Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором №789063739 від 28.08.2024 року у розмірі 13273,51 грн. та судові витрати в справі, з яких 2422,40 грн судовий збір та 7000 грн витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позову посилається на те, що 28 серпня 2024 року відповідач уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір №789063739 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого кредитодавець надав грошові кошти в сумі 350,00 грн. шляхом перерахування через банк-провайдер. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв'язку з чим загальна сума становить 6150,00 грн. 03 грудня 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №МВ-ТП/11. Відповідно до умов вказаного договору до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. В подальшому, 28 травня 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило вказане право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», уклавши з ним договір факторингу №28/0525-01. 16 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК Ейс» уклали договір факторингу №16/07/25-Е. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за вищевказаним кредитним договором становить 15964,69 грн., яка складається з 5382,35 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7891,16 грн. заборгованість за відсотками, 2691,18 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Вказану суму просили стягнути з відповідача та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 08.01.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано докази (а.с.205-206). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 209), в позовній заяві просив справу розглядати без участі представника позивача, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.7). Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с.210-211) та не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, 28 серпня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії №789063739 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Згідно п.2.1 Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту в розмірі 6400 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно з п.2.3 договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 1600 грн. 28.08.2024. В подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено додаткові угоди до договору №789063739 від 28.08.2024 року, якими кредитодавцем надано позичальнику грошові кошти, а саме: 29.08.2024 року 150 грн. (а.с.78 на звороті 79), 30.08.2024 року 100 грн. (а.с.80 81), 31.08.2024 року 300 грн. (а.с.81 на звороті 82), 01.09.2024 року 100 грн. (а.с.83 - 84), 01.09.2024 року 100 грн. (а.с.84 на звороті - 85), 01.09.2024 року 100 грн. (а.с.86 - 87), 02.09.2024 року 400 грн. (а.с.87 на звороті - 88), 02.09.2024 року 350 грн. (а.с.89 - 90), 06.09.2024 року 100 грн. (а.с.90 на звороті - 91), 07.09.2024 року 100 грн. (а.с.92 - 93), 07.09.2024 року 100 грн. (а.с.93 на звороті - 94), 07.09.2024 року 100 грн. (а.с.95 - 96), 08.09.2024 року 100 грн. (а.с.96 на звороті - 97), 08.09.2024 року 100 грн. (а.с.98 - 99), 14.09.2024 року 600 грн. (а.с.99 на звороті - 100), 15.09.2024 року 100 грн. (а.с.101 на звороті - 102), 15.09.2024 року 100 грн. (а.с.102 на звороті - 103), 15.09.2024 року 100 грн. (а.с.104 на звороті - 105), 15.09.2024 року 200 грн. (а.с.105 на звороті - 106), 19.09.2024 року 250 грн. (а.с.107 - 108), 19.09.2024 року 350 грн. (а.с.108 на звороті - 109), 20.09.2024 року 100 грн. (а.с.133 на звороті - 134), 22.09.2024 року 100 грн. (а.с.131 на звороті - 132), 28.09.2024 року 100 грн. (а.с.130 на звороті - 131), 29.09.2024 року 350 грн. (а.с.128 на звороті - 129), в загальному розмірі 6150 грн. На підтвердження укладення договору та додаткових угод позивачем надано довідку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі, в якій зазначено, що [PERSON] , акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): ZQYY-9364, відправленого позичальнику 28.08.2024 року о 17:04:33 год. на номер мобільного телефону [NUMBER] (а.с.43-44). Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у загальному розмірі 6150 грн. відповідачу підтверджується платіжними дорученнями (а.с.8-33), зі змісту яких вбачається, що платником ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" здійснено переказ коштів згідно договору №789063739 від 28.08.2024 [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну карту № [NUMBER] . Крім того, згідно з повідомленням АТ "Універсал Банк" №БТ/Е-2483 від 26.01.2026 та виписки про рух коштів по картці, наданими на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку в період з 28.08.2024 року по 29.09.2024 були зараховані платежі у сумі 6150 грн., що відповідає даті укладання кредитного договору та додаткових угод, та сумі наданого кредиту (а.с. 213, 214-224). Через невиконання відповідачем умов кредитного договору станом на 01.11.2025 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором №789063739 від 28.08.2024 року в сумі 15964,69 грн, яка складається з: 5382,35 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7891,16 грн - заборгованість за відсотками, 2691,18 грн - заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 121 на звороті). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Так, відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача щодо укладення кредитного договору та розміру заборгованості. Кредитний договір №789063739 від 28.08.2024 та додаткові угоди до договору підписані з використанням одноразового ідентифікатора. Щодо укладення кредитного договору в електронному вигляді. У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №789063739 від 28.08.2024 та [PERSON] був підписаний шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника. Отже, між сторонами був укладений кредитний договір, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису, факт укладання, підписання якого та отримання кредитних коштів за яким, відповідачем не спростовано. Враховуючи вищевикладене, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Щодо набуття ТОВ «ФК «Ейс» права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, судом встановлено, що 03.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (Фактор) було укладено Договір факторингу №МВ-ТП/11, за умовами якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.154-156). Як вбачається з Реєстру прав вимоги від 03.12.2024 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №789063739 від 28.08.2024 року в сумі 11551,45 грн., яка складається з: 5382,35 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3477,92 грн - заборгованість за відсотками, 2691,18 - заборгованість за іншими нарахуваннями (а.с.152-153). 28.05.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 28/0525-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.146-149). Відповідно до п. 1.3 вказаного договору під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.5 договору факторингу №28/0525-01 від 28.05.2025 встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору. Як вбачається з Реєстру прав вимоги №2 від 28.05.2025 року, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №789063739 від 28.08.2024 року в сумі 15964,69 грн. (а.с.144-145). 16.07.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу №16/07/25-Е (а.с. 137-140). Відповідно до п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №16/07/25-Е від 16.07.2025, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 15964,69 грн., з яких 5382,35 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7891,16 грн. сума заборгованості за відсотками, 2691,18 грн. заборгованість за пенею, штрафами за Кредитним договором №789063739 від 28.08.2024 року (а.с.135 на звороті-136). Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Ейс» за договором від 28 серпня 2024 року №789063739. Щодо виконання взятих зобов`язань за кредитним договором відповідачем. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав що у зв`язку порушеннями зобов`язань відповідач має заборгованість в сумі 15964,69 грн., з яких: 5382,35 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 7891,16 грн. сума заборгованості за відсотками, 2691,18 грн. заборгованість за пенею, штрафами. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Згідно з нормою статті 562 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). Так в даному випадку відповідач за договором кредитної лінії №789063739 від 28 серпня 2024 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» отримав кредитні кошти в сумі 6150 грн. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Таким чином, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) по вищевказаному договору, підлягають задоволенню. При цьому, вирішуючи питання про стягнення сум заборгованості за відсотками суд враховує, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до умов кредитного договору №789063739 від 28.08.2024 сторонами погоджено строк користування кредитом та процентна ставка за користування кредитом. З наданих розрахунків заборгованості вбачається, що саме за наведеною відсотковою ставкою та в межах строку кредитування здійснений розрахунок заборгованості [PERSON] за відсотками за користування кредитом в сумі 7891,16 грн. (а.с. 118-121). Оскільки відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, а також сплатити відсотки за користування кредитом. При цьому, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь пені, штрафу в розмірі 2691,18 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено. Як передбачено п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлано, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). При цьому, в наданих розрахунках заборгованості (а.с.118-121) не зазначено, за який саме період нарахований штраф, однак кредитний договір було укладено 28.08.2024 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану. Отже, позивачем не враховано вищевказаних положень Закону України «Про споживче кредитування» і перехідних положень ЦК України та безпідставно нараховано штраф за невиконання/неналежного виконання зобов`язання, а тому вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 2691,18 грн задоволенню не підлягає. Таким чином, оскільки відповідач не виконує умов кредитного договору, добровільно та в визначені строки не сплачує визначені договором платежі, а позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з нього підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 13273,51 грн, яка складається з: 5382,35 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7891,16 грн - заборгованість за відсотками. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року (а.с.123 на звороті-124), додаткову угоду №25771188326 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року (а.с.124 на звороті-125), акт прийому-передачі наданих послуг (а.с.125 на звороті-126). Відповдно до п.3.6 розліду 3 Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року передбачено, що сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта. При цьому суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20). Крім того, в даному випадку слід врахувати правову позицію, викладену у додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року, згідно якої: «Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено». Так, суд враховує, що представником позивача вчинені такі дії: написання позовної заяви. Докази вчинення будь-яких інших процесуальний дій надані не були. При цьому розгляд справи відбувався без участі предстаника позивача. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи, оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, виходячи з реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку про наявність достатність правових підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 7000 грн. до 3000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13273,51 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 83,14% з розрахунку: 13273,51 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 15964,69 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 83,14% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 2013,98 грн. з розрахунку: 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 83,14% (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial