Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

15.12.2025 року через систему «Електронний суд» позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.12.2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 457436-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», шляхом направлення [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора (UA-4547) на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. ТОВ «Бізнес позика» 15.12.2022 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 457436-КС-001 про надання кредиту, а [PERSON] того ж дня прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Відповідно до умов договору ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, а боржник в свою чергу зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Станом на 01.12.2025 року у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 16120,72 грн, що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту - 5000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 10370,72 грн, суми прострочених платежів за комісією - 750,00 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором № 457436-КС-001 про надання кредиту від 15.12.2022 року, що становить 16120,72 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді від 17.12.2025 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 15.01.2026 року витребувано в Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформацію щодо належності відповідачу банківської картки № [NUMBER] , виписку про рух коштів по картковому рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 15.12.2022 року по 06.04.2023 року. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. У позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судовими повістками за його зареєстрованим місцем проживання, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Будь яких заяв, клопотань, відзиву на позов від нього не надходило. Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 15.12.2022 року відповідачем підписано в електронній формі паспорт споживчого кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора (UA-5297), договір № 457436-КС-001 про надання кредиту - за допомогою одноразового ідентифікатора (UA-4547), пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) та прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с. 20-36). Згідно з умовами договору № 457436-КС-001 від 15.12.2022 року кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 5000,00 грн, строком на 16 тижнів, із фіксованою стандартною процентною ставкою, яка становить 2,00000000% в день, знижена процентна ставка - 1,15514127%, комісія за надання кредиту - 750 грн, строк дії договору до 06.04.2023 року. Відповідно скриншоту ТАС Рауment в системі проведений платіж 15.12.2022 року у сумі 5000,00 грн на карту [NUMBER] , призначення платежу: перерах. коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] зг. до кредитного дог. № 457436-КС-001 від 15.12.2022 року, без ПДВ (а.с. 39). Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з п. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За п. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. Обов`язок доказування виконання такої вимоги закону покладається на кредитодавця. В такому випадку відповідний суб`єкт господарювання, яким в мережі Інтернет запропоновано відповідні засоби електронної комерції для укладення договору, несе ризик уразливості таких засобів та їх протиправного використання зловмисниками, а також несе персональний обов`язок у випадку спору доказати, що споживач був належним чином повідомлений про всі обов`язкові для ознайомлення споживачем умови кредитування, що саме споживач надав персональну згоду на укладення кредитного договору за допомогою засобів електронної комерції, а також особисто погодився їх виконувати, та довести обставини, що споживач належним чином отримав кредит у відповідному розмірі та на відповідних умовах та кредитні кошти у повному розмірі потрапили у вільне розпорядження споживача. Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З огляду на вказані положення закону, договір позики є реальним та вважається укладеним з моменту передачі грошей. Навіть сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передачі грошових коштів не породжує обов`язку позичальника повернути грошові кошти. Якщо судом буде встановлено, що позикодавець не передав кошти позичальнику, договір позики вважається неукладеним. Неукладеність і недійсність договору мають різні правові наслідки. Договір, який є неукладеним, не потребує визнання його недійсним. В пункті 8 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухвалою суду від 15.01.2026 року за клопотанням представника позивача витребувано в Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформацію щодо належності відповідачу банківської картки № [NUMBER] , виписку про рух коштів по картковому рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 15.12.2022 року по 06.04.2023 року. На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» надало суду відповідь від 27.01.2026 року про те, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку не було емітовано карту № [NUMBER] , в зв`язку з чим банк не може надати відповідь на запитувану інформацію (а.с. 88). Ретельно проаналізувавши усі досліджені документи, суд дійшов висновку, що позивач наданими суду доказами не довів, що [PERSON] 15.12.2022 року належним чином отримав кредитні кошти в розмірі 5000 грн на підставі договору № 457436-КС-001, на відповідних умовах, та кредитні кошти у повному розмірі потрапили у його вільне розпорядження як споживача. Встановлені судом обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «Бізнес позика» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 457436-КС-001, укладення якого, у зв`язку з недоведеністю фактичного отримання кредитних коштів саме відповідачем, під час судового розгляду не доведено. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до статті 141 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed