Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У квітні 2025 року представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 12.04.2024-100002547 від 12.04.2024 в розмірі 36 400, 00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12.04.2024 між ним та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 12.04.2024-100002547. Відповідно до умов вказаного договору, позичальнику надано кредит у розмірі 13000,00 грн строком на 140 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за цим договором виконано в повному обсязі, однак [PERSON] взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 29.08.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 36400,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13000,00 грн, процентах в розмірі 18200,00 грн, комісія в розмірі 1950,00 грн., неустойки за кожен день невиконання кожного окремого забовязання, у розмірі 3250,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр», що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. В зв`язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. 02 квітня 2025 року автоматизованим розподілом судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Усатову І.А. Ухвалою від 23 квітня 2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 12.04.2024-100002547, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також відповідачем підписано електронним підписом паспорт споживчого кредиту про умови кредитування. Відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 13 000 грн. на 140 календарних днів з кінцевим терміном повернення кредиту до 29.08.2024 та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % за день користування кредитом (процентна ставка), та в розмірі 0,82 % за день (денна процентна ставка), 1950 грн. - комісія за надання кредиту. ТОВ «Споживчий центр» належно виконало умови кредитного договору, надавши Відповідачу кредитні кошти у сумі 13 000 грн., що підтверджується квитанцією від 12.04.2024 року. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. У свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у загальному розмірі 36400 грн., з яких: 13 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 18 200 грн. - заборгованість за відсотками; 1 950 грн. - заборгованість за комісією; 3 250 грн. - заборгованість за неустойкою. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з пунктом 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що позичальник [PERSON] прострочив сплату частини кредиту, процентів за користування ним, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. Доказів належного виконання зобов`язань відповідачем суду не надано, а тому позов слід задовольнити в частині стягнення з відповідача суми кредиту, процентів і комісії. Водночас, позовні вимоги в частині стягнення неустойки задоволенню не підлягають в силу пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, якими встановлено звільнення від такого обов`язку позичальників під час воєнного стану. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №12.04.2024-100002547 від 12.04.2024 у розмірі 33150 грн., з яких: 13 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 18 200 грн. - заборгованість за відсотками; 2 1950 грн. - заборгованість за комісією. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2 206 грн. 11 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial