Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

25 серпня 2025 до Носівського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.05.2020 між [PERSON] та ТОВ «Сучасний Факторинг» укладено договір позики № 20200034328, згідно з умовами якого сума позики за даним договором складає 33600,00 грн, грошові кошти надаються позичальникові на умовах строковості, а саме терміном на 24 календарних місяці. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 157,65% річних від загальної суми позики. Комісія за управління (обслуговування) позики встановлюється на рівні 4,5 відсотків від загальної суми позики за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування позикою. Комісія за надання кредиту складає 3600 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу позику, проте відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, унаслідок чого загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви становить 27636,03 грн, з яких: 9962,51 грн загальна заборгованість за тілом кредиту, 17673,52 грн загальна заборгованість за сумою комісії. Указану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. А також просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500,00 грн. Ухвалою судді від 27 серпня 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 25 листопада 2025 року. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року розгляд справи відкладено до 06 лютого 2026 року для здійснення повторного виклику відповідача в судове засідання. Представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Відповідач, який був належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Поштові конверти із судовими повістками про виклик відповідача повернулися на адресу суду без вручення із зазначенням причини повернення: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Рішенням ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти росії» (№ 12307/16) визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 06 лютого 2026 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 ЦПК України. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що 06.05.2020 між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] укладено договір позики № 20200034328 (далі договір) (а. с. 14-16). Згідно з п. 1.1. договору позикодавець зобов`язується надати позику позичальнику, а позичальник зобов`язується повернути позику та внести плату за користування позикою в розмірі, порядку та на умовах, визначених договором. Позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем грошових коштів у національній валюті України гривня, на картковий рахунок (платіжна карта «VISA» або «MASTERCARD») або поточний рахунок, відкритий у банківський установі на території України (за виключенням карткових або поточних рахунків для виплат по заробітній платі або пенсії, інших соціальних виплат), наданий та особисто зазначений позичальником у даному договорі (пункт 1.3. договору). Відповідно до п. 1.4. договору підписанням даного договору позичальник підтверджує своє волевиявлення та бажання отримати позику на картковий або поточний рахунок [NUMBER] , та уповноважує позикодавця здійснити таке перерахування на зазначений картковий або поточний рахунок та одночасно підтверджує, що є кінцевим правонабувачем за зазначеним картковим або поточним рахунком. Згідно з п. 2.2. договору не пізніше наступного робочого дня з дня отримання позикодавцем підписаного позичальником договору позикодавець здійснює перерахування позики на картковий або поточний рахунок, зазначений у пункті 1.4. даного договору, та повідомляє позичальника СМС-повідомленням наступного змісту: «Вітаємо з отриманням позики у розмірі 33600 гривень за договором позики № 20200034328». Пункт 2.3. договору встановлює, що зарахування суми позики на картковий або поточний рахунок, зазначений у п. 1.4. договору, є фактом отримання позики позичальником та фактом виконання своїх зобов`язань по договору з боку позикодавця. Відповідно до п. п. 3.1., 3.2., 3.4. договору сума позики за даним договором становить 30000,00 гривень. Плата за оформлення договору позики складає 3600 гривень. Платежі, визначені п. 3.1. 3.2. формують загальну суму позики. Згідно з п. 3.5. договору строк користування позикою становить 24 календарні місяці та починається з моменту (дати) зарахування суми позики на картковий рахунок або поточний позичальника. Відповідно до п. 3.6. договору проценти за користування позикою встановлюються на рівні 0,01 % річних від загальної суми позики за календарний місяць та нараховується аансом на початку кожного місяця користування позикою. Відповідно до п. п. 3.8., 3.10. комісія за управління (обслуговування) позики встановлюється на рівні 4,5% від загальної суми позики за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування позикою. Щомісячний платіж складає 2912,14 грн та оплачується позичальником щомісячно в дату, що відповідає даті зарахування суми позики на картковий або поточний рахунок позичальника. Указаний договір підписаний відповідачем власноручним підписом. Також відповідачем за допомогою власноручного підпису підписано заяву на отримання позики від 05.05.2020 (а. с. 17-18) та паспорт позики від 05.05.2020 за договором № 20200034328, який містить умови кредитування, аналогічні умовам, визначеним у тексті договору (а. с. 18-19). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Згідно зі ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідач порушив договірні зобов`язання, не оплатив суму бору в обумовлені сторонами строки, допустивши прострочення виконання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Так, згідно з випискою з особового рахунку за Кредитним договором № 20200034328 від 06.052020 року, наданим [PERSON] , станом на 09 серпня 2025 року у відповідача існує заборгованість у сумі 27636,03 грн, з яких: 9962,51 грн заборгованість за тілом кредиту; 17673,52 грн - заборгованість за сумою комісії/відсотків, отримано оплати на суму 40400,00 грн. Тобто відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором № 20200034328 від 06.05.2020 на загальну суму 40400,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), у якій зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Також в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За загальним правилом, установленим у ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 6500,00 грн. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу до матеріалів справи стороною позивача додано копії таких документів: договір про надання правничої допомоги № 20/06-СФ від 20 червня 2025 року (а. с. 8-10); акт № 413 прийому-передачі наданих послуг від 14 серпня 2025 року, відповідно до якого вартість послуг складає 6500 грн (а. с. 13); платіжна інструкція від 22 серпня 2025 року № 818054, згідно з якою ТОВ «Сучасний Факторинг» сплатило АБ «Тараса Онищенка» суму в розмірі 6500,00 грн за надання правничої допомоги згідно акту № 413 від 14.08.2025 (а. с. 12). Отже, суд робить висновок, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 зробив висновок, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 65000 грн відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів п. 4 ч. 4 ст. 137 ЦПК України з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, розгляд справи відбувся у спрощеному провадженні, та представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без його участі. А тому суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (а. с. 5). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved