Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №2474066 від 08.06.2021 року у розмірі 72821,71 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2481,00 грн., та на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 08.06.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики №2474066. Відповідно до п.п. 2.1 Договору позики, за цим договором позичальник передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. 13.10.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №13/10-2021, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №13/10-2021 від 13.10.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Оскільки відповідач зобов`язання за договором позики не виконує, заборгованість не сплачує, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №2474066 від 08.06.2021 року у розмірі 72821,71 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2481,00 грн., та на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.04.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. В позовних вимогах просив розглянути справу без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем її проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. 09.02.2026 року постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.10.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №13/10-2021, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №13/10-2021 від 13.10.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Згідно п. 2.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату. Згідно п. 5.1.1. договору факторингу, клієнт зобов`язується передати Фактору не пізніше наступного дня з моменту підписання сторонами цього договору документацію щодо боржників, передбачену цим договором згідно з додатком № 6. Згідно п. 7.1.4. договору факторингу, право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акта приймання-передавання Реєстру Боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №13/10-2021 від 13.10.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Відповідно до договору позики №2474066 від 08.06.2021 року укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] дане Товариство надало відповідачу у власність грошові кошти (позику) у розмірі 12000,00 грн., строком на 30 днів до 08.07.2021 року, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Сторони погодили розмір процентів за користування кредитом та порядок їх нарахування. Згідно розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача станом на 19.01.2022 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 72821,71 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 25104,00 грн., заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 35280,00 грн., інфляційні витрати 437,71 грн. Сума заборгованості, її складові, підтверджується наданим позивачем Розрахунком заборгованості за укладеним договором. Будь-яких заперечень з даного приводу від відповідача на адресу суду не надійшло. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Положенням ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України). У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України, встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України та ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України). Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Під час розгляду справи факти наявності непогашеної заборгованості та її розміру не були спростовані відповідачем окремим контррозрахунком, письмовими доказами на підтвердження часткового або повного погашення боргу, а отже позивач, який набув права вимоги за договором факторингу, має право вимагати стягнення даної суми заборгованості. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Встановивши, що грошові кошти надавалися позичальнику на певний строк і йому було повідомлено розмір відсоткової ставки за користування коштами, реальну річну ставку, надано розрахунок сукупної вартості кредиту, суд доходить висновку, що відповідач, розуміючи наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, добровільно уклав з ТОВ «Маніфа» електронний договір позики №2474066 від 08.06.2021 року на умовах, які були визначені договором, тим самим погодившись з ними в повному обсязі. Презумпцію укладеного договору відповідачем не спростовано, з вимогами про визнання договору недійсним в цілому або недійсними окремих його частин відповідач до суду не звертався. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в позику коштів, в межах визначеного сторонами строку кредитування. З огляду на викладене, оскільки відповідач не виконав зобов`язання за договором позики №2474066 від 08.06.2021 року, тому з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» слід стягнути нараховану заборгованість у повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжного доручення №0323830008 від 28.01.2022 року позивачем сплачено 2481,00 грн., судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 9000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В матеріалах справи містяться копія договору про надання правової допомоги від 05.03.2021 року № 05-03/2021, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та АО «Лігал Ассістанс», а також копія заявки № 49 від 24.11.2021 року про надання юридичної допомоги, згідно якої ТОВ «Вердикт Капітал» звертається до АО «Лігал Ассістанс» для погодження надання правових (юридичних) послуг з приводу примусового стягнення заборгованості з відповідача, а саме: надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти в розмірі 3000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів в розмірі 6000 грн, а також витяг з акту № 4 про надання юридичної допомоги від 28.11.2021 на суму 9000,00 грн. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial