Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

14 липня 2025 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява, якою [PERSON] просить суд : стягнути пеню з ТОВ «Премікс Інвест» в розмірі 2 463 403,25 грн. на свою користь за порушення виконання договірних зобов`язань щодо порушення строку закінчення будівництва об`єкта будівництва житлового будинку за адресою : [ADDRESS] на підставі Договору №80 на добудову 189-ти квартирного житлового будинку у [ADDRESS] від 26 вересня 2019 року за період 365 днів з 14 липня 2024 року по 14 липня 2025 року; судові витрати у розмірі судового збору за подання цієї позовної заяви стягнути з відповідача в дохід держави. Вимоги обґрунтовано тим, що 26 вересня 2019 року [PERSON] (мама позивача) в особі [PERSON] було укладено з ТОВ «Премікс Інвест» та ДП МОУ «Укрвійськбуд» договір на добудову 189-ти квартирного житлового будинку за адресою : [ADDRESS] , за яким [PERSON] зобов`язалась сплатити грошові кошти в розмірі 224968 грн. 32 коп., ТОВ «Премікс Інвест» зобов`язалось завершити будівництво вказаного об`єкта нерухомого майна до 28 лютого 2021 року, а ДП МОУ «Укрвійськбуд» зобов`язалось ввести його в експлуатацію в строк до 31 травня 2021 року. [PERSON] виконала свій обов`язок та сплатила в повному обсязі розмір дофінансування на рахунок субпідрядника. В свою чергу, ТОВ «Премікс Інвест» та ДП МОУ «Укрвійськбуд» не виконали свої договірні зобов`язання. [INFO] [PERSON] померла і її спадкоємцем став син [PERSON] , який, на підставі ст. 549 ЦК України та ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з відповідача на власну користь пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), а саме за період 1 рік (12 місяців) з 14 липня 2024 року по 14 липня 2025 року : 365 днів х 6749, 05 (пеня від загальної суми дофінансування за один день) = 2 463 403, 25 грн. Ухвалою суду від 17 липня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїм процесуальним правом подати відзив на позов, клопотання чи заяви у справі, не скористався. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача направив до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач своїх представників до суду не направив, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не направили. За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно вимог ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст.55, 124 Конституції України та ч.1 ст. 4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що 26 вересня 2019 року між [PERSON] через уповноваженого представника [PERSON] , а також ДП МОУ «Укрвійськбуд» (замовник) та ТОВ «Премікс Інвест» (субпідрядник) було укладено тристоронній договір №80 на добудову 189-ти квартирного житлового будинку за адресою : [ADDRESS] (а.с.13-20). Відповідно п.4.1. вказаного договору [PERSON] зобов`язалась сплатити на користь ТОВ «Премікс Інвест» ціну дофінансування у розмірі 2538, 00 грн. за кв.м. за трьох-кімнатну квартиру [ADDRESS] на 2-му поверсі загальною площею 88,64 кв.м., що становить 224 968, 32 грн.. В свою чергу, ДП МОУ «Укрвійськбуд» та ТОВ «Премікс Інвест» зобов`язалися завершити будівництво багатоквартирного житлового будинку за адресою : [ADDRESS] у строк до 28 лютого 2021 року, а також здати багатоквартирний житловий будинок в експлуатацію до 31 травня 2021 року та передати у володіння [PERSON] обумовлену квартиру у вказаному житловому будинку. [INFO] , у віці [INFO] , померла [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 29 січня 2024 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 34). Спадкоємцем [PERSON] до майнових прав на об`єкт інвестування квартири [ADDRESS] , загальною площею 88,64 кв.м., є її син [PERSON] .. Наведене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом зареєстрованого 30 жовтня 2024 року за №3-263 державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори (а.с. 35). Спірні правовідносини регулюються гл.3 «Захист цивільних прав та інтересів», гл.48 «Виконання зобов`язань», гл.49 «Забезпечення виконання зобов`язання» ЦК України. Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України відповідно ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як роз`яснив Верховний Суду складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25березня 2024 року у справі №759/9026/21 (провадження №61-10154сво22), а також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №755/3509/18 (провадження №61-17721св19), встановивши, що договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру був укладений фізичною особою з метою набуття у кінцевому результаті права власності на квартиру у багатоквартирному житловому будинку для власних потреб, тому правильним висновком є те, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Згідно висновку, наведеного в ухвалі Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 759/9026/21 той факт, що сторони договору щодо майнових прав передбачили у його пункті 4.6 інший механізм розрахунку пені, ніж той, що передбачений у Законі України «Про захист прав споживачів», не означає можливість замінити розрахунок пені, передбаченого ч. 5 ст. 10 даного Закону, на цей розрахунок, якщо він призводить до зменшення або обмеження суми пені, яка підлягає стягненню. Це випливає як із самої ч. 5 ст. 10 Законі України «Про захист прав споживачів», у якій прямо вказано, що її дія може бути обмежена виключно законодавством, але не договором. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановле-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У статті 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , як інвестор, 26 вересня 2019 року сплатила пайовий внесок на ремонт даху та встановлення в об`єкті будівництва у розмірі 36 000, 00 грн. на рахунок Обслуговуючого кооперативу «Житлово будівельний кооператив «Фенікс-97» та його враховано при складанні графіку оплат і зменшено загальну суму дофінансування (оплати добудови) на суму сплаченого внеску. Відтак, згідно графіку оплат, інвестор мала сплатити за договором № 80 на добудову 189-ти квартирного житлового будинку у [ADDRESS] дофінансування в розмірі 188 968, 32 грн. (224 968, 32 36 000, 00) (а.с. 23-24). Також [PERSON] сплатила ціну дофінансування у розмірі 188 968, 32 грн. Вказана обставина підтверджується довідкою про 100% фінансування № 56 від 14 липня 2021 року (а.с.24). Наведене свідчить про належне і повне виконання [PERSON] умов договору №80 на добудову 189-ти квартирного житлового будинку за адресою : [ADDRESS] від 26 вересня 2019 року та сплату нею дофінансування у загальному розмірі 224 968, 32 грн. В свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «Премікс Інвест», як субпідрядник, за замовленням ДП МОУ «Укрвійськбуд», завершило будівництво багато-квартирного житлового будинку в Київській області в [ADDRESS] . Зі змісту договору №80 на добудову 189-ти квартирного житлового будинку за адресою : [ADDRESS] вбачається, що між сторонами по справі виникли правовідносини з надання послуг будівництва (виконання робіт). Оскільки, ТОВ «Премікс Інвест», як субпідрядник, зобов`язався виконати роботи по будівництву багато-квартирного житлового будинку, а ДП МОУ «Укрвійськбуд» виступив замовником будівництва багатоквартирного будинку та зобов`язався ввести об`єкт будівництва в експлуатацію. Відтак, у ТОВ «Премікс Інвест» виникло зобов`язання сплатити на користь позивача пеню, передбачену ч.5 ст.10 Закону України Закону України «Про захист прав спожива-чів». Викладене у повній мірі відповідає судовій практиці Верховного Суду, викладеній у постановах Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №369/10606/17 та від 15 червня 2022 року у справі №711/1032/21, з якими погодився Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року справа №759/9026/21 (провадження №61-10154сво22). Загальний розмір сплаченого [PERSON] дофінансування за умовами договору становить 224 968, 32 грн. Відтак, розмір пені, зважаючи на вимоги ч.5 ст.10 Закону України Закону України «Про захист прав споживачів», від загальної суми дофінансу-вання за один день становить 6 749, 05 грн. (224 968, 32 / 100 х 3%). З урахуванням наведеного, за період часу з 14 липня 2024 року по 14 липня 2025 року розмір пені складає 2 463 403,25 грн. (365 днів х 6 749, 05), який слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 133 та ч.1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. При пред`явленні позову [PERSON] не сплачував судовий збір у розмірі 13 420, 00 грн., оскільки на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Позовні вимоги задоволено, а тому з ТОВ «Премікс Інвест» в дохід держави слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 13 420, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved