Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - позивач), діючи через свого представника Мовчана В.В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором №496859-КС-002 про надання кредиту від 17 травня 2024 року у розмірі 14 614 грн 57 коп., яка складається з: 5 770 грн 29 коп. суми прострочених платежів по тілу кредиту; 8 344 грн 13 коп. суми прострочених платежів по процентах; 500 грн 15 коп. суми прострочених платежів за комісією. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17 травня 2024 року між сторонами укладено Договір №496859-КС-002 про надання кредиту. Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 6 000 грн 00 коп. на засадах строковості, поворотності, платності. Натомість відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01 грудня 2025 року становить 14 614 грн 57 коп., і складається з: 5 770 грн 29 коп. суми прострочених платежів по тілу кредиту; 8 344 грн 13 коп. суми прострочених платежів по процентах; 500 грн 15 коп. суми прострочених платежів за комісією. 02 січня 2026 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів та комісій, або зменшити їх розмір до тіла кредиту з можливістю розстрочки. У відзиві вказав, що не заперечує факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у межах тіла кредиту. Разом з тим, категорично не погоджується з розміром заявлених до стягнення процентів та комісій, які є неспівмірними, економічно необґрунтованими та такими, що порушують принципи справедливості й добросовісності. При цьому, нарахування процентів та комісій здійснювалось у період дії воєнного стану в Україні, що є надзвичайною обставиною загальнодержавного характеру. У судовій практиці воєнний стан розглядається як фактор, який має бути врахований при оцінці співмірності грошових вимог. Також, позивач видав кредит: без отримання довідок про доходи; без підтвердження офіційного працевлаштування; без належної оцінки фінансового стану відповідача. Такий підхід суперечить принципам відповідального кредитування та свідчить про перекладання всіх ризиків на споживача. Договір укладений дистанційно, шляхом використання смс-коду. Позивач не надав належних доказів, які б однозначно підтверджували: повне та усвідомлене ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору; відсутність автоматизованого підтвердження без реального волевиявлення. Заявлена до стягнення комісія є похідною від основних зобов`язань та повинна оцінюватись у сукупності з розміром процентів. З огляду на загальну неспівмірність фінансових вимог, стягнення комісії є необґрунтованим та таким, що посилює дисбаланс прав сторін. 05 січня 2026 року представник відповідача [PERSON] подав додаткові пояснення, в яких позов підтримав у повному обсязі. У додаткових поясненнях вказав, що кредитодавець жодним чином не обмежував час на ознайомлення позичальника з умовами Кредитного договору та Правилами, позичальник добровільно погодився з умовами Кредитного договору та погодився його виконувати. Якби позичальника не влаштовували умови Кредитного договору, він міг його просто не укладати. Протягом строку дії Кредитного договору та/або після його закінчення позичальник не звернувся із заявою про розірвання Кредитного договору та/або визнання Кредитного договору недійсним в цілому або його окремих частин. При цьому, всі істотні умови Кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором встановлені у Кредитному договорі, який уклав відповідач. Позивач просить стягнути з відповідача лише заборгованість по тілу, процентам та комісії за надання кредиту, які були нараховані відповідно до умов Кредитного договору. Посилання відповідача на важкий майновий стан або введений воєнний стан в Україні не є підставою для зменшення суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. В додаткових поясненнях представник позивача Виноградов Ю.Е. просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Про причини неявки суд не повідомив. Разом з позовною заявою представником позивача [PERSON] було подано клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2025 року задоволено. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 17 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено Договір №496859-КС-002 про надання кредиту. Відповідно до п. 2.1-2.13 вказаного Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 6 000 гривень 00 копійок на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика». Тип кредиту: кредит. Строк, на який надається кредит: 16 тижнів. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,5% фіксована. Комісія за надання кредиту: 900 грн 00 коп. Загальний розмір наданого кредиту: 6 000 грн 00 коп. Строк дії Договору: до 06 вересня 2024 року. Денна процентна ставка: 1,16 процентів. Дата видачі кредиту: 17 травня 2024 року. Дата повернення кредиту: 06 вересня 2024 року. Відповідно до Візуальної форми послідовності дій клієнта [PERSON] , щодо укладення електронного Договору про надання кредиту №496859-КС-002 від 17 травня 2024 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті https://my.tpozyka.com, зокрема, відповідачем 17 травня 2024 року було акцептовано умови оферти, шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання договором одноразовим ідентифікатором. Згідно підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід», а також згідно руху грошових коштів по рахунку відкритого до платіжної картки № [NUMBER] , яка емітована на ім`я [PERSON] , за період з 17 травня 2024 року по 06 вересня 2024 року, яка була надана АТ КБ «Універсал Банк» на виконання вимог ухвали про витребування доказів, 17 травня 2024 року на рахунок [PERSON] були перераховані кошти за кредитним договором №496859-КС-002 від 17 травня 2024 року в сумі 6 000 грн 00 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №496859-КС-002 від 17 травня 2024 року станом на 01 грудня 2025 року та довідки про стан заборгованості загальна сума заборгованості відповідача становить: 5 770 грн 29 коп. - заборгованість за сумою кредиту; 8 344 грн 13 коп. - заборгованість по процентам; 500 грн 15 коп. заборгованість по комісії. До матеріалів позовної заяви також надано копію Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 17 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Договір №496859-КС-002 про надання кредиту. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом, комісії. ТОВ «Бізнес Позика» виконало взяті на себе зобов`язання, натомість відповідач умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складає 14 614 грн 57 коп., з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 5 770 грн 29 коп.; сума прострочених платежів по процентах 8 344 грн 13 коп.; сума прострочених платежів за комісією - 500 грн 15 коп., а відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в розмірі 14 614 грн 57 коп. Доводи відповідача про те, що розміри заявлених до стягнення процентів та комісій є неспівмірними, економічно необґрунтованими та такими, що порушують принципи справедливості й добросовісності, а тому підлягають до зменшення, суд до уваги не приймає, оскільки відсотки за кредитом нараховані в межах визначеного п. 2.7 Договору строку кредитування, а саме по 06 вересня 2024 року, та в розмірі, визначеному п. 2.4 Договору, а комісія нарахована в розмірі, визначеному до п. 2.5 Договору, що підтверджується розрахунком заборгованості. Суд зауважує, що відсоткова ставка за користування кредитними коштами та комісія була відповідачем погоджена, а виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату відсотків за користування кредитом чи комісії є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки та комісії погоджено за домовленістю сторін у відповідному Договорі. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини з позивачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами чи комісії несправедливим, натомість, відповідач погодив зі своєї сторони такі умови Договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, відповідач засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені Договором. Доводи відповідача про те, що позивач не надав належних доказів, які б однозначно підтверджували повне та усвідомлене ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору також на увагу не заслуговують, оскільки згідно п. 7.4.4. Договору підписанням цього договору позичальник підтвердив, що ознайомлений з Договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір з вільним волевиявленням. На момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до ТОВ «Бізнес Позика» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов Договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції Договору, тим самим фактично погодився з усіма умовами такого договору. Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право (п.4.1.2 Договору) відмовитися від Договору протягом чотирнадцяти днів з дня його укладення, користувався коштами і до позивача із відповідною заявою не звертався. Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову повністю. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ч. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Так, відповідач вказує, що не ухиляється від виконання зобов`язань та готовий повернути суму тіла кредиту. Проаналізувавши всі обставини справи, враховуючи бажання відповідача повернути заборгованість позивачу, шляхом розстрочення виконання судового рішення, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду строком на 6 місяців.

Outcome: approved