Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивачзвернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа [PERSON] , Донецький відділ ДВС у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 11.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 147112, щодо стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості, посилаючись на відсутність правових підстав у нотаріуса на його вчинення. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що між ним та ПАТ «АстраБанк`було укладено кредитний договір. 11.06.2021 приватним нотаріусом Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис№ 147112, яким запропоновано стягнути з позивача заборгованість. На підставі виконавчого напису, 27.05.2024державним виконавцем Донецького відділуДВС у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції СуховимМ.Є. було відкрито виконавче провадження № 75144355. Позивач не згодний з винесеним виконавчим написом, оскільки приватним нотаріусом не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, у зв`язку з чим останній був позбавлений об`єктивної можливості вказати свої заперечення щодо суми нарахованого боргу. Тому є сумніви щодо перевірки нотаріусом наявності у боржника перед кредитором саме такої заборгованості, як і перевірки безспірності вимог. У зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутися до суду із даними позовними вимогами. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 09.12.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 09.12.2025, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Представник до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп`надав суду відзив на позовну заяву, в обґрунтуваннях якого зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують відсутність боргу, або невідповідність суми боргу. Позивачем не надано суду жодних розрахунків, які бпідтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису.Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу передкредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом діючого законодавствапри вчиненні виконавчого напису, а такі порушення, навіть якби вони були допущені,не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягаєвиконанню. Крім того вказав, що стягнуті з позивача кошти у розмірі 1434,91 грн. пов`язані зі здійсненням державним виконавцем примусового виконання документа та відповідає нормам ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження». Також заначив, що грошові вказані коштине є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є постанова державноговиконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, та постанова про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження. Вважає, що відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірнихправовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача стягненням. На підставі чого, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Приписами ч. 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, щоміж [PERSON] та ПАТ «Астра Банк» було укладено кредитний договір №310006031080015 від 03.11.2011. 11.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис№ 147112 на підставі якого запропоновано стягнути з позивача на користь ПАТ АБ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Дніпрофінансгруп» заборгованість у розмірі 58849,22 грн. На підставі виконавчого напису, 27.05.2024державним виконавцем Донецького відділуДВС у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції СуховимМ.Є. було відкрито виконавче провадження № 75144355 02.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «АСТРА БАНК» та Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЛітвіновоюТ.В., зареєстрований в реєстрі за № 1533. За умовами даного договору ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» набуло право вимоги доборжників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором № 310006031080015 від 03.11.2011 укладеним між позивачем та ПАТ «АСТРА БАНК», а також договорами забезпечення. 15.06.2020 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону),оформлених протоколом електронних торгів №UA-EA-2020-04-22-000030-b від 18.05.2020 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №2258/К про відступлення прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу БочкарьовоюА.В., зареєстрованого в реєстрі за № 403. За умовами даного договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло правовимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором № 310006031080015 від 03.11.2011укладеними між позивачем та ПАТ «АСТРА БАНК», а також договорами забезпечення. На теперішній час, на підставі виконавчого напису №147112 від 11.06.2021, державним виконавцем Донецького відділу ДВС у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції СуховимМ.Є. 27.05.2024 було відкрито виконавче провадження № 75144355. 27.05.2024 державним виконавцем СуховимМ.Є. винесено постанову про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ АБ «Дельта Банк» розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн. 27.05.2024 державним виконавцем СуховимМ.Є. винесено постанову про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ АБ «Дельта Банк» виконавчого збору у розмірі 5884,92 грн. Крім того, державним виконавцем СуховимМ.Є. 26.09.2024 було винесено постанову про арешт майна боржника, а саме на транспортний засіб марки Geely, д.н. [NUMBER] . А також, державним виконавцем СуховимМ.Є. було винесено постанову від 11.03.2025 про оголошення розшуку майна боржника [PERSON] , а саме транспортний засіб марки Geely, д.н. [NUMBER] . Згідно листа начальнику відділу Донецького відділуДВС у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціївід 24.12.2025 вбчається, що 29.05.2024 на рахунок відділу надійшли кошти у розмірі 1434,91 грн., що примусово стягнуті з боржника [PERSON] за виконавчим провадженням № 75144355. Вказаний факт представником відповідача також не оспорювався. Згідно платіжних інструкцій № 1451 та № 1452 від 29.05.2024, виданих АТ «Державний Ощадний банк України» від 29.05.2024 вбачається, що державним виконавцем було перераховано витрати виконавчого провадження у сумі 69,00 грн. на рахунок Державної казначейської служби України та перераховано виконавчий збір у сумі 1365,91 грн. на рахунок Донецької ГУК/Краматорська МТГ. Щодо правового регулювання процесуального порядку вчинення нотаріусом виконавчого напису та підстав визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акту в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедура вчинення виконавчих написів, чинна на момент вчинення спірного виконавчого напису, визначена в розділі 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 (далі - Інструкція). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерстваюстиції Українивід 22.02.2012№ 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Проте, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та приватним нотаріусом не надано суду документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача та наявність у відповідача права вимоги. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20). Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св-20) зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про вручення [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що призвело до порушення процедури вчинення напису. Отже, вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд враховує висновки й мотиви Верховного Суду, висловлені в постанові від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20) та встановивши відсутність доказів направлення позичальником листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа, суд дійшов висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд зазначає, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). До подібних правових висновків дійшов також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18), постанові від 25.03.2019, у справі № 629/3881/16-ц, провадження № 61-31187св18. Так, з матеріалів справи вбачається, що укладений між ПАТ «Астра Банк» та позивачем кредитний договір №310006031080015 від 03.11.2011, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Крім того із матеріалів справи вбачається, що позивач не отримував від відповідачажодного документу, ані повідомлення про відступлення права вимоги, ані будь-яких письмових повідомлень-вимог про наявність заборгованості, ані повного розрахунку такої заборгованості. Також, відсутні відомості про вручення позивачу письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що призвело до порушення процедури вчинення напису. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, встановивши, що між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за кредитним договором, та враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при вивченні матеріалів справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно отриманих за виконавчим написом від 11.06.2021 грошових коштів у розмірі 1434,91 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню,виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкціястатті 1212 ЦК України, як і загалом нормглави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставістатті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21). Так, в якості доказу сплачених на користь відповідача за виконавчим написом коштів, позивачем надано підтвердження про здійснені відрахування та виплати на загальну суму в розмірі 1434,91 грн. в рахунок погашення боргу на користь товариства зобмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп». Зазначене стороною відповідача не спростовувалось, а визнавалось. Суд приймає до уваги надані позивачем копії письмових доказів про сплату у межах виконавчого провадження на примусове виконання виконавчого напису № 147112 від 11.06.2021 коштів у сумі 1434,91 грн., які, відповідно до вищезазначеного, підлягають поверненню позивачу враховуючи факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення коштів. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved