Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У вересні 2025 року [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Львівської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання наймачем квартири та заміну договору найму. Позовна заява мотивована тим, що з 16 червня 2021 року вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Інших зареєстрованих осіб у даній квартирі немає. Квартира неприватизована. Позивачка вказує, що на її звернення щодо заміни договору найму квартири Виконавчий комітет Новороздільської міської ради листомвід 16 вересня 2025 року повідомив про неможливість заміни договору наймк квартири сна її ім`я, очкільки вона не є членом сім\\ (родичем) особи, якій квартира була надана згідно з ордером. Вважає, що відповідач формально відмовив їй у заміні договору найму квартири на її ім`я. Ураховуючи наведене, [PERSON] просить суд: - визнати її, [PERSON] , наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] ; - зобов`язати Виконавчий комітет Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області замиінити договір найму житла за адресою: [ADDRESS] на її ім`я [PERSON] . Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 23 жовтня 2025 року. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 24 листопада 2025 року. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 24 листопада 2025 року у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 11 грудня 2025 року. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2025 року явку представника Виконавчого комітету Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області у судове засідання, призначене на 26 січня 2026 року, визнано обов`язковою. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16 грудня 2025 року виправлено описку в ухвалі Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2025 року. Протокольною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 26 січня 2026 року у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача та/чи його представника в судовому засіданні оголошено перерву до 05 лютого 2026 року. Відзив на позовну заяву відповідач Виконавчий комітет Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області не подав. При цьому 27 жовтня 2025 року на адресу суду надійшли письмові пояснення Виконавого комітету Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області, які по суті є відзивом на позовну заяву, у яких зазначено про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] , оскільки доказів наявності між нею та [PERSON] родинних відносин, як і доказів ведення нею спільно з останнім спільного господарства, матеріали справи не містять. Отже, відсутні передбачені законом підстави для заміни договору найму квартири. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до корінця ордеру № 55 від 05 серпня 2003 року, виданого ВАТ ДМЗ «Карпати», [PERSON] отримав право займати 2 кімнати площею 33,7 кв. м у квартирі [ADDRESS] . Згідно із заявою від 12.09.2025 року [PERSON] повторно звернулася до Виконавчого комітету Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області з проханням змінити договір найму квартири за адресою: [ADDRESS] . У відповіді Виконавчого комітету Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області № 02-28/15/1018 від 16.09.2025 року зазначено: «З поданих Вами документів вбачається, що Ви не є членом сім?ї (родичем), особи, яка зазначена в корінці ордера № 55 ВАТ ДМЗ «Карпати» від 05.08.2003 року, виданого [PERSON] на право зайняття квартири [ADDRESS] , тому виконавчий комітет Новороздільської міської ради не може задоволити Ваше прохання. Для визначення Вас квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , рекомендуємо звернутися до суду». Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області № 6298 від 22.09.2025 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 16 червня 2021 року. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області № 3128 від 21.10.2025 року за адресою: [ADDRESS] у період з 07.08.2003 року до 16.07.2021 року були зареєстровані: [PERSON] (з 07.08.2003 -16.07.2021); [PERSON] (з 16 червня 2021 року по т.ч.). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (частини перша та друга статті 61 ЖК України). Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64 ЖК України). Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК України). Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (частина перша статті 106 ЖК України). У постанові Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі № 755/12382/19 (провадження № 61-11594св20) зазначено: «Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом із наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні». У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 759/9229/19 (провадження № 61-11242св20), Верховний Суд за подібних фактичних обставин справи зазначив, що належними та допустимими доказами для встановлення факту спільного проживання є, зокрема, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків, інших обставин, які засвідчують реальність спільного проживання. У постанові Верховного Суду від 29 листопада 2004 вересня 2019 року у справі № 760/8384/15-ц (провадження № 61-12595св18) зазначено: «Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Виходячи з аналізу статей 64, 65 ЖК УРСР наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду. За особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім`ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні». Судом встановлено, що квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру від 05 серпня 2003 року надано у користування [PERSON] , який з 07 серпня 2003 року зареєстрував місце проживання за вказаною адресою. Надалі 16 червня 2021 року за даною адресою зареструвалася позивачка [PERSON] , яка по теперішній час зареєстрована у вказаній квартирі. При цьому [PERSON] знятий з реєстрації у вказаній квартирі з 16 липня 2021 року. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні представником позивача зазначено, що позивачка вселилася у спірну квартиру у 2017 року та проживала там без реєстрації до червня 2021 року. При цьому вважає, що підтвердженням факту проживання позивачки у даній квартирі є довідка про її реєстрацію за вказаною адресою. Також представник позивачки стверджував, що вселення [PERSON] відбувалося за згоди [PERSON] . За час спільного проживання позивачка та [PERSON] вели спільне господарство, позивачка готувала їсти, допомагала останньому, мали спільний побут. В судовому засіданні представник відповідача заперечила позовні вимоги та вказала, що такі задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не набула права на зміну договору найму квартири, вона не є членом сім`ї [PERSON] , інших доказів, які б підтверджували наявність у позивачки права на зміну договру найму житла, позивачка не надала. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви з огляду на таке. Суд відхиляє посилання представника позивача на те, що позивачка вселилася у квартиру за адресою: [ADDRESS] у 2017 році та проживає за вказаною адресою до цього часу. Зазначені доводи не підтверджені жодними доказами у справі, а довідка про реєстрацію місця проживання позивачки за вказаною адресою не є безумовним доказом її проживання у вказній квартирі, а підтверджує лише факт її реєстрації за вказаною адресою. Отже, твердження представника позивача про те, що довідка про місце реєстрації є підтвердженням факту проживання позивачки у спірній квартирі є неспроможними. У судовому засіданні представником позивача не надано належної відповіді для встановлення обставитини щодо наявності родинних відносин та характеру відносин між позивачкою та [PERSON] . Зокрема, представник позивача спочатку стверджував, що [PERSON] є дядьком [PERSON] , надалі вказав, що він не рідний дядько, а родич по маминій стороні. Тобто суду не вдалося встановити наявність дійсних родинних або інших відносин між [PERSON] та [PERSON] . При цьому не з`ясовано і обставину, куди вибув після зняття з реєстрації у даній квартирі [PERSON] , що ставить під сумнів наявність родинних відносин між вказаними особами. Суд звертає увагу на те, що у судовому засіданні представник позивача зазначив, що факт вселення позивачки у квартру у 2017 році та факт ведення спільного господарства з [PERSON] доводиться виключно поясненнями позивачки, наданими йому, які він, у свою чергу, озвучив у судовому засіданні та вважає належним доказом на підтвердження вказаних обставин. Суд відхиляє вказані доводи представника позивача, як такі, що не підтверджені, іншими належними доказомами. Крім того, доводи представника позивача про відсутність звернень щодо виселення позивачки з квартири, як підтвердження обставини проживання позивачки у квартирі, суд вважає необгрунтованими та такими, що жодним чином не підтверджують обставини проживання позивачки у спірній квартирі. Суд враховує відсутність у матеріалах справи доказів щодо спільного проживання позивачки [PERSON] з [PERSON] ні з 2017 року (зі слів представника позивача вселення позивачки у квартиру), ні з 16 червня 2021 року до 16 липня 2021 року (дата реєстрації [PERSON] та дата зняття з реєстрації [PERSON] у квартирі). Пояснення представника позивача, надані зі слів позивачки, за вісутності інших доказів не є достатніми для встановлення вказаної обставини. Матеріалами справи підтверджено лише факт спільної реєстрації за вказаною адресою [PERSON] . Та [PERSON] у період з 16 червня 2021 року до 16 липня 2021 року, проте вказаний факт не свідчить про спільне проживання та ведення спільного господарства. Не заслуговують на увагу також твердження представника позивача про дотримання порядку вселення позивачки у квартиру у зв`язку з наявністю згоди [PERSON] , оскільки доказів надання відповідної згоди не надав, лише вказав, що така мала місце. При цьому суду не надано також доказів на підтвердження обставини, що саме позивачка здійснює утримання квартири за адресою: [ADDRESS] , тобто виконує обов`язки наймача. Суд відхиляє твердження представника позивача про те, що позивачка правом на приватизацію житла не скористалася, оскільки доказів на підтвердження вказаного факту не надано. Також не надано суду доказів на підтвердження тверджень представника позивача щодо відсутності у позивачки іншого житла, яким вона володіє на праві власності. Посилання представника позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, як на підставу для задоволення позовних вимог, суд відхиляє, оскільки під час розгляду справи позивачем не доведено факту постійного проживання позивачки з [PERSON] , обставини ведення ними спільного господарства, наявності між ними прав та обов`язків та характеру таких, наявності родинних чи інших відносин. Не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що відмова Виконавчого комітету Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області у зміні договору найму квартири, надана [PERSON] , є формальною, оскільки у зазначеній відмові органом місцевого самоврядування надано обгрунтовану мотивацію прийнятого рішення з посиланням на норми законодавства та з роз`ясненням права на звернення до суду. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача надав вичерпну позицію органу місцевого самоврядування з приводу відсутності підстав для зміни договору найму квартирию Також не можуть бути підставою для задоволення позову посилання представника позивач на положення статті 824 ЦК України, як на підставу для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено наявність підстав для заміни наймача у договорі найму житла, визначені частиною 2 цієї статті. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, у розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем, недоведення зазначених обставин є підставою для відмови у позові. Отже, неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Виконавчого комітету Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання наймачем квартири та заміну договору найму задоволенню не підлягають Щодо розподілу судових витрат За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи наведене, суд покладає на позивача понесені судові витрати по справі.

Outcome: dismissed