Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Головного управління національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області в користь [PERSON] згідно поданого розрахунку завданої моральної немайнової шкоди в сумі 1 056 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Розпорядженням представника Президента України у Пустомитівському районі 12.03.1993 р. №77 позивача визнано одноосібним фермером пл.4 га ДА060378Б землі, яку відповідачем було рішенням сільської ради 04.05.1993 р. вилучено та не повернуто. Наказом господарського суду Львівської області по справі №5/79 від 13.10.94р. зобов`язано відповідача Зубрянську Солонківську сільську раду до 13.11.1994 р. примусово виділити ф/господарству «Рисовський» 4 га землі із ділянки 17 га яку в запас з Заготвідгодівельного господарства «Львівський». Наказ господарського суду Львівської області №5/79 від 13.10.1994р. не виконується 30 років в зв`язку з чим по заяві державної виконавчої служби відкрито кримінальне провадження за ст.382 КК України №12013150090004557 від 12.12.2013 року яке не розслідується протягом 11 років. Зазначає, що внаслідок такої злочинної бездіяльності відповідача, [PERSON] зазнає довготривалої моральної (немайнової) шкоди. Останнім рішенням господарського суду Львівської області №914/586/23 від 19.06.2023 р. частково відшкодовано завдану моральну шкоду фермерському господарству «Рисовський» від 01.07.2021 р. по 01.06.2023 р. в сумі 154 000,00 грн. і відмовлено у відшкодуванні моральної немайнової шкоди [PERSON] з тих підстав що відшкодування такої завданої шкоди повинно розглядатися в судах загальної юрисдикції з чим і погодилися апеляційна інстанція та Верховний Суд України. Зазначає, що надмірна тривалість не розслідування злочину невиконання наказу суду, боротьба за свої права за отримання присудженої земельної ділянки протягом такого тривалого часу виснажує та завдає душевного болю страждань, викликає почуття безперспективності втрачених зусиль і часу, зневіри, особистих немайнових прав одноосібного власника і засновника та голови господарства. У справі що розглядався Європейським Судом з прав людини по поданій заяві 29979/04 «Рисовський проти України» п. 47,48,60 суд надав наступний висновок стосовно статусу потерпілого від порушення ст.6 п.1, ст.13, ст.1 Протоколу 1 Конвенції а саме, що: «одноосібний власник товариства може вважати себе потерпілим і від втручання в його особисті немайнові права за ст. 1 Протоколу 1 в результаті дій спрямованих проти його товариства» і «неприродній був би висновок що провадження право якого було підтверджено право фермерського господарства заявника на земельну ділянку не було визначальним для цивільних прав і обов`язків заявника. Відповідно заявник може вважати себе потерпілим від нерозслідування невиконання рішення суду 1994 р. та його наказу». Позивач вказує, що станом на сьогоднішній день рішення та наказ суду продовжується не виконуватися, а він продовжує зазнавати моральної шкоди, а всі звернення до правоохоронних органів позивача та державної виконавчої служби про завершення досудового розслідування національна поліція та прокуратура не реагують, а справа про розслідування передається з одного до інших відділень поліції з метою відвернення відповідальності слідчих. Внаслідок перенесених переживань погіршився стан здоров`я, почастішали гіпертонічні кризи, неодноразово ставалися серцеві напади, саме після як дії та бездіяльність відповідача повторно були визнані протиправними. Звертає увагу, що безумовно матеріальними благами не компенсувати заподіяну шкоду йому адже вона безмежна. Однак заявлена сума згідно поданого розрахунку, є обґрунтована, так як за вказаний час виконуючи свої обов`язки у відповідності до Конституції України, ЗУ «Про Національну поліцію» відповідач мав би належно розслідувати невиконання наказу господарського суду по справі №5/79 від 13.10.1994 р. та поновити його порушені права, беручи до уваги, що із сторони відповідача діяли посадовці державної влади, що отримують заробітну плату за ніби то належно виконані обов`язки, позивач вважаю за необхідне оцінювати свої моральні збитки в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць неналежного нерозслідування злочину, що є співмірним по відшкодуванні завданої моральної шкоди при не законному перебуванні під слідством та судом. У зв`язку із вищенаведеним, просить позов задоволити повністю. 07.01.2025 року провадження у справі відкрито. 23.01.2025 року представником відповідача Паїк М. В. через систему «Електронний суд» було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд у задоволенні позову відмовити, мотивуючи це тим, що заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке. Відповідач зазначає, що у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органами державної влади або їх посадовими особами, належним відповідачем є держава Україна як учасник цивільних правовідносин, яка бере участь у справі через відповідний орган, діями якого, на думку позивача, завдано шкоду. Кошти державного бюджету належать державі на праві власності, а тому боржником у зобов`язанні зі сплати таких коштів є держава Україна, а не конкретний орган, що виключає покладення відповідальності безпосередньо на ГУНП у Львівській області. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не доведено наявності обов`язкових елементів цивільно-правової відповідальності, а саме: факту завдання моральної шкоди, протиправності дій чи бездіяльності відповідача, причинного зв`язку між такими діями та заявленою шкодою, а також вини відповідача. У позовній заяві відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували характер, глибину, тривалість моральних страждань позивача, зокрема не надано висновків психологічної чи психолого-психіатричної експертизи, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для підтвердження таких обставин. Відповідач також наголошує, що твердження позивача про бездіяльність органів досудового розслідування не відповідають дійсності, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013150090004557 триває, проводяться необхідні слідчі дії, здійснюються допити, надсилаються запити, а позивач неодноразово не з`являвся за викликами слідчого. Таким чином, відсутні підстави вважати, що органами поліції допущено протиправну бездіяльність. Окремо зазначено, що фактичне невиконання наказу Господарського суду Львівської області у справі № 5/79 обумовлене відсутністю у чинному законодавстві правового механізму передачі земельної ділянки комунальної власності фермерському господарству у постійне користування, а питання зміни способу та порядку виконання судового рішення може бути вирішене виключно судом. При цьому моральна шкода за невиконання зазначеного наказу вже була відшкодована Солонківською сільською радою на підставі судового рішення. Відповідач звертає увагу суду на те, що ФГ «Рисовський» перебуває у стані припинення, а також на неодноразові звернення як фермерського господарства, так і [PERSON] з аналогічними вимогами про відшкодування моральної шкоди, за якими вже ухвалювалися судові рішення. Заявлена у даній справі сума моральної шкоди є неспівмірною, недоведеною та такою, що фактично спрямована на повторне відшкодування шкоди за ті самі обставини, що суперечить статті 61 Конституції України та положенням статей 23 і 1168 ЦК України. З урахуванням наведеного відповідач вважає, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами, а підстави для покладення відповідальності на ГУНП у Львівській області відсутні, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 11.03.2025 року позивачем подано уточнено позовну заяву, згідно якої вказує, що Розпорядженням представника Президента України у Пустомитівському районі від 12.03.1993 року № 77 мене було визнано одноосібним фермером із наданням у користування земельної ділянки площею 4 га (ДА № 060378Б). Вказана земельна ділянка була вилучена рішенням сільської ради від 04.05.1993 року та до цього часу не повернута. Наказом Господарського суду Львівської області у справі № 5/79 від 13.10.1994 року зобов`язано Зубрянську (Солонківську) сільську раду до 13.11.1994 року примусово виділити фермерському господарству «Рисовський» 4 га землі із земельної ділянки площею 17 га, переданої до земель запасу від Заготівельно-відгодівельного господарства «Львівський». Зазначений наказ суду не виконується понад 30 років. У зв`язку з цим за заявою державної виконавчої служби було відкрито кримінальне провадження № 12013150090004557 від 12.12.2013 року за ознаками злочину, передбаченого статтею 382 КК України, яке не розслідується належним чином понад 11 років. Внаслідок такої тривалої протиправної бездіяльності органів державної влади він, як засновник фермерського господарства, одноосібний власник та його керівник, зазнає тривалої моральної (немайнової) шкоди, що призвело до безперервного порушення його права власності та пов`язаних з ним особистих немайнових прав. Станом на 01.01.2025 року рішеннями Господарського суду Львівської області у справах № 914/620/21 від 12.10.2021 року, № 914/586/23 від 19.06.2023 року, № 914/114/24 від 14.03.2024 року було відшкодовано моральну шкоду фермерському господарству «Рисовський», однак у відшкодуванні моральної шкоди йому особисто було відмовлено з підстав юрисдикції, із зазначенням, що такі вимоги підлягають розгляду судами загальної юрисдикції. З цим висновком погодилися апеляційна інстанція та Верховний Суд України (ухвала від 19.12.2023 року). Зазначені обставини підтверджуються практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), у пунктах 47, 48, 60 та 71 якого Суд дійшов висновку, що одноосібний власник може вважатися потерпілим від втручання у його особисті немайнові права внаслідок дій, спрямованих проти його господарства, а також що невиконання судового рішення щодо майна товариства є визначальним для цивільних прав його засновника. Станом на сьогодні рішення та наказ суду продовжують не виконуватися, досудове розслідування не завершене, численні звернення до правоохоронних органів та органів прокуратури залишаються безрезультатними, а кримінальне провадження фактично передається між підрозділами поліції без прийняття процесуального рішення. Внаслідок тривалих переживань істотно погіршився стан його здоров`я, почастішали гіпертонічні кризи та серцеві напади, що настали саме після повторного визнання судами протиправної бездіяльності відповідача. Невиконання судового рішення та нерозслідування відповідного злочину в державі, яка проголосила верховенство права та ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, є формою системного порушення права власності та права на справедливий суд. Відповідно до статті 56 Конституції України та Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконних дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», моральна шкода, завдана протиправною бездіяльністю посадових осіб, підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету. З огляду на тривалість порушення, характер страждань та практику ЄСПЛ, позивач вважає обґрунтованим визначення розміру моральної шкоди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць нерозслідування злочину, що на його думку відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності. 07.04.2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача подано додаткові пояснення у справі, згідно яких представник Головного управління Національної поліції у Львівській області, ознайомившись з уточненою позовною заявою, заперечує проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, з огляду на те, що у додаткових поясненнях відповідач зазначає, що підставою для звернення позивача до суду є тривале невиконання наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.1994 у справі № 5/79, у зв`язку з чим було розпочато кримінальне провадження № 12013150090004557 від 12.12.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 КК України. Водночас відповідач наголошує, що у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] має процесуальний статус свідка, а не потерпілого, що виключає можливість визнання за ним права на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з нібито неналежним досудовим розслідуванням. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що юридична особа Фермерське господарство «Рисовський» з 06.02.2008 року перебуває у стані припинення, а отже фактично не здійснює господарську діяльність, що ставить під сумнів доводи позивача щодо триваючого порушення його прав саме як керівника діючого суб`єкта господарювання. У додаткових поясненнях також зазначено, що органами досудового розслідування у межах кримінального провадження № 12013150090004557 вживаються всі необхідні та передбачені КПК України заходи, зокрема: скеровуються запити в порядку статей 40, 93 КПК України, допитуються свідки, надсилаються повістки для виклику [PERSON] , на які останній не з`являвся без поважних причин. Таким чином, твердження позивача про бездіяльність органів досудового розслідування не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Окремо відповідач наголошує, що оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора можливе виключно у порядку, визначеному главою 26 КПК України, зокрема відповідно до статей 303308 КПК України. Позивач не скористався передбаченим законом спеціальним процесуальним механізмом захисту, що унеможливлює розгляд таких вимог у порядку цивільного судочинства. Вказана правова позиція узгоджується з практикою Великої Палати Верховного Суду. Також відповідач зазначає, що питання відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання наказу Господарського суду у справі № 5/79, вже було предметом судового розгляду, і така шкода була відшкодована за рахунок коштів місцевого бюджету Солонківської сільської ради у розмірі 304 525,00 грн. Відтак повторне стягнення моральної шкоди за ті самі обставини суперечить положенням статті 61 Конституції України, статей 23 та 1168 ЦК України та усталеній практиці Верховного Суду. Крім цього, відповідач посилається на відсутність у матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральної шкоди, її характер, обсяг, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заявленими стражданнями, а також відсутність висновків психолого-психіатричної експертизи, необхідність яких неодноразово підкреслювалась у судовій практиці. З урахуванням викладеного, представник відповідача дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, недоведеними, неспівмірними та такими, що спрямовані на безпідставне збагачення за рахунок коштів Державного бюджету, а отже правові підстави для покладення на ГУНП у Львівській області відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди відсутні. 08.09.2025 представником відповідача подано додаткові пояснення у справі, відповідно до змісту яких відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на відсутність бездіяльності органів досудового розслідування, недоведеність статусу позивача як потерпілого, припинення діяльності ФГ «Рисовський», наявність рішень судів про відшкодування моральної шкоди за тими ж обставинами, а також на одноразовий характер відшкодування моральної шкоди та відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ГУНП у Львівській області та заявленою моральною шкодою. 22.09.2025 року протокольною ухвалою призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, вказав, що тривале невиконання наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.1994 у справі № 5/79 та надмірна тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013150090004557 призвели до порушення його особистих немайнових прав і завдання йому моральної шкоди. Зазначив, що як засновник та одноосібний власник фермерського господарства має право вважати себе потерпілим, посилався на практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі «Рисовський проти України», наголошував на відсутності ефективного розслідування та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві та поданих додаткових поясненнях по справі, зазначила, що органами досудового розслідування у межах кримінального провадження № 12013150090004557 вживаються всі передбачені КПК України заходи, бездіяльність відсутня, позивач не має статусу потерпілого, моральна шкода вже була відшкодована за тими ж обставинами, а заявлені вимоги є недоведеними, неспівмірними та спрямованими на покладення на відповідача подвійної відповідальності, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку: відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначає, що тривале невиконання наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.1994 у справі № 5/79 та надмірна тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013150090004557 свідчать про протиправну бездіяльність органів державної влади, що призвела до порушення його особистих немайнових прав і завдання йому моральної шкоди, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача завдану моральну немайнову шкоду в сумі 1 056 000 грн. Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Судом встановлено, що Розпорядженням представника Президента України у Пустомитівському районі «Про державну реєстрацію статутів підприємств» від 12.03.1993 року № 77 постановлено провести державну реєстрацію статутів: Фермерського господарства «Рисовський» /с. Зубра/ головою якого є Рисовський Іван Григорович. Господарським судом Львівської області було видано наказ від 13.10.1994 № 5/79 на примусове виконання рішення, яким зобов`язано Зубрянську сільську раду народних депутатів до 13.11.1994 виділити ФГ «Рисовський» 4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель із заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське». З огляду на те, що спірна земельна ділянка, згідно дублікату наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.1994 № 5/79, перебуває у комунальній власності Солонківської сільської ради Пустомитівського району, ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.12.2020 у справі № 5/79 відбулось процесуальне правонаступництво (ст. 334 ГПК України), а саме: заміна сторони у виконавчому провадженні, що передбачає перехід до правонаступника прав та обов`язків сторони боржника у виконавчому провадженні. Окремою ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.09.2015 року справа № 5/79 ухвалено за викладеними фактами направити окрему ухвалу Міністерству юстиції України; Міністерству юстиції України розглянути дану окрему ухвалу і вжити заходів для виконання державною виконавчої службою рішення арбітражного суду Львівської області від 10.03.1994 року у справі № 5/79. Вказаною окремою ухвалою встановлено, що рішення Арбітражного суду Львівської області від 10.03.1994 у справі № 5/79, яким Зубрянську сільську раду зобов`язано виділити Фермерському господарству «Рисовський» 4 га земельної ділянки, набрало законної сили та підлягало примусовому виконанню, однак протягом тривалого часу не виконувалося. Наказ суду та його дублікат перебували на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, при цьому господарським судом неодноразово визнавалися неправомірними дії та бездіяльність державних виконавців, скасовувалися постанови про закінчення виконавчого провадження, визнавалося незаконним знищення наказу суду та неодноразово зобов`язувалося вжити всіх необхідних заходів для його виконання. Судом також враховано рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», яким констатовано порушення Конвенції у зв`язку з невиконанням зазначеного судового рішення, що, на думку суду, свідчить про системний характер порушень та істотні недоліки у діяльності органів державної виконавчої служби, у зв`язку з чим окрему ухвалу направлено до Міністерства юстиції України для вжиття відповідних заходів. Відповідно до копії подання (повідомлення) державного виконавця про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, за підписами начальника відділу ПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області Цабака В. Я. та старшого виконавця відділу ПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області Денисяка Т. Г. встановлено, що такі просять вирішити питання про притягнення до кримінальної відповідальності службових осіб Головного управління Держземагенства у Львівській області за фактом умисного невиконання рішення суду, що набрало законної сили та про результати розгляду клопотання повідомити заявника в порядку та строки визначені законодавством,

Outcome: dismissed