Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

20 червня 2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 16 червня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 197050 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідач підтвердив що ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Умовами договору передбачено: сума кредиту 3 000 грн; дата надання кредиту 16.06.2021; строк кредиту 21 день, валюта кредиту: UAН; стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних. 16 червня 2021року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3 000 грн. за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] . 17 лютого 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 р. до договору факторингу № 01-17/02/2022 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до відповідача. Відповідач умови договору не виконав у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 15 060 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 3 000 грн., простроченої заборгованості за процентами - 12 060 грн. На виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування», позивачем на адресу відповідача була надіслана вимога про погашення заборгованості, однак до теперішнього часу сума боргу не повернута. Враховуючи викладене позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі. (а.с.1-6) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідача-фізичної особи [PERSON] (а.с.34), ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.35) 19 серпня 2025 року від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій він просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500 грн. (а.с.39-41) 19 серпня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що вважає позовні вимоги непоґрунтованими та просив відмовити у їх задоволенні. Вказував, що розмір заборгованості не відповідає дійсності, оскільки виходячи із передумов договору: строк кредиту - 21 день, процентна ставка - 2% в день, сума наданого кредиту - 3 000 грн., тому проценти за користування кредитом становлять не 12 060 грн., а 1 260 грн. (3000 грн./0,02/21 день). Також зазначив, що заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу та зазначив, що ціна за послуги є завищеною. (а.с.56-61) В судове засідання 20 серпня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 17 вересня 2025 року. (а.с.67) 01 вересня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що відповідач, підписуючи договір, погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката, відтак заперечення відповідача є безпідставними. (а.с.70-72) 11 вересня 2025 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначив, що позивачем надано до суду документи по кредитній справі які вочевидь не відповідають умовам кредитного договору № 197050, містять в собі наявні невідповідності щодо умов, термінів і сум відповідно. (а.с.86-89) В судове засідання 17 вересня 2025 року з`явився відповідач, представник позивача в судове засідання не з`явився. В даному засіданні було долучено заяву про розподіл судових витрат, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив до матеріалів справи, з`ясовано думку відповідача щодо позовної заяви, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 14 жовтня 2025 року. (а.с.90) 14 жовтня 2025 року від відповідача надійшла заява про перенесення судового засідання. (а.с.93-94) В судове засідання 14 жовтня 2025 року сторони по справі не з`явились, у зв`язку з цим та надходження від відповідача заяви про перенесення судового засідання, розгляд справи було відкладено на 21 листопада 2025 року. (а.с.95) 21 листопада 2025 року від відповідача надійшла заява про перенесення судового засідання. (а.с.98-99) В судове засідання 21 листопада 2025 року сторони по справі не з`явились, у зв`язку з цим та надходження від відповідача заяви про перенесення судового засідання, розгляд справи було відкладено на 10 грудня 2025 року. (а.с.100) Судове засідання 10 грудня 2025 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні, у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 28 січня 2026 року. (а.с.103) В судовому засіданні 28 січня 2026 року за участю відповідача було ухвалено закінчити розгляд справи та перейти до стадії ухвалення рішення, яке буде оголошено 09 лютого 2026 року. (а.с.106) Представник позивача у судові засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви. Заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 16 червня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 197050 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) CL2297 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, тобто укладено договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». (а.с.15-17) Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЗАЙМЕР». Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. За умовами договору, товариство надає позичальникові фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту - 3 000 грн., строк кредиту - 21 день, тобто до 06.07.2021, валюта кредиту - UAН. Строк дії договору - 21 день, але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами (п.п.1.1, 1.2 договору). Як слідує з п.п.1.3, 1.4, 1.6 договору, за користування кредитом позичальник сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Датою укладання договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Згідно з п.2.1, п.2.3 договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст.628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно довідки про ідентифікацію, [PERSON] ідентифікований ТОВ «ЗАЙМЕР», акцепт договору (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі за допомогою одноразового ідентифікатора CL2297, надісланого 16.06.2021 на номер мобільного телефону [NUMBER] . (а.с.11) Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що договір № 197050 про надання фінансового кредиту від 16 червня 2021 року дійсно укладений сторонами правочину - ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надала, як і не спростувала факт укладення договору. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «ЗАЙМЕР» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача [PERSON] - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Судом також встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі шляхом проведення транзакції у вигляді перерахування коштів у сумі 3 000 грн. 16.06.2021 о 15:40:06 на банківську картку відповідача № [NUMBER] , емітовану MONOBANK, шляхом зарахування переказу на карту, номер транзакції: 32384-72048-86953, що підтверджується інформаційною довідкою щодо здійснення переказу грошових коштів, наданою ТОВ «ПрофітГід». (а.с.27) З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Крім того, судом також встановлено, що 17 лютого 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. (а.с.18-22) Відповідно до витягу з реєстру боржників від 17.02.2022 р. до договору факторингу № 01-17/02/2022, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 197050 від 16.06.2021 у загальному розмірі вимог 15 060 грн., а відтак набуло статусу дійсного кредитора у рамках наявних кредитно-договірних зобов`язань з ним. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Враховуючи, що ТОВ «ЗАЙМЕР» як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором № 197050 від 16.06.2021 виконало у повному обсязі, будь-яких доказів протилежного судом не встановлено, а відповідачем не надано, та з огляду на правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», суд приходить до висновку про обґрунтованість звернення до суду. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ЗАЙМЕР» у [PERSON] утворилась заборгованість в загальному розмірі 15 060 грн., що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3 000 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 12 060 грн. (а.с.73-79) Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, що додана позивачем до матеріалів справи, відповідач має заборгованість за кредитним договором № 197050 від 16.06.2021 станом на 16.04.2025 у загальному розмірі 15 060 грн., яка включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 3 000 грн., прострочену заборгованість по процентам 12 060 грн. (а.с.9) Після відступлення прав вимоги від первісного кредитора на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», нарахування процентів на тіло кредиту, штрафних санкцій, пені не здійснювались, а сума відступленого боргу за договором залишилась незмінною відповідно до розміру відступлених вимог. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, як і презумпція правомірності його не спростована. На виконання вимог ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на адресу відповідача була направлена вимога за вих. № б/н від 14.04.2025 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 197050 від 16.06.2021, проте зазначена вимога була залишена позичальником без виконання. (а.с.8) Зважаючи на те, що відповідач не здійснив погашення заборгованості по кредиту ані перед попереднім кредитором, ані перед новим кредитором, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 197050 від 16.06.2021 у загальному розмірі 15 060 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно із п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст.141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладений між адвокатом Пархомчуком С.В., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №8096/10, яке видано 18 липня 2019 року Радою адвокатів Київської області, та довіреності від ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» від 30 грудня 2024 року; актом про отримання правової допомоги від 18 серпня 2025 року на загальну суму 10 500 грн.; платіжною інструкцією №3 9507 від 18 серпня 2025 року на загальну суму 10 500 грн. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, враховуючи заперечення відповідача проти стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що витрати в розмірі 10 500 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того сторона позивача до суду не з`являлася, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, а отже вона не відноситься до складних справ. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено у повному обсязі, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але також беручи до уваги недотримання співмірності затрат на правничу допомогу, суд вважає необхідним зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 2 500 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved