Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Описова частина рішення: 17.12.2025 до Радехівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява від представника позивача [PERSON] [PERSON] , до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Стислий виклад позиції позивача та позиції (заперечень) відповідача В обгрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що [INFO] померла [PERSON] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За життя спадкодавець залишив особисте розпорядження на випадок своєї смерті. Згідно заповіту, посвідченого 02 липня 2008 року Л. Н. Квасович, секретарем Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 62, [PERSON] все своє майно заповіла по 1/2 частині дочці [PERSON] 1975 року народження та онуці [PERSON] 1996 року народження. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на земельну ділянку загальною площею 2,0591 га (земельна ділянка № [NUMBER] - площа 1,6689 га, кадастровий номер: 4623980400:02:000:0626; земельна ділянка № [NUMBER] - площею 0,3200 га, кадастровий номер:4623980400:02:000:0316; земельна ділянка № [NUMBER] - площею 0,0703 га, кадастровий номер: 4623980400:02:000:0759), що розташована на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 2001 від 27.04.1999 року. Крім того, до складу спадкового майна входило право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Даний житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого була спадкодавець на праві особистої власності. Право власності на дане будинковолодіння належало спадкодавцю на підставі свідоцтва на право особистої власності на будівлі. Згідно інформації наданої Лопатинською селищною радою Шептицького району Львівської області вбачається те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , станом на 15.04.1991 року була головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] (згідно запису в по господарській книзі 1991-1995 років). Членами колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] були (згідно запису в по господарській книзі 1991-1995 років): [PERSON] - [INFO] , [PERSON] [INFO] (дочка). Тому такими, що не втратили права власності на майно колгоспного двору слід вважати спадкодавця та дочку спадкодавця [PERSON] , яким належить по 1/2 частки у житловому будинку. 31 жовтня 2025 року до [PERSON] , приватного нотаріуса Шептицького районного нотаріального округу звернулася гр. [PERSON] з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Квасович Л. Н. секретарем Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області 02 липня 2008 року за № 62 на все спадкове майно, яке належало [PERSON] . Проте, нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно з підстав наявності іншого спадкоємця за заповітом. Просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 2,0591 га (земельна ділянка № [NUMBER] - площа 1,6689 га, кадастровий номер: 4623980400:02:000:0626; земельна ділянка № [NUMBER] - площею 0,3200 га, кадастровий номер:4623980400:02:000:0316; земельна ділянка № [NUMBER] - площею 0,0703 га, кадастровий номер: 4623980400:02:000:0759), що розташована на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 2001 від 27.04.1999 року. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. 03.02.2026 до Радехівського районного суду Львівської області від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, де відповідач вказує, що підтверджує той факт, що станом на дату відкриття спадщини [INFO] , внаслідок смерті [PERSON] , не проживала разом із спадкодавцем та не перебувала на території України, оскільки проживає в Ізраїлі. Жодних заяв про прийняття спадщини не подавала. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , є дочка [PERSON] . Користуючись своїм правом, передбаченим ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, повністю визнає заявлені позовні вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі (а.с.232). Заяви (клопотання) учасників справи 03.02.2026 до Радехівського районного суду Львівської області від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову (а.с.232). 05.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання розглянути справу №451/2089/25 за відсутності позивача та його представника. Позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - підтримує повністю та наполягає на його задоволенні. У випадку задоволення позовних вимог проти ухвалення рішення у підготовчому засіданні не заперечує (а.с.233). Процесуальні дії у справі 18.12.2025 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.01.2026 клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] задоволено. Витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, E-mail: adpsu@dpsu.gov.ua) інформацію про перетин Державного кордону України громадянкою України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 08.11.2017 року по день надання відповіді на вказаний запит, вказавши: дата та час перетину державного кордону України, пункт пропуску, вид перетину (виїзд або в`їзд на територію України, транзит), напрямок перетину ідентифікаційних ознак, відомостей про документ (документи), за якими здійснено перетин кордону та у разі наявності мети перетину державного кордону України. Повторно витребувано від приватного нотаріуса Юрченко Олени Василівни (80200, Львівська область Шептицький район, м. Радехів, вул. Відродження,12) спадкову справу №111/2024, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відкладено підготовче засідання до 20.01.2026 - 13 год 30 хв. Ухвалою суду від 20.01.2026 відкладено підготовче засідання у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно на 05.02.2026 на 12.45 год.. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. ст. 206-207 ЦПК України. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із врахуванням зазначеного, суд у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України та ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення. Крім того, згідно ч. 2 ст. 198 ЦПК України суд відкладає підготовче засідання, зокрема, у випадках, визначених ч. 2 ст. 223 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи відсутність інших, передбачених ч. 2 та ч. 5 ст. 198 ЦПК України підстав для відкладення та оголошення перерви у підготовчому засіданні, зважаючи на строки проведення підготовчого засідання, суд вважає за необхідне провести підготовче засідання за наявності достатніх відомостей про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, визнання нею позову та за клопотанням представника позивача. Мотивувальна частина рішення: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 20.02.2025 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно копії паспорта [PERSON] [INFO] зареєстрована в с. Барилів Шептицького району Львівської області. Як видно із копії паспорта гр. України для виїзду за кордон [PERSON] має відкриту візу категорії В/1 республіки Ізраїль (а.с.9-11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). Як видно із копії заповіту, посвідченого 02 липня 2008 року Л. Н. Квасович, секретарем Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 62, [PERSON] все своє майно заповіла по 1/2 частині дочці [PERSON] 1975 року народження та онуці [PERSON] 1996 року народження (а.с.13). Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 14.09.1990 будинок в [ADDRESS] дійсно належить до колгоспного двору, головою якого є [PERSON] (а.с.14). Відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю, серії ЛВ №2001 [PERSON] на підставі Розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 20.04.1999 №185 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,0591 га (а.с.16). Як видно із витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.03.2025, 27.03.2025, земельні ділянки кадастрові №4623980400:02:000:0759; №4623980400:02:000:0316; №4623980400:02:000:0626 сформовані у Державному земельному кадастрі на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, ЛВ 2001, власник [PERSON] (а.с.17-50). Згідно повідомлення Комунального підприємства Львівської обласної ради Шептицьке МБТІ» від 16.06.2025 станом на 31.12.2012 в КП ЛОР "Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Івинської сільської ради 14.09.1990 року на підставі рішення Радехівського райвиконкому №143 від 23.08.1990 та записано в реєстрову книгу за №99 14.09.1990 (а.с.52). Відповідно до інформації, наданої Лопатинською селищною радою Шептицького району Львівської області від 28.08.2025 вбачається те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , станом на 15.04.1991 була головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] (згідно запису в по господарській книзі 1991-1995 років). Членами колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] були (згідно запису в по господарській книзі 1991-1995 років) є: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] [INFO] (дочка) (а.с.67). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 31.05.2024 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] заведена спадкова справа №111/2014 (а.с.68). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.07.2002 [PERSON] народилася [INFO] , батьки [PERSON] , [PERSON] (а.с.69). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.06.2017 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка/дружини присвоєно - « [PERSON] » (а.с.70). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 31.10.2025 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Квасович Л.Н. секретарем Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області 02 липня 2008року за №62 у розмірі 1/1 (однієї цілої) частки спадкового майна, з підстав наявних відомостей, що гр. [PERSON] прийняла спадщину після смерті гр. [PERSON] у розмірі (однієї другої) частки спадкового майна, як визначено у заповіті (а.с.71). Як видно із копії спадкової справи №111/2024 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] позивач [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї баби. Як видно із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру наявна інформація про заповідача [PERSON] , [INFO] , заповіт від 02.07.2008 посвідчений у Барилівській сільській раді, номер у спадковому реєстрі №45208400; стан: чинний (а.с.221). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки за результатами розгляду справи Вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про задоволення позову з наступних підстав. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Пленумом Верховного Суду України у п. 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» висловлена правова позиція, згідно з якою, ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням його відповідачем можливе у разі, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 28.04.2021 р. у цивільній справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, від встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залежить виникнення та зміна майнових та немайнових прав спадкоємців. Згідно ч.1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. В судовому засіданні встановлено, про що сторони не заперечують у поданих заявах, що відповідач [PERSON] покинула територію України та станом на дату відкриття спадщини - [INFO] не проживала разом із спадкодавцем [PERSON] та не перебувала на території України протягом строку прийняття спадщини. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються відповідачем [PERSON] , згідно поданої заяви від 03.02.2026. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом (заповіт чинний, згідно відомостей спадкової справи №111/2024) є внучка спадкодавця позивач у справі [PERSON] , яка прийняла спадщину, після смерті баби [PERSON] , згідно матеріалів справи та копії спадкової справи. Інших спадкоємців до майна померлої судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно- трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору участі втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Зазначимо, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 199595 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. При цьому за змістом частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Так, згідно інформації наданої Лопатинською селищною радою Шептицького району Львівської області вбачається те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , станом на 15.04.1991 була головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] (згідно запису в по господарській книзі 1991-1995 років). Членами колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] були (згідно запису в по господарській книзі 1991-1995 років): [PERSON] - [INFO] , [PERSON] [INFO] (дочка). Такими, що не втратили права власності на майно колгоспного двору слід вважати спадкодавця та дочку спадкодавця [PERSON] , яким належить по 1/2 частки у житловому будинку. Отже, право на 1\\2 частку колгоспного двору за відповідачем [PERSON] презюмується та не підлягає спадкуванню, при цьому право власності на 1/2 частку будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] слід визнати за позивачем [PERSON] , яка спадщину після її смерті прийняла. Органи місцевого самоврядування, відповідно до ст.144 Конституції, в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Суб`єктивне право власності на землю виникає на підставах та у порядку, визначеному законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення такого права. Згідно з Земельним кодексом України до юридичних фактів, на підставі яких виникає право приватної власності на землю, належать: 1) рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у приватну власність; 2) цивільно-правова угода; 3) успадкування земельної ділянки. Особливістю зазначених юридичних фактів є те, що за змістом вони являють собою активні дії органів влади та осіб, які набувають право власності на землю. Ці дії є складними за змістом, їх вчинення регулюється правовими нормами, які в сукупності становлять порядок набуття права приватної власності на землю. Відповідно до Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України від 26 лютого 1993 за N 7 передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. Відповідні Ради народних депутатів перевіряють обгрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність. Після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт на право приватної власності на землю, який видається і реєструється відповідною Радою народних депутатів. З часу прийняття Розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 20.04.1999 №185 про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 2,0591 га, яка перебувала у її користуванні з відповідним цільовим призначенням, ця земельна ділянка вибула з державної та колективної власності і повторній приватизації не підлягала. Із вищезазначеного, суд приходить до висновку, що Державний акт про право приватної власності на землю є актом, що засвідчує набуття права власності, яке виникло на підставі рішення уповноваженого органу влади чи місцевого самоврядування. Така позиція суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-57цс13 від 19 червня 2013 року, де зазначено, що частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Судом встановлено, що спадщина померлої [PERSON] складається із спірних земельних ділянок загальною площею 2,0591 га. Спадкоємець [PERSON] , після смерті баби [PERSON] спадщину прийняла, тому позовні вимоги в частині визнання права власності на земельні ділянки підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати на стороні позивача. Резолютивна частина рішення:

Outcome: approved