ «ІДЕЯ БАНК»: виписку по рахунку № [NUMBER] , відкритого [PERSON] в ПАТ «Ідея Банк» на підставі Угоди С17.210.73869 від 09.06.2017 року, з деталізацією руху коштів, нарахуванням відсотків та спосіб розрахунку за весь період користування рахунком, у зв`язку з тим, що зазначені докази можуть підтвердити невідповідність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» фактичним обставинам. 28.04.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 28.04.2025 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії підготовчого провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.06.2025 року, задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, визначено витребувати у АТ «ІДЕЯ БАНК» виписку по рахунку № [NUMBER] , відкритого Дроновою Т.І. в ПАТ «Ідея Банк» на підставі Угоди С17.210.73869 від 09.06.2017 року, з деталізацією руху коштів, нарахуванням відсотків та спосіб розрахунку за весь період користування рахунком. 14.07.2025 року на виконання ухвали суду від 23.06.2025 року від АТ «ІДЕЯ БАНК» надійшли витребувані судом докази. Ухвалою суду від 08.09.2025 року, продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання. Ухвалою Вознесенівського районного суду від 15.10.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено справу до судового розгляду. 26.11.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли додаткові пояснення. У позовній заяві позивач стверджує, що відповідно до довідки-розрахунку станом на 19.12.2023р. заборгованість відповідача складає 34 759,94 грн., із розрахунку: 13 101,05 грн. - заборгованість за основним боргом; 21 658,89 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Надана позивачем довідка-розрахунок заборгованості не відображає ні період, за який здійснювалось нарахування процентів, ні залишкової суми кредиту, на яку згідно договору мають нараховуватись відсотки. На підтвердження заявлених вимог позивачем долучено виписку по рахунку № [NUMBER] , в якій графа Дебіт (надходження коштів на рахунок) дорівнює графі Кредит (зняття (списання) коштів з поточного рахунку). Надана позивачем виписка по рахунку не є безумовним доказом підтвердження достовірності розміру заборгованості, оскільки вона не містить інформації про залишкову суму кредиту та алгоритм нарахування відсотків. З вказаного документу неможливо дослідити суми вхідного залишку за рахунком, суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку, оскільки в кінці вони однакові, також немає суми вихідного залишку. За клопотанням представника позивача від 25.04.2025 року, до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості станом на 25.04.2025 року, яка складає 31852,89 грн. із розрахунку: 12948,33 грн. заборгованість за основним боргом; 18904,56 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Дивним чином розмір заборгованості відповідача зменшився майже на 3000,00 грн., як тіло кредиту так і заборгованість за нарахованими та з несплаченими відсотками. Це вчергове доводить що розмір боргу не базується на дійсному, належному розрахунку, та позивач не в змозі надати докази розміру основного боргу, правильності нарахування відсотків, тобто довести розмір заявлених позовних вимог. Надана ПАТ «Ідея Банк» на вимогу суду виписка по рахунку № [NUMBER] , також не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості. З наданої виписки вбачається, що з сум, які сплачувала відповідач, банк погашав (згідно з призначеннями платежів), зокрема, заборгованість за доходами (?), прострочену заборгованість за доходами (?), прострочену заборгованість за кредитом, строкові проценти, списання комісії за обслуговування рахунку (смс-інформування!), страхові платежі (?), капіталізація відсотків (?). До того ж, документ є нечитабельним, адже більша частина тексту засвічена. Ліміт кредитної лінії доступний клієнту на момент укладання угоди становить 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень) п. 3.2 Угоди № С17.210.73869 від 09.06.2017 року. Вже 31.07.2017 року банком списано штраф за прострочення терміну погашення кредиту (згідно виписки наданої ПАТ «Ідея Банк» на вимогу суду). Таким чином не зрозуміло чим міг керуватися кредитор, збільшуючи кредитні ліміти. Відсутність детального розрахунку позбавляє можливості переконатись у наявності у позичальника основного боргу у розмірі, заявленому до стягнення позивачем та правильності нарахування відсотків за кредитним договором. Надані позивачем документи лише констатують заборгованість у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Додаток до договору факторингу у вигляді витягу з реєстру боржників не підтверджує, яку суму коштів фактично отримала відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена нею, а яка частина не була сплачена стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. 04.12.2025 від представника позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення представника відповідача, що відсутність детального розрахунку позбавляє можливості переконатись у наявності у позичальника основного боргу у розмірі, заявленому до стягнення позивачем та правильності нарахування відсотків за кредитним договором є хибними, оскільки розрахунок заборгованості за основним боргом, за нарахованими та несплаченими відсотками та нарахованими та несплаченими комісіями був здійснений саме АТ «Ідея Банк» станом на 19.12.2023 року, а право вимоги за Договором № C17.210.73869 від 04.12.2025 3 09.06.2017 року перейшло ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за вже сформованим розрахунком заборгованості. Розрахунок заборгованості за тілом кредиту та нарахованими, але несплаченими відсотками здійснений АТ «Ідея Банк» станом на 19.12.2023 року. Починаючи з 22.12.2023 року Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» не здійснював додаткових нарахувань у зв`язку з невиконанням Відповідачем грошового зобов`язання. Таким чином, заявлена у позовних вимогах сума ґрунтується виключно на розрахунку заборгованості, складеному АТ «Ідея Банк». На виконання вимог ухвали Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя по цивільній справі № 335/11862/24, було надано розрахунок заборгованості за договором кредиту № C17.210.73869 від 09.06.2017 року зроблений представником ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» адвокатом Ушакевич М. П. на підставі наданої банківської виписки. Відповідач заперечує суму боргу, але не надає жодних доказів чи розрахунків, які б підтверджували його твердження. Натомість, Позивач надає всі докази суми заборгованості, які включають основну суму боргу, відсотки та комісії, що нараховані згідно з умовами укладеного договору. Всі нарахування є законними та обгрунтованими. [PERSON] не надала жодного підтвердження повного або часткового погашення боргу, не надала доказів звернення до первісного кредитора щодо оскарження умов кредитного договору, або інших дій, спрямованих на врегулювання заборгованості у досудовому порядку. C17.210.73869 від 09.06.2017 р. можна прослідкувати у виписці за рахунком № [NUMBER] . Підсумовуючи вищевикладане, кредитний ліміт це максимальна сума коштів, якою клієнт може користуватися в межах встановлених банком умов. Це не виданий наперед кредит, а дозволена межа, до якої клієнт може здійснювати витрати або знімати кошти. Користування коштами в межах кредитного ліміту означає, що клієнт фактично використовує кредитні кошти банку, за що нараховуються відсотки відповідно до умов договору. Якщо клієнт перевищує або не погашає суму використаного кредитного ліміту у встановлений договором строк, виникає заборгованість, на яку починають нараховуватися відсотками та інші передбачені договором платежі. Надання траншу у банківській виписці означає, що банк здійснив фактичну видачу клієнту певної частини кредитних коштів у межах укладеного кредитного договору. Транш це не одноразовий повний кредит, а окрема частина кредиту, яку банк перераховує на рахунок клієнта для подальшого використання. Зазначення у виписці надання траншу, свідчить про те, що клієнт отримав чергову суму кредитних коштів, якою він міг розпоряджатися. Кожне таке надання є окремою операцією видачі кредиту, незалежно від того, чи це кредитна картка, кредитна лінія або інший продукт. З моменту надання траншу вважається, що клієнт фактично користується кредитними коштами, і саме на суму кожного траншу надалі нараховуються відсотки згідно з умовами договору. Таким чином транш відображає реальне отримання та використання клієнтом кредитних грошей. Отже, активне користування рахунком є вагомим доказом, яке підтверджується реальністю операцій за кредитним договором та демонструє, що позиція Представника Відповідача є суперечливою та безпідставною. Під час судового засідання 29.01.2026 представник позивача підтримав позовну заяву, просив задовільнити з викладених підстав. Представник відповідача в судове засідання 29.01.2026 не з`явилась, проте в минулих засіданнях заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві та у додаткових поясненнях. Під час судового засідання 29.01.2026 судом завершено розгляд справи по суті, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення. В судовому засіданні оголошено перерву до 09.02.2026 року У судове засідання 09.02.2026 учасники процесу не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 09.06.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки № С17.210.73869. Відповідно до умов Угоди № С17.210.73869 від 09.06.2017 року, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення і відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну картку. Пунктом 3 Угоди сторони передбачили, що Банк надає відповідачу кредит щляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. (п. 3.1 Угоди). Пункт 3.2 Угоди, ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання Угоди, становить 10 000 грн. Враховуючи що зобов`язання банку щодо встановлення ліміту кредитної лінії є для нього відкличним та без ризиковими, визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку лії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого Угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень. Згідно п.п. 3. 3 Угоди процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,0000% річних. Відповідно до п.3.4 Угоди, розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється Тарифами Банку. Дата та сплата обов`язкового мінімального платежу за Кредитною лінією за попереднім Розрахунковим періодом-до останнього Операційного дня Платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього Розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього Розрахункового періоду. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, Банк щомісячно інформуватиме Клієнта за допомогою смс-повідомлення, що надсилається на абонентський номер клієнта, вказаний ним в Заяві на приєднання. 09.06.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] підписана заява № С17.210.73869 від 09.06.2017 на приєднання до договору добровільного страхування життя № ПБ КК 1 від 03.04.2017. Відповідно до Довідки розрахунку - заборгованості за Договором № С17.210.73869 від 09.06.2017 року суму заборгованості становить 34 759,44 грн, яка складається з: -заборгованості за основним боргом 13 101,05 грн.; -заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 21 658,89 гри.; 19.12.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено Договір факторингу №19/12-2023. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Згідно реєстру боржників, які є додатком до договору, новому кредитору передано право вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором № С17.210.73869 від 09.06.2017 року. Згідно з платіжного доручення від 20.12.2023 позивачем проведено фінансування за договором факторингу №19/912-2023 від 19.12.2023 року. 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги за Кредитними договорами № С17.210.73869 від 09.06.2017 року. Згідно реєстру боржників, який є додатком до договору, новому кредитору передано право вимоги до боржника [PERSON] за Кредитними договорами № С17.210.73869 від 09.06.2017. Згідно платіжного доручення від 26.12.2023 позивачем проведено фінансування за договором факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023 року. 29 липня 2024 року ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» направило позивачу досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором/угодою № С17.210.73869 від 09.06.2017. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження факту укладення Угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки між відповідачем та відповідною фінансовою установою. Суд визнає, що договори факторингу та реєстри права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. При цьому, слід зазначити, що вищезазначені Договори факторингу та Угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки № С17.210.73869 у встановленому законом порядку не визнавались недійсними та не є предметом спору в даній справі. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. ТОВ «ФК» «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з останньої заборгованість за договором в сумі 34 759,94 грн, зокрема, заборгованості за основним боргом за Договором С17.210.73869 від 09.06.2017 у розмірі 13101,05 грн. На підтвердження заявлених вимог в матеріалах справи містяться виписки з особового рахунку відповідача з 09.06.2017 по 19.12.2023. та за період 09.06.2017 по 03.07.2025. Згідно довідки-розрахунку заборгованість [PERSON] за основним боргом становить за Договором № С17.210.73869 від 09.06.2017 у розмірі 13 101,05 грн. У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. При цьому відповідно до пункту 5.5. Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Отже, якщо виписка з рахунку відповідає зазначеним вимогам, то такий документ може бути доказом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 09 листопада 2018 року у справі № 910/1580/18; від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18; від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16143/18. Отже банком наданий належний доказ на підтвердження виконання ним умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів, зокрема, виписку з особового рахунку клієнта банку, яка відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і Положення має статус первинного документа. Випискою з рахунку відповідача підтверджується факт неодноразового отримання відповідачем кредитних коштів від банку за зазначений період, а також факт часткового погашення відповідачем заборгованості. При цьому, суд відхиляє як безпідставне твердження представника відповідача про те, що за виписками заборгованості у відповідача перед позивачем немає, оскільки наведене спростовується змістом виписки. Відповідач та його представник не подали до суду відповідні розрахункові документи, зазначені у поданій позивачем виписки операції. Вказівка наприкінці виписки однакових сум у графах дебету та кредиту обумовлена особливістю формування виписки, де кожна операція щодо взяття коштів або поповнення рахунку відображалася як в дебеті, так і у кредиті. Матеріали справи не містять доказів належного виконання кредитного зобов`язання відповідачем як на користь первісного кредитора, так і на користь позивача, а тому суд приходить до висновку щодо належності позивача у справі та стягнення боргу саме на користь позивача як нового кредитора. З досліджених в судовому засіданні доказів та розрахунку заборгованості, який не спростовано належними та допустимими доказами (відповідач власного розрахунку не надав), встановлено, що свої зобов`язання за угодою відповідач не виконав належним чином та має непогашену заборгованість перед позивачем, заборгованість за основним боргом у розмірі 13 101,25 грн. Відтак, виходячи із основних засад цивільного судочинства, зокрема диспозитивності, що відповідає положенням статті 13 ЦПК України, враховуючи заявлені позивачем позовні вимоги, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту за Договором № С17.210.73869 від 09.06.2017 року у розмірі 13 101,05 грн. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 21 658,89 грн., суд зазначає наступне. На підтвердження заборгованості позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості, який додано разом з позовною заявою, а також розрахунок заборгованості станом на 25.04.2025 року за період 09.06.2017-31.08.2020, який долучено до матеріалів справи за клопотання представника позивача, однак він не в повній мірі відображає, як здійснювалось нарахування процентів, ні залишкової суми кредиту, на яку згідно договору мають нараховуватись відсотки. Надана ПАТ «Ідея Банк» на вимогу суду виписка по рахунку № [NUMBER] також не є достовірним доказом щодо правильності нарахування відсотків, оскільки вбачається, що з сум які сплачувала відповідач банк погашав зокрема, заборгованість за доходами, строкові відсотки, списання комісії за обслуговування рахунку, страхові платежі, капіталізація відсотків. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Виходячи з того, що в матеріалах справи відсутній належним чином оформлений розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків за Договором № С17.210.73869 від 09.06.2017 року у сумі - 21 658,99 грн., оскільки ТОВ «ФК» Профіт Капітал» не надано суду належних доказів на її підтвердження, тоді як саме на позивача покладено обов`язок щодо доведення заявлених позовних вимог. За відсутності детального розрахунку з зазначенням сум щомісячних нарахувань та сплати відсотків відповідачкою щодо сум заборгованості за відсотками відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідачки за відсотками, зазначений в позові, є правильним. Отже, в стягненні заборгованості за відсотками суд вважає необхідним відмовити. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту за Угодою № C17.210.73869 від 09.06.2017 у розмірі 13 101,05 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд доходить наступного висновку. Згідно з ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Відповідно до частини 1-2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір №02-24 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Правничий курс» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал»; додаткову угоду №1/1 від 01 липня 2024 року, форму акту прийому передач реєстру боржників за Договором про надання правової допомоги № 02-24 від 1 липня 2024 року, Акт № 1 прийому передачі наданої правової допомоги від 05.09.2024 року, відповідно до якого розмір винагороди становить 7 000,00 грн., наказ про прийняття на роботу від 28 червня 2024 року, довіреність від 26 березня 2024 року, платіжна інструкція № 918 від 05.09.2024 про сплату за послуги по стягненню заборгованості, по акту № 1 від 05.09.2024. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Суд зазначає, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). Стороною відповідача вказаний розмір судових витрат не заперечувався, а також не спростовувався. Тому суд, враховуючи пропорційність задоволених вимог до ціни позову (37,69%), вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2638,30 грн. Так як позов ТОВ ФК «Профіт Капітал» задоволено частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, які в даному випадку складають 1141,25 грн. (37,69 % задоволених позовних вимог), виходячи з розрахунку: 13101,05 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 3 028,00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 34759,94 грн. (розмір заявлених позовних вимог). На підставі викладеного та

Outcome: partial