Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Через систему «Електронний суд» ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №3645527 від 24.06.2021 року та договором №4422899 про надання споживчого кредитувід 06.07.2021 року в загальному розмірі 43 297,64 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «МІЛОАН» і відповідачем укладено договір про споживчий кредит №3645527 від 24.06.2021 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 5 000,00 грн, строком на 20 днів, тобто до 14.07.2021 року, (з можливістю пролонгації), зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,50% в день протягом пільгового період та в розмірі 5,00% в день протягом поточного періоду. 16.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №3645527 від 24.06.2021 року. Крім того, 06.07.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем укладено договір №4422899 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 1 000,00 грн, строком на 30 днів (з можливістю пролонгації), зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,90% в день. 04.02.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №04-02/2022, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право грошової вимоги до відповідача за договором №4422899 про надання споживчого кредиту від 06.07.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до якого право вимоги за кредитними договорами, в тому числі договором №3645527 про надання споживчого кредиту від 24.06.2021року та договором №4422899 про надання споживчого кредиту від 06.07.2021 року, відступило позивачу. Відповідач тривалий час не виконує свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 43 297,64 грн, яка складається з: 6 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 36 280,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 000,00 грн заборгованість за комісіями; 16,00 грн інфляційні збитки; 1,64 грн 3% річних. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 24.06.2021 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Мілоан» з анкетою-заявою на кредит № 3645527. 24.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3645527, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 5 000,00 грн, на строк 20 днів, тобто з 24.06.2021 року до 14.07.2021 року з можливістю пролонгації до 60 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,50% в день протягом пільгового період та в розмірі 5% в день протягом поточного періоду, а також комісії за надання кредиту в розмірі 1 000,00 грн, яка вираховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Договір містить додаток №1 «Графік платежів» та додаток №2 «Паспорт споживчого кредиту». Кредитний договір та додатки до нього відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» надав кредит відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується квитанцією №daa0df6b-0de9-46a9-9469-f5937e29bdb3_637601215089415070 від 24.06.2021 року. 16.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №16/12-2021-43, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №16/12-2021-43 від 16.12.2021року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №3645527 від 24.06.2021 року. Крім того, 06.07.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №4422899 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримала кредит на споживчі (власні) потреби в сумі 1 000,00 грн, строком на 30 днів, тобто з 06.07.2021 року до 05.08.2021 року, з можливістю пролонгації, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,90% в день. Договір містить додаток №1 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Крім того, відповідач ознайомилась з паспортом споживчого кредиту. Вказані кредитний договір, додаток №1 та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало повністю та надало їй кредит в сумі 1 000,00 грн шляхом перерахування коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 04.02.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №04-02/2022, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №04-02/2022від 04.02.2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача за договором №4422899 про надання споживчого кредиту від 06.07.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, згідно з яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило шляхом продажу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників.Відповідно до Реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимог від 10.01.2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до відповідача за кредитними договорами, в тому числі договором №3645527 про надання споживчого кредиту від 24.06.2021року та договором №4422899 про надання споживчого кредитувід 06.07.2021 року. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №3645527 від 24.06.2021 року та договором №4422899 про надання споживчого кредиту від 06.07.2021 року. За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, взяті на себе зобов`язання за договорами позики відповідач не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість: - за договором про споживчий кредит №3645527 від 24.06.2021 року в розмірі 40 000,00 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 34 000,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 000,00 грн заборгованість за комісією; - за договором №4422899 про надання споживчого кредиту від 06.07.2021 року в розмірі 3 297,64 грн, з яких: 1 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 2 280,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 16,00 грн інфляційні витрати; 1,60 грн 3% річних, а всього 43 297,64 грн. Щодо заборгованості за договором №3645527 про надання споживчого кредиту від 24.06.2021 року суд зазначає наступне. Відповідно до умов договору №3645527 про надання споживчого кредиту від 24.06.2021 року відповідач отримала кредит в розмірі 5 000,00 грн, на строк 20 днів, тобто з 24.06.2021 року до 14.07.2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,50% в день протягом пільгового період та в розмірі 5% в день протягом поточного періоду, а також комісії за надання кредиту в розмірі 20% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, що складає 1 000,00 грн. Згідно з п. 2.3.1 договору, продовження вказаного в п.1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. За змістом пунктів 2.3.1.2. та 2.3.2 договору та розділу 6 Правил, позичальник може збільшити строк кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування та загалом не може перевищувати 60 днів. У такому випадку умови кредитного договору, зокрема строк кредитування згідно з п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати), визначений п. 1.4, змінюються пропорційно строку пролонгації. Зміни умов договору разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення (актуалізацію) та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору та оновленим графіком платежів, застосовуються умови, визначені графіком (п. 2.3.2 договору). Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, складеною первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН», взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №3645527 від 24.06.2021 року, відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 12.09.2021 року виникла заборгованість в загальному розмірі 22 500,00 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 16 500,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 000,00 грн заборгованість за комісією. З відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що 24.06.2021 року відповідачу надано кредит у розмірі 5 000,00 грн та нарахована комісія за оформлення кредиту в розмірі 1 000,00 грн. За період з 25.06.2021 року до 14.07.2021 року включно нараховані відсотки за користування кредитом за пільговою ставкою в розмірі 1,50% в день, тобто 75,00 грн/день (5 000,00 грн х 1,50% : 100%) в загальному розмірі 1 500,00 грн (75,00 грн х 20 днів). Оскільки відповідач продовжив користуватися кредитом після 14.07.2021 року, то в силу пунктів 2.3.1.2. та 2.3.2 кредитного договору відбулася щоденна пролонгація строку кредитування, але не більше ніж 60 днів. Відтак, за період з 15.07.2021 року до 12.09.2021 року включно нараховані відсотки за користування кредитом за стандартною ставкою в розмірі 5% в день, тобто 250,00 грн/день (5 000,00 грн х 5% : 100%) в загальному розмірі 15 000,00 грн (250,00 грн х 60 днів). Всього відсотків нараховано за період з 24.06.2021 року до 12.09.2021 року включно 16 500,00 грн (1 500,00 грн + 15 000,00 грн). Тобто нарахування відсотків за користування кредитом за період з 24.06.2021 року до 12.09.2021 року здійснено відповідно до умов та в межах строку кредитування, встановленого кредитним договором, а самі розрахунки є математично правильними. Однак, позивачем не надано доказів, що відбулася пролонгація договору після 12.09.2021 року, а тому суд приходить до висновку, що кінцевим терміном повернення позики є 12.09.2021 року. За змістом ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст.1048ЦК Українияк плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст.625ЦК Українияк грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, нарахування відсотків за користування позикою поза межами строку її надання, тобто після 12.09.2021 року, є неправомірним. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. Щодо заборгованості за договором позики №4422899 про надання споживчого кредиту від 06.07.2021 року суд зазначає наступне. Відповідно до умов договору №4422899 про надання споживчого кредиту від 06.07.2021 року відповідач отримала кредит в розмірі 1 000,00 грн, на строк 30 днів, тобто з тобто з 06.07.2021 року до 05.08.2021 року, з можливістю пролонгації, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,90% в день. Згідно з розрахунками заборгованості, наданими позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 297,64 грн, з яких: 1 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 2 280,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 16,00 грн інфляційні витрати; 1,60 грн 3% річних. З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось за період з 06.07.2021 року до 03.11.2021 року включно. Пунктом 1.4. кредитного договору встановлено, що строку кредиту становить 30 днів, тобто до 05.08.2021 року. Пунктом 4.3. кредитного договору передбачено, що у випадку наявності заборгованості на дату закінчення строку кредиту, строк кредитування продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Оскільки станом на 05.08.2021 року була наявна заборгованість за кредитним договором, то в силу пункту 4.3. кредитного договору, строк кредитування було продовжено на 90 календарних днів поспіль, тобто до 03.11.2021 року включно. Отже нарахування позивачем відсотків за користування кредитом здійснювалось за період з 06.07.2021 року до 03.11.2021 року включно є правомірним, а розрахунок заборгованості за відсотками математично правильним. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З період з 04.02.2022 року до 23.02.2022 року позивачем нараховані 3% річних в розмірі 1,64 грн (1 000,00 грн (сума боргу) х 3% (процентна ставка) : 100% х 20 (кількість днів) : 365 (днів у році) = 1,64 грн) та індекс інфляції в розмірі 16,00 грн (101,60 % (інфляційні нарахування за лютий 2022) х 1 000,00 грн (сума боргу) : 100% - 1 000,00 грн (сума боргу) = 16,00 грн), а відтак наданий розрахунок позивача є математично правильним. З розрахунку трьох відсотків річних та індексу інфляції вбачається, що вони нараховані за період до 24.02.2022 року, тобто до початку оголошення в Україні воєнного стану, що є правомірним. Враховуючи те, що відповідач не виконала передбачені кредитними договорами і законом зобов`язання ні перед первісними кредиторами, ні перед новим кредиторомпозивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача: - заборгованості за договором про споживчий кредит №3645527 від 24.06.2021 року в розмірі 22 500,00 грн, яка складається з: 5 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 16 500,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 000,00 грн заборгованість за комісією; - заборгованості за договором №4422899 про надання споживчого кредиту від 06.07.2021 року в розмірі 3 297,64 грн, яка складається з: 1 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 2 280,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 16,00 грн індекс інфляції; 1,64 грн 3% річних. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з вищезазначених підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених вимог (59,58%), в розмірі 1 443,27 грн та 9 532,80 грн відповідно.

Outcome: partial