Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, згідно якої просить суд встановити факт смерті [PERSON] , який народився [INFO] в м. Калінін Калінінської області РРФСР, яка настала [INFO] в м. Києві. В обґрунтування вимог заявниця посилалась на те, що вона є дружиною [PERSON] , [INFO] . Чоловік заявниці, [PERSON] військовослужбовець Збройних Сил України, зник безвісти під час виконання бойового завдання 03 травня 2025 року поблизу населеного пункту Звірове на Покровському напрямку фронту в Донецькій області. У зв`язку з безвісною відсутністю чоловіка [PERSON] у військовій частині [NUMBER] , де служить її чоловік, їй як його дружині визначено для отримання частину його грошового забезпечення 25%, відповідно до абз.3 п.6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2025 р. № 449). Інша частина належного до виплати грошового забезпечення [PERSON] членам його сім`ї 25 %, військова частина нараховує його батьку [PERSON] , 1956 р.н. Разом із тим, заявниці [PERSON] достеменно відомо, що батько її чоловіка (її свекор) - [PERSON] , [INFO] , помер дуже давно, ще [INFO] . Разом із тим, його смерть не була належним чином зареєстрована у органах ДРАЦС і свідоцтво про його смерть [PERSON] не може надати до військової частини, внаслідок таких обставин. Вказує, що батько її чоловіка [PERSON] , 1956 р.н., був одружений із його матір`ю [PERSON] , 1950 р.н. і в 1999 році вони проживали в [ADDRESS] . Заявниця [PERSON] з чоловіком на той час уже були одружені й проживали окремо. На жаль, [PERSON] у кінці 90-х р.р. не мав роботи за місцем проживання у м. Боярка й заробляв на життя тим, що робив ремонти в квартирах у м. Києві як підрядник за замовленням приватних замовників. На початку серпня 1999 року [PERSON] вкотре вирушив у м. Київ, на заробітки. Однак цього разу він два тижні поспіль не приїжджав додому й не телефонував. Сім`я занепокоїлася й почала розшукувати [PERSON] . У кінці серпня 1999 року, орієнтовно в 20-х числах, чоловік заявниці [PERSON] (син померлого) - [PERSON] , розшукуючи батька, звернувся в Солом`янський райвідділ міліції, щоб написати заяву про його зникнення. Там, у райвідділку, співробітники міліції, опитавши чоловіка [PERSON] [PERSON] з приводу зникнення його батька, повідомили, що нещодавно в одній із квартир Солом`янського району м. Києва було виявлено невпізнаний труп чоловічої статі, за віком та прикметами схожий на розшукуваного [PERSON] . Тіло міліція направила в морг, як невпізнану особу, оскільки при собі у померлого не було документів. Тіло в морзі було зареєстроване як невпізнана померла особа № 2777. Співробітники міліції пред`явили [PERSON] чоловіку [PERSON] фотографії тіла, він упізнав свого батька [PERSON] по фотографіях і тоді ж дізнався, що той помер [INFO] в м. Києві. Однак на той час померлого [PERSON] вже поховали як невпізнану особу на Північному кладовищі (№ могили 8в-44-13), про що міліція і повідомила [PERSON] . У відділку міліції [PERSON] також повідомили, що смерть його батька зареєстрована в органах РАЦСу, але як смерть невпізнаної особи (актовий запис про смерть № 1679). Родина [PERSON] розшукала захоронене як невпізнане тіло померлого [PERSON] на Північному кладовищі та встановили на могилі пам`ятник. [PERSON] (дружина померлого [PERSON] ) померла ще [INFO] , а чоловік Заявниці [PERSON] (син померлого [PERSON] ) зник безвісти. Інших родичів [PERSON] не має. Однак, як виявилося тільки тепер, ні [PERSON] (син померлого), ні його матір (дружина померлого [PERSON] ) смерть [PERSON] , 1956 р.н., який помер [INFO] , належним чином не зареєстрували і свідоцтва про смерть [PERSON] не отримували. Так, у відповідь на адвокатський запит представника [PERSON] , адвоката Майстренко Л.О., листом від 08 вересня 2025 року № 32256/8.1.-25/вх.36103/8-25 Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомило, що актового запису про смерть [PERSON] , 1956 р.н. не виявлено. Справді, 18 серпня 1999 року Шевченківським ВДРАЦС у м. Києві було зареєстровано смерть невпізнаного чоловіка, який помер [INFO] . Однак цей актовий запис не містить відомостей про внесення до нього будь-яких змін. У відповідь на адвокатський запит представника [PERSON] , адвоката Майстренко Л.О., листом від 11 вересня 2025 року № 058/7/3-4984 Департамент житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрації повідомив, що справді, [PERSON] поховано на Північному кладовищі 20 серпня 1999 року, ділянка 8в, ряд [NUMBER] , місце [NUMBER] . Однак будь-яка інформація про реєстрацію його смерті в органах ДРАЦС в балансоутримувача кладовища відсутня. Як відомо, згідно з п. 12 глави 5 розділу ІІІ «Державна реєстрація смерті» Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), при державній реєстрації смерті невпізнаних осіб до актового запису про смерть уносяться тільки ті відомості, які містяться у лікарському свідоцтві про смерть. При встановленні надалі відомостей про померлого, яких бракувало, зміни і доповнення до актового запису про смерть уносяться згідно із законодавством, яке регулює порядок внесення змін, поновлення та припинення дії актових записів цивільного стану, на підставі висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану за наявності протоколу впізнання трупа. З огляду на це, заявниця [PERSON] намагалася розшукати будь-яку інформацію про те, чи проводилося у серпні 1999 року офіційне впізнання її чоловіком [PERSON] тіла його батька, чи складався відповідний протокол упізнання трупа, адже лише за наявності цього протоколу орган ДРАЦС може внести відповідні записи в актовий запис про смерть № 1679 невпізнаної особи. [PERSON] зверталася до Солом`янського УП НП у м. Києві з цього приводу. Однак листами від 18 липня 2025 року № 277470-2025 та від 12 серпня 2025 року № 312838-2025 її повідомили, що відомості щодо померлого [PERSON] , який був упізнаний [PERSON] , її чоловіком, в 1999 році в невпізнаному трупі відсутні. Отже, за наявності факту смерті свекра заявниці - [PERSON] , яка настала [INFO] в м. Києві, [PERSON] позбавлена об`єктивної можливості отримати його свідоцтво про смерть, адже медичних документів про смерть саме [PERSON] вона не має, протоколу впізнання трупа вона не має і тому зареєструвати смерть [PERSON] у органах ДРАЦС не може в силу п. 12 глави 5 розділу ІІІ «Державна реєстрація смерті» Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5). Натомість установлення факту смерті [PERSON] необхідне заявниці [PERSON] для того, щоб зареєструвати смерть у органах ДРАЦС, отримати свідоцтво про смерть і надати відповідний документ у військову частину [NUMBER] , для підтвердження смерті батька її чоловіка, з метою припинення нарахування померлій особі частини грошового забезпечення її чоловіка [PERSON] , як військовослужбовця, який зник безвісти. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2025 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні заявниця та представник заявниці заяву підтримали, просили заяву задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи - військової частини [NUMBER] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення заявниці та її представника, покази свідків, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією паспорта [PERSON] , копією РНОКПП [PERSON] , копією витягу з реєстру територіальної громади № 2025/006000393 від 08.05.2025 року щодо місця реєстрації [PERSON] , копією паспорта [PERSON] , копією РНОКПП [PERSON] , копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 11.10.1997 року. [PERSON] та [PERSON] 20.09.1975 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 20.09.1975 року. Чоловік заявниці [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 01.09.1977 року. [PERSON] (дружина [PERSON] ) померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 24.12.2012 року. Чоловік заявниці [PERSON] , [INFO] , військовослужбовець Збройних Сил України, зник безвісти під час виконання бойового завдання, що підтверджується копією сповіщення сім`ї [INFO] № 43 від 07.05.2025 року, та копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025111450000184 від 09.05.2025 року. Щодо встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , заявницею було направлено заяву до Солом`янського УП НП у м. Києві. Листами від 18 липня 2025 року № 277470-2025 та від 12 серпня 2025 року № 312838-2025 заявниці була надана відповідь, що відомості щодо померлого [PERSON] , який був упізнаний [PERSON] , її чоловіком, в 1999 році в невпізнаному трупі № 2777 відсутні. Представником заявниці щодо встановлення факту смерті [PERSON] було направлено адвокатський запит до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Листом від 08 вересня 2025 року № 32256/8.1.-25/вх.36103/8-25 Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було надано відповідь, що актового запису про смерть [PERSON] , 1956 р.н. не виявлено. 18 серпня 1999 року Шевченківським ВДРАЦС у м. Києві було зареєстровано смерть невпізнаного чоловіка, який помер [INFO] , за актовим записом № 1679. Документ, що підтверджував факт смерті - лікарське свідоцтво про смерть № 2777 від 05.08.1999 року. Актовий запис не містить відомостей про внесення до нього будь-яких змін. Крім того, представником заявниці щодо встановлення факту смерті [PERSON] було направлено адвокатський запит до Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради. Листом від 11 вересня 2025 року № 058/7/3-4984 Департаментом житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрації було надано відповідь, що [PERSON] поховано на Північному кладовищі 20 серпня 1999 року, ділянка 8в, ряд [NUMBER] , місце [NUMBER] . Однак будь-яка інформація про реєстрацію його смерті в органах ДРАЦС в Ритуальній службі СКП «Спецкомбінат ПКПО» відсутня. На підтвердження факту смерті [PERSON] представником заявниці також було надано світлину пам`ятника на могилі [PERSON] на Північному кладовищі. Згідно листа Філії № 1 Київського обласного державного нотаріального архіву від 13 листопада 2025 року № 950/01-17/Ф-1 повідомлено, що згідно архівного фонду № 13 Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області за період 2000-2011 р.р. відсутня інформація про заведення спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до листа Боярської державної нотаріальної контори від 23 жовтня 2025 року № 1289/01-16 спадкова справа до майна померлого [PERSON] , за період із 01 січня 2010 року по теперішній час цією нотаріальною конторою не заводилася і від Першої Київської обласної державної нотаріальної контори не приймалася, а нотаріальні документи цієї контори (до перейменування Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора) за період 1999-2009 р.р. та спадкові справи, що були заведені Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою, по яких вже видані свідоцтва, передані на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву. Згідно листа Київського обласного державного нотаріального архіву від 31 жовтня 2025 року № 1757/01-17 повідомлено, що згідно архівних фондів Першої Київської обласної державної нотаріальної контори та Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася і не видавалася. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає родину [PERSON] , бо він був сусідом родини. Вказав, що добре знав [PERSON] , він допомагав йому з ремонтом будинку, роботи в нього не було, він робив ремонти в квартирах в м. Києві. Він знає, що [PERSON] помер в серпні 1999 року, йому це стало відомо від родини [PERSON] , він поїхав робити ремонт, потім його виявили мертвим. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є пасинком померлого [PERSON] , йому відомо, що він робив ремонти в м. Києві, не повернувся з роботи. Його брат [PERSON] їздив до м. Києва та подавав заяву про розшук батька до поліції, а потім дізнався, що батько помер, та їздив до поліції впізнавати труп батька. Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Вимогами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Отримати свідоцтво про смерть [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки протоколу впізнання трупа [PERSON] , складеного в 1999 році, у заявниці немає і отримати такий протокол вона не може в зв`язку з його відсутністю у Солом`янського УП НП у м. Києві, заявниця не може надати такий протокол відділу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відповідних відміток про [PERSON] в актовий запис про смерть невідомої особи. Враховуючи викладене, суд вважає, що для проведення державної реєстрації смерті особи існують об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав заявниці суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Києві, що наддасть можливість отримати заявниці свідоцтво про смерть, і надати відповідний документ у військову частину [NUMBER] для підтвердження смерті батька її чоловіка, з метою припинення нарахування померлій особі частини грошового забезпечення її чоловіка [PERSON] як військовослужбовця, який зник безвісти. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи заявницею було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилався як на підстави своїх вимог. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved