Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

15 жовтня 2025 до Шевченківського районного суду м. Львова за територіальною підсудністю з Личаківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява адвоката Свищо Сергія Михайловича, який представляє інтереси [PERSON] до [PERSON] , у якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відовідача на користь позивача суму боргу за договором позики згідно розписки від 17.04.2025 у розмірі 35 000 доларів США, а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 17.04.2025 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким Позивач передав Відповідачу грошові кошти у сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США грн., які Відповідач зобов`язався повернути Позивачу до 20.06.2025 року. На підтвердження укладення договору позики та виконання зобов`язань за даним договором Відповідач 17.04.2025 року власноручно написав розписку, в якій вказав, що зобов`язується повернути отримані за договором позики кошти до 20.06.2025 року. Строк виконання зобов`язання Відповідача щодо повернення суми позики настав 20.06.2025 року, однак останній до цього часу позику не повернув. Зазначає, що позивач неодноразово телефонував відповідачу та вимагав повернути борг, однак останній ухиляється від спілкування з позивачем, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача Свищо С.М. надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить такий задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте про розгляд даної справи у Шевченківському районному суді м. Львова останньому було достеменно відомо, що стверджується його заявою від 17.12.2025 про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки відзиву на позовну заяву, проте після вказаної заяви у судове засідання відповідач жодного разу не з`явився. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.04.2025 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким Позивач передав Відповідачу грошові кошти у сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США грн., які Відповідач зобов`язався повернути Позивачу до 20.06.2025 року. Відповідач [PERSON] 17 квітня 2025 отримав у тимчасове користування у позивача [PERSON] матеріальні грошові кошти у сумі 35000 доларів США, внаслідок чого було складено розписку від 17.04.2025, у якій відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позивачеві [PERSON] у строк до 20.06.2025 року вказані грошові кошти. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому грошові кошти, однак [PERSON] грошові кошти [PERSON] не повертає. Станом на сьогоднішній день відповідачем не вчинено жодних дій по поверненню коштів, наданих йому у позику. Згідно боргової розписки від 17.04.2025 року, кінцевою датою повернення суми наданої у позику є 20 червня 2025 року. Однак дані грошові кошти повернуті не були. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте, відповідачем умови договору позики не виконуються. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Положеннями ст. 1046-1047 цього Кодексу передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Станом на 20.06.2025 року, після закінчення строку на повернення грошових коштів, що були передані у позику, відповідач не здійснив жодних дій щодо повернення коштів, відтак станом на дату подання цього позову зобов`язаний повернути суму заборгованості у розмірі 35000 доларів США, що станом на день подання позову, згідно курсу НБУ, становить суму у розмірі 1 441 132,00 гривень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Згідно правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позивачальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Оскільки на підтвердження укладення договору позики між [PERSON] до [PERSON] на суму 35000 доларів США, що станом на день подання позову становить суму у розмірі 1 441 132,00 гривень, була видана розписка, а кошти отримані у борг не були своєчасно повернуті, тому зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі, а саме, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в іноземній валюті у розмірі 35000 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 14412 грн. 00 коп. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved