Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

І. Описова частина Стислий виклад позиції позивача та відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 15.10.2025 надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 31 850 гривень 00 копійок за договором №8188100525 укладеного 15.05.2025 . Свій позов ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» обґрунтовує тим, що 15.05.2025 між відповідачем та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» був укладений договір про надання кредитних коштів у позику №8188100525, згідно з яким відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 7 000,00 грн. Відповідач ознайомлений із ставкою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису. ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» виконав умови кредиту у повному обсязі та надав відповідачу кредит. Відповідач з свого боку не виконав умови кредитного договору. Договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами чинного законодавства. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №8188100525, укладеним 15.05.2025, у розмірі 31 850,00 грн, яка складається з: 7 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 9 800,00 грн заборгованість за відсотками, 1 050,00 грн заборгованість за комісією, 14 000,00 грн неустойка. Позивач зазначив, що нарахування відсотків здійснюється щоденно протягом дії договору із розрахунку 360 днів у році; їх нарахування починається з дня надання кредиту. Нарахування відсотків повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. Позивач в судове засідання явку представника не забезпечив. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена вчасно та належним чином. Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду на позов не подала, про причини неподання суду відзиву не повідомила, зустрічного позову не пред`явила, а тому, враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Процесуальні дії суду Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16.10.2025 відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін . Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2026 постановлено про заочний розгляд справи та винесення заочного рішення суду. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд з`ясував, що 15.05.2025 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір надання грошових коштів у позику № 8188100525. Договір підписано шляхом накладання електронного цифрового підпису з використанням одноразового ідентифікатора. Кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит, а останній зобов`язався повернути його та сплатити відсотки за користування ним (п.2.2. договору):- сторони погодили суму кредиту 7 000 грн (п.2.3); - строк кредитування 360 днів (п.2.5); - терміни повернення кредиту та сплата процентів зазначена в таблиці обчислення загальної вартості кредиту; - процентна ставка - фіксована (п.2.6); - стандартна процентна ставка 1,0% в день (п.2.6.1); - мета отримання кредиту споживчі потреби (п. 2.8); - орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 31612,00 грн, кредитні кошти надаються позичальнику на рахунок [NUMBER] (п.3.1). Згідно з п. 6.4. Договору у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. До кредитного договору сторони погодили паспорт споживчого кредиту відповідно до якого сторони визначили суму кредиту 7000,00 грн; строк кредитування 360 днів; таблицю обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором.(а.с.45-47). Додатком №1 до договору про споживчий кредит №8188100525 укладеного 15.05.2025 встановлений графік платежів за договором про споживчий кредит (а.с.33-34). Судом встановлено, що ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» 15.05.2025 перерахувало кошти у розмірі 7000,00 грн отримувач [PERSON] , що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції (а.с. 38). З анкети клієнта, що є витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://finsfera.ua// вбачається, що позичальником [PERSON] , зареєстрована та проживаючий за адресою [ADDRESS] . Також зазначено електронну адресу позичальника, фінансовий номер телефону, номер банківської картки для перерахунку коштів (а.с.13). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №8188100525 заборгованість [PERSON] станом на 01.10.2025 становила 31850,00 грн, з яких: 7000,00 грн тіло кредиту; 9800,00 грн. розмір заборгованості за процентами, 14 000 неустойка, 1050,00 комісія (а.с.50-53). 16.05.2023 між ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» та ТОВ «Іннова Фінанс» укладено договір про надання послуг з приймання та переказу платежів №160523/1 від 16.05.2023 року (а.с. 16-20). З листа АТ «Акцент-Банк» від 28.10.2025 №20.1.0.0.0/7-20251022/0226 встановлено, що картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] рух коштів з 15.05.2025 по 18.05.2025. Дослідженні судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також неналежне виконання ним умов договору. Розрахунок заборгованості та виписки по рахунку підтверджують існування заборгованості, зазначеної у позовній заяві, які відповідачем не спростовані жодними доказами. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Щодо укладення кредитного договору в електронному вигляді. Як встановлено судом, 15.05.2025 між ТОВ«ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір надання грошових коштів у позику №8188100525 в електронній формі, шляхом підписання такого за допомогою одноразового ідентифікатора. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже судом встановлено, що вказаний договір №8188100525 було укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Зазначені обставини відповідачем не заперечуються. Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, зокрема надав відповідачу кредит в розмірі 7000,00 грн., однак останній в порушення вимог кредитного договору не повернув кредитні кошти. За таких обставин, доказів того, що [PERSON] сплатила заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку. При цьому, щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості по неустойки в розмірі 14000,00 грн, та комісії 1050 грн, суд зазначає такі доводи. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Загальновизнаним є факт, що Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи. Таким чином, оскільки кредитний договір № 8188100525 від 15.05.2025 діяв в період дії в Україні воєнного стану, то нарахована позивачем неустойка у розмірі 14000,00 грн не може бути стягнута з відповідачки [PERSON] , оскільки остання нормою закону звільнена від обов`язку такої сплати, а нараховані штрафи підлягають списанню позивачем. Також суд вважає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту, виходячи з таких обставин справи. Так послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за №520/2614/17). Таким чином суд дійшов до висновку про відсутність підстав стягнення з відповідача на користь позивача 1050,00 грн комісії. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що відповідачка взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконала, доказів які б спростували наявність заборгованості перед позивачем, чи про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, суду не надано, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки [PERSON] , на користь позивача заборгованості за Договором № 8188100525 від 15.05.2025 у розмірі 16 800 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 7 000,00 грн; сума прострочених платежів по процентах 9800,00 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позові вимоги необхідно задовольнити частково. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 277,74 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial