Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про визнання трудових правовідносин припиненими. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 16.10.1995 року його було прийнято на роботу на шахту «Південнодонбаську №3» на посаду електрослюсаря підземного на повний робочий день в шахті. 20.01.2000 року переведений на посаду електрослюсаря підземного на повний робочий день в шахті у ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Дана обставина підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] . На той час він проживав за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на суверенну територію України, він був вимушений переміститися до м. Шахтарське, Дніпропетровської області, що підтверджується копією довідки №1248-5003074312 від 22.12.2023 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Його роботодавець, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не було евакуйоване на підконтрольну Україні територію. Місто Вугледар фактично зруйноване внаслідок російського вторгнення. Будь-який зв`язок із роботодавцем було втрачено. У зв`язку з цим, він не мав змоги розірвати трудові відносини з товариством у встановленому законом порядку, тому він вимушений звернутись з даним позовом. Враховуючи зазначене просить суд визнати трудові правовідносин між ним та ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (ЄДРПОУ 34032208) припиненими з 01.06.2022 року на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» у судові засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини. Положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, згідно записів у трудовій книжці серії [NUMBER] , на ім`я [PERSON] , останній з 16.10.1995 року перебував у трудових відносинах з ДВАТ шахта «Південнодонбаська №3», працюючи на посаді електрослюсаря підземного з повним робочим днем в шахті. 20.01.2020 року [PERSON] був переведений на посаду електрослюсаря підземного з повним робочим днем в шахті на Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Відповідно до довідки №1248-5003074312 від 22.12.2023 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичною адресою ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (код ЄДРПОУ 34032208) є: Донецька область, Волноваський район, м. Вугледар, вул. Магістральна, буд.4. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 року № 376 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за №380/43786 із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства розвитку громад та територій № 1275 від 19.08.2025 року, м. Вугледар (Вугледарська міська територіальна громада) є тимчасово окупованою рф територією з 01.10.2024 року. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, в Україні було введено військовий стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який послідуючими указами Президента України неодноразово продовжувався та триває і на даний час. Станом на час звернення до суду з позовом, відповідач знаходиться на території не підконтрольній Україні. Згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»( далі - Закон) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено гарантії прав і свобод громадян України, які виїхали за межі тимчасово окупованої території, визначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Суд погоджується з доводами щодо неможливості в силу об`єктивних причин позивачем вирішити питання щодо його звільнення у досудовому порядку з причин знаходження відповідача на окупованій території. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі № 1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі № 1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Згідно ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено ст. 38 КЗпП України, згідно з якою працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника, або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Таким чином, суд вважає, що позивач позбавлений можливості припинення трудових відносин у повній відповідності до вимог законодавства України про працю, а саме в порядку ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 року у справі № 153/1585/20: «Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. За встановлених судовим розглядом обставин порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний позивачем спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 757/61865/16-ц. У постанові Верховного Суду від 25.11.2019 року у справі № 201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ від 15.03.2022 року, який набрав чинності 24.03.2022 року, визначено, крім іншого, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Статтею 4 Закону зокрема встановлено особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а саме у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). Трудові відносини між позивачем та ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» фактично припинені, проте позивач позбавлений можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує його конституційні права. Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог. При таких обставинах, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання припиненими трудових відносин між [PERSON] та ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» з 01.06.2022 року, на підставі ст.38 КЗпП України та ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно з ч.1 і ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved