Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача борг згідно з Кредитним договором №147338 від 23.07.2024 у розмірі 20424,40 гривень та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 23 липня 2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] уклали Кредитний договір №147338 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Сума ліміту кредитної лінії складає: 12000,00 гривень (6744.45 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №143607 від 14.06.2024 укладений з Кредитодавцем; 2255.55 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 3000.00 грн, шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією). Строк дії кредитної лінії 84 календарні дні. Дата повернення кредиту 15.10.2024. Фіксована процента ставка складає 460,00 % річних. 23.07.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» перерахувало грошові кошти в сумі 2255,55 грн на банківську карту № [NUMBER] . 10.10.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» уклали Договір факторингу № 10102024, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 20424,40 гривень, що складається з наступного: 11500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8423,40 грн - заборгованість за відсотками та 501,00 грн заборгованість за комісією. Ухвалою Млинівського районного суду від 08.12.2025 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував. (а.с. 3 зворот) Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет : http://ml.rv.court.gov.ua/sud1712/. (а.с. 11) Відповідач, будучи належним чином повідомленою про строк подання відзиву, у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк для подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подала, тому суд у відповідності до ч.5 ст.289 ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явилася на судовий розгляд справи, відзив на позов не подала, її неявка визнана судом такою, що має місце без поважних причин, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23 липня 2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] уклали Кредитний договір №147338 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 12000,00 гривень (6744.45 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №143607 від 14.06.2024 укладений з Кредитодавцем; 2255.55 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 3000.00 грн, шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією) на 84 календарних дні до 15.10.2024, фіксована процентна ставка 460% річних. 23.07.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» перерахувало грошові кошти в сумі 2255,55 грн на банківську карту № [NUMBER] , що, у свою чергу, є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС». (див. додаток "Електронний суд") Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Однак всупереч вищезазначеним положенням закону, свого обов`язку по поверненню використаних кредитних коштів, відсотків за їх користування, у строки, на умовах та в розмірах, передбачених Кредитним договором, [PERSON] належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 12567,10 гривень та складається з наступного: 6845,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5321,10 грн - заборгованість за відсотками та 501,00 грн заборгованість за комісією. 10.10.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» уклали Договір факторингу № 10102024, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 20424,40 гривень. (див. додаток "Електронний суд") Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору від 23.07.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС». Розглядаючи обгрунтованість вказаних нарахувань, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Зазначена у розрахунку сума заборгованості за нарахованими відсотками узгоджується з розміром відсоткової ставки, зазначеної в Договорі. Таким чином, нарахована заборгованість зі сплати суми тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами є обгрунтованою, оскільки передбачена умовами Договору. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення суми комісії у розмірі 501,00 грн, суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року № 204/224/21, у якій суд дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору не розкриває суті комісії, нарахованої відповідачу [PERSON] у розмірі 501,00 грн, а умовами Кредитного договору передбачено нарахування одноразової комісії при видачі кредиту у сумі 3000,00 грн, яка є складовою заборгованості по тілу кредиту, суд не вбачає підстав для задоволення вимог у частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 501,00 грн. Тому, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов`язок [PERSON] по поверненню тіла кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами знайшов своє підтвердження у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 12166,10 гривень. У вимогах про стягнення 501,00 гривень комісії, слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем ТзОВ «ФК «Ейс» сплачено судовий збір у сумі 2422,40 гривень, що об`єктивно підтверджується платіжною інструкцією №29982 від 04.12.2025, тому з відповідача слід стягнути судовий збір у сумі пропорційній до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2363,05 грн. (а.с. 4 зворот) Позивач також просить стягнути з відповідача 7000,00 гривень витрат на правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч.1. ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу суду подано: копію договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, копію додаткової угоди № 25770855294 від 11.09.2025 договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 01 червня 2018 року у справі №904/8478/16). Суд, зважаючи на предмет позовних вимог та категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наявних матеріалів, а також враховуючи обсяг виконаної роботи адвокатом, дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial