Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України про безворотній ефективний судовий захист порушених прав людини способом стягнення шкоди, завданої порушенням свободи вираження поглядів, та просять захистити права позивачів шляхом списання з казначейського рахунку Державної казначейської служби України на їхню користь 259 800,00 грн. моральної шкоди, завданої правам, законним інтересам і здоров`ю позивачів, глибокими моральними стражданнями, спричиненими прямим порушенням свободи вираження поглядів, а також стягнути судові витрати. В обгрунтування позову зазначено про те, що 15.01.2025р. позивачі звернулись до відповідача 1 з письмовою заявою про те, що 08.01.2025р. відбулась подія, за якої злочинна організована приватна група з використанням автомобіля здійснила напад, відібрала мобільний телефон та викрала сина позивачів, який, маючи стійкі наслідки політравми тяжкого ступеня, був позбавлений можливості через перевагу у фізичній силі самостійно дати відсіч нападникам. До того ж, як з`ясувалось, у викраденні сина брали участь особи, одягнені у формі поліції. При численних зверненнях до органів національної поліції 08.01.2025р. належна реакція була відсутня. У зв`язку з чим, позивачі просили надати в паперовому вигляді стенограми телефонних розмов, що мали місце 08.01.2025р., з операторами 102 по тел. № [NUMBER] , № [NUMBER] ; встановити прізвища, імена, посади та службові звання осіб, що 08.01.2025р. діяли як поліцейські та викрали сина позивачів; надати копії відеозаписів з бодікамер осіб, що 08.01.2025р. діяли як поліцейські та із застосуванням фізичної сили, мордування і тортур на приватному автомобілі викрали сина позивачів. Разом з тим, звернення позивачів не було вирішеним, чим порушено та проігноровано їхні законні права та інтереси, підтвердженням чого, як вказують позивачі, є письмовий доказ службового використання підробленого документа групою осіб, складеного [PERSON] і підписаного електронним підписом [PERSON] 14.02.2025р. У відповіді за 14.02.2025р. відповідач 1 посилається про розгляд звернення за 15.01.2025р. під №М-1897, хоча заява були прийнятою і зареєстрованою 15.01.2025р. саме за №М-1904. У наданій відповідачем 1 відповіді абсолютно є відсутніми посилання на суть порушених питань за поданою 15.01.2025р. заявою №М-1904 позивачів. До того ж у відповіді за 14.02.2025р. здійснено посилання на результати проведених перевірок, про відсутність будь-яких порушень службової дисципліни в діях співробітників Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, хоча про це не було наголошено, і при тому Голосіївський районний суд м. Києва 16.01.2025р. у справі №752/946/25 та 17.01.2025р. у справі №752/942/25 зобов`язав прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва внести до ЄРДР відомості, наведені в заявах 08.01.2025р. Протиправними діями відповідача 1 та його свідомою бездіяльністю з використанням службового використання підроблених документів позивачам завдано моральних страждань, викликаних ганебним, рабовласним, зверхнім до них ставленням і відношенням, позбавленням у вільно обраний спосіб отримати і розпорядитись запрошуваною інформацією. З виниклої ситуації, як зазначають позивачі, вони опинились у стані сильного морального, психологічного і фізичного стресу, оскільки з 08.01.2025р. сподівались на легітимну реалізацію і гарантований захист прав, а, отримавши відповідь, підписану 14.02.2025р., в якій жодним чином відсутнє обгрунтування порушених у поданій за №М-1904 заяві питань, морально-психологічний стан значно погіршився і призвів до абсолютно триваючого стресу і розпачу. Позивачі вказують, що протиправними діями відповідача 1 їм завдано саме моральних страждань у вигляді емоційно-вольових переживань, пережитих почуттів приниження, відчаю, пригніченості, гніву, розпачу, стану психологічного дискомфорту, що сформувалось в адаптаційний синдром. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.03.2025р. справу за позовом [PERSON] , [PERSON] передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Постановою Київського апеляційного суду від 09.06.2025р. ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10.03.2025р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.06.2025р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України про безворотній ефективний судовий захист порушених прав людини способом стягнення шкоди, завданої порушенням свободи вираження поглядів, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач 1 направив до суду відзив, за яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи на необґрунтованість вимог. Відповідач 1 зазначає, що згідно наданих Голосіївським УП ГУНП у м. Києві матеріалів встановлено, що на спеціальну лінію «102» о 08.56 год. 08.01.2025р. надійшло звернення [PERSON] про те, що 20 хв. тому її сина [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом дитинства, затримали працівники ТЦК та СП, про що він її повідомив, а потім перестав виходити на зв`язок. Даний виклик зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 08.01.2025р. №2171. На цей виклик прибув наряд патрульної поліції «Рубін-0103», який у телефонному режимі зв`язався з черговим [INFO] , який повідомив, що [PERSON] знаходиться в [INFO] , де проходить військово-лікарську комісію, його було доставлено працівникам [INFO] разом із працівниками поліції. У подальшому об 11:14 год. 08.01.2025р. на спеціальну лінію 102 надійшов виклик від голови правління організації «Шлях українців» Оксютенко О.І., яка повідомила, що біля станції метро «Васильківська» працівники [INFO] робили облаву чоловіків, яких змушували пройти військово-лікарську комісію за 10 хв. часу. Даний виклик було зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяву і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 08.01.2025р. №2191. На цей виклик прибув наряд патрульної поліції «Рубін-0109», який прибувши за даною адресою виявили заявницю [PERSON] , яка повідомила, що сина її знайомої - [PERSON] , доставили до [INFO] , хоче дізнатися, з якої причини. Також повідомила, що хоче написати заяву у присутності слідчо-оперативної групи, тому на місце події було викликано слідчо-оперативну групу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві. По місцю прибуття слідчо-оперативної групи слідчим слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Біденко А.О. від [PERSON] було отримано заяву про вчинення кримінального правопорушення за вказаною подією. В подальшому розгляд цих звернень, які надійшли на спеціальну лінію 102, було доручено дільничному офіцеру поліції Голосіївського УП ГУНП у м. Києві старшому лейтенанту поліції А. Халамейді, який за результатами перевірки склав відповідну довідку, у якій зазначено про те, що підстав для відкриття кримінального провадження за фактом доставлення [PERSON] до [INFO] , що мало місце 08.01.2025р., не виявлено, оскільки відсутній склад кримінального правопорушення. Про результати розгляду звернення проінформовано [PERSON] 15.01.2025р. за вх. №М-1897 у Голосіївському УП ГУНП у м. Києві зареєстровані матеріали звернення [PERSON] , які надійшли з Голосіївської окружної прокуратури міста Києва для розгляду. Розгляд даної заяви було доручено дільничному офіцеру поліції Халамейді А., який за результатами перевірки склав відповідну довідку, згідно якої підстав для відкриття кримінального провадження за фактом доставлення [PERSON] до [INFO] та С не виявлено. Про результати розгляду заяви було проінформовано [PERSON] листом від 22.01.2025р. №22775-2025. Також встановлено, що ГУНП у м. Києві надходило звернення [PERSON] , яке зареєстровано за №М-1904. Листом ГУНП у м. Києві від 14.02.2025р. №52197-2025 проінформовано заявницю про результати розгляду. Також було встановлено, що до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20.01.2025р. у справі №752/1467/25 щодо внесення відомостей до ЄРДР про перевищення службових повноважень посадовою особою [INFO] . На виконання ухвали слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР від 21.02.2025р. за №12025100010000849 за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 146 КК України. Наразі досудове розслідування триває. Відповідач 1 вказує, що поліцейські Голосіївського УП ГУНП у м. Києві діяли правомірно, відповідно до покладених на них законодавством повноважень в умовах воєнного стану та згідно норм права. Відтак, як вказує відповідач 1, відомості, викладені позивачами, щодо завдання поліцейськими моральної шкоди не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. Позивачами не надано жодних доказів, якими визнано дії поліцейських, що доставляли [PERSON] до [INFO] , неправомірними. Також, на думку відповідача 1, позивач не навів жодних аргументів, у чому саме полягає завдана моральна шкода, та жодним чином не обґрунтував заявлений розмір. Відповідач 2 відзиву на позовну заяву до суду не направив, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином. За ухвалою суду від 13.08.2025р. відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. За ухвалою суду від 23.10.2026р. заяву [PERSON] про залучення у справі правонаступника залишено без задоволення, закрито провадження у справі в частині вимог [PERSON] , у зв`язку зі смертю позивача. Таким чином, справа розглядається в межах вимог позивача [PERSON] . Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Так, [PERSON] звернулась до Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою від 15.01.2025р. з метою відповідного реагування та надання підтверджуючих документів. У цій заяві вона зазначила, що 08.01.2025р. відбулась подія, за якої злочинна організована приватна група з використанням автомобіля здійснила напад, відібрала мобільний телефон та викрала її сина, який, маючи стійкі наслідки політравми тяжкого ступеня, був позбавлений можливості через перевагу у фізичній силі самостійно дати відсіч нападникам. Дана подія в часі орієнтовно о 08:00 відбулась по [ADDRESS] поруч з метро [PERSON] . До того ж, як з`ясувалось, у викраденні сина брали участь особи, одягнені у формі поліції. При численних зверненнях до органів національної поліції 08.01.2025р. по спец. лінії 102 належна реакція була відсутня. У зв`язку з чим, позивач 1 просила надати їй у паперовому вигляді стенограми телефонних розмов, що мали місце 08.01.2025р., з операторами 102 по тел. № [NUMBER] , № [NUMBER] ; встановити прізвища, імена, посади та службові звання осіб, що 08.01.2025р. діяли як поліцейські та викрали її сина; надати копії відеозаписів з бодікамер осіб, що 08.01.2025р. діяли як поліцейські та із застосуванням фізичної сили, мордування і тортур на приватному автомобілі викрали її сина [PERSON] , [INFO] . На вказану заяву [PERSON] Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у м. Києві надало відповідь від 14.02.2025р. за №52197-2025, за якою повідомило, що звернення [PERSON] з приводу можливого вчинення протиправних дій працівниками Голосіївського УП ГУНП у м. Києві розглянуто. Встановлено, що 08.01.2025р. [PERSON] зверталась на спеціальну лінію 102 із заявою щодо факту можливого незаконного доставлення сина [PERSON] до [INFO] , що мало місце 08.01.2025р. за адресою: [ADDRESS] , які зареєстровані до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України за №№2171, 2191 від 08.01.2025р., 3984 від 15.01.2025р. (вх. М-1897 від 15.01.2025р.) Про результати розгляду даного звернення Голосіївським УП ГУНП в м. Києві було вчасно повідомлено [PERSON] та надана письмова відповідь у встановлений законодавством строк. За результатами проведених перевірок у діях співробітників Голосіївського УП ГУНП в м. Києві будь-яких порушень службової дисципліни не виявлено. Позивачами в позові було зазначено, що листом відповідача 1 від 14.02.2025р. на заяву [PERSON] від 15.01.2025р. абсолютно не надано інформації на порушені в заяві питання, і, окрім того відповідь відповідача 1 є письмовим доказом службового використання підробленого документа групою осіб, складеного [PERSON] і підписаного електронним підписом [PERSON] 14.02.2025р. Позивачі вказали, що всі ці обставини завдали їм моральних страждань, вони опинились у стані сильного морального, психологічного і фізичного стресу, оскільки з 08.01.2025р. сподівались на легітимну реалізацію і гарантований захист прав, а, отримавши відповідь, підписану 14.02.2025р., в якій жодним чином відсутнє обгрунтування порушених у поданій за №М-1904 заяві питань, морально-психологічний стан значно погіршився і призвів до абсолютно триваючого стресу і розпачу. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Наявність зазначених вище обставин згідно частини третьої статті 12 ЦПК України підлягає доказуванню позивачем. Положеннями статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Отже, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи. Під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Разом з тим, як встановлено, позивач [PERSON] зазначає, що зазнав моральних страждань, з огляду на те, що відповідач 1 протиправно не надав інформацію за порушеними у зверненні [PERSON] питаннями. При цьому суд відмічає, що спірні правовідносини виникли між [PERSON] , яка подала заяву про надання інформації та підтверджуючих документів, та відповідачем 1, який надав відповідь на цю заяву, і наслідки цих правовідносин могли б мати місце щодо [PERSON] , в разі встановлення неправомірності дій відповідача 1 щодо неї, понесення шкоди нею в цих правовідносинах. Однак справа в частині вимоги [PERSON] закрита, з огляду на її смерть, а позивач [PERSON] не є учасником цих правовідносин, отже, у зв`язку з цим його права не можуть бути порушеними. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed