Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

у грудні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування. Позивач мотивує свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входить 4/9 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , який був збудований батьками позивача в 1990 році, що підтверджується технічним паспортом. На підставі рішення виконавчого комітету Деснянської районної ради народних депутатів м. Чернігова № 69 від 12 березня 1990 року було виділено земельну ділянку батьку позивачки [PERSON] , 600 кв.м. з ділянки по [ADDRESS] по письмовій згоді [PERSON] для будівництва 1-квартирного житлового будинку. Батьки позивачки перебували у шлюбі з 13.01.1990 року та у цей період побудували житловий будинок, на частину якого позивачка просить визнати право власності. Батько позивачки після розірвання шлюбу з матір`ю позивачки, оформив за собою право власності на 5/9 частин спірного будинку та у подальшому відчужив цю частину будинку. Спадкодавець за життя не узаконила право власності на належні їй 4/9 частини спірного будинку. Позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на вказану частину будинку, однак нотаріус відмовив їй у цьому, оскільки не було надано правовстановлюючий документ, а тому позивач просить визнати за нею право власності на 4/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлої [INFO] матері [PERSON] . Ухвалою суду від 04 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22 грудня 2025 року від приватного нотаріуса надійшла копія спадкової справи після померлої [PERSON] 29 грудня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позов у якому він просить прийняти рішення в межах чинного законодавства за наявними документами. Вказує, що житловий будинок, на частину якого позивач просить визнати право власності, споруджений батьком позивачки на спеціально відведеній йому земельній ділянці, а тому відсутній факт самочинного будівництва. Будівництво будинку завершено у 1990 році та на цей час не було законодавчої вимоги прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та єдиним документом, який засвідчував факт існування об`єктів нерухомості є технічний паспорт. Вирішальним у даній справі буде встановлення факту набуття спадкодавцем за життя власності на 4/9 частини будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримали та просили задовольнити з підстав наведених у позові. Повідомила, що земельна ділянка виділялася батькам позивачки за рахунок огороду, яким користувалася бабуся позивачки. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову. Третя особа Чернігівського міського нотаріального округу Максак Ірина Миколаївна у судове засідання не прибула, направила заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13 січня 1990 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] та після одруження прізвище дружини стало [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.13). Від вказаного шлюбу народилася позивачка [PERSON] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.14, 17). Згідно рішення виконавчого комітету Деснянської районної ради народних депутатів м. Чернігова № 69 від 12 березня 1990 року [PERSON] виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку, склад сім`ї 2 чоловіка, 600 кв.м. з ділянки по [ADDRESS] по письмовій згоді з [PERSON] для будівництва 1-квартирного житлового будинку та присвоїти почтову адресу [ADDRESS] (а.с.20). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] виготовленого станом на 06.03.2025 року за вказаною адресою розташовані наступні будівлі: А-1 житловий будинок, А1-1, а-1 прибудови, а ганок. Рік спорудження 1990(а.с.21-29). Отже, вказаний будинок побудований під час шлюбу батьків позивачки, а тому вони були його власниками. 19 червня 2002 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на 5/9 частини будинку по [ADDRESS] (а.с.47) та відчужив цю частину на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2002 року(а.с.48). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] виготовленого станом на 06.03.2025 року та висновку про вартість майна, вбачається, що після поділу вказаного будинку та відчуження своєї частини [PERSON] , померлій [PERSON] фактично залишилася частина будинку, яка складається з: тамбур 2,3 кв.м., кухня 6,8 кв.м., коридор 4,6 кв.м., житлова кімната 17,7 кв.м., житлова кімната 11,5 кв.м. Рік спорудження 1990(а.с.21-29). Шлюб між батьками позивачки був розірваний 11.09.2002 року, про що зроблений актовий запис про розірвання шлюбу № 969, що підтверджується листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові від 30.01.2026 року. 18 жовтня 2002 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінили прізвище на [PERSON] (а.с.15), а 08 липня 2016 року цей шлюб був розірваний(а.с.16). З інформаційної довідки від 20.10.2023 року виданої ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» вбачається, що станом на 31.12.2012 року не зареєстровано право власності [PERSON] у будинку [ADDRESS] (а.с.50). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2025, вбачається про відсутність запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] у будинку [ADDRESS] (а.с.79). Отже, [PERSON] за життя не зареєструвалазсобою право власності на частину будинку [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Максак Ірина Миколаївна відмовила спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на 4/9 частки у праві власності на житловий будинок під [ADDRESS] у зв`язку з неподанням нею документів, що підтверджують право власності [PERSON] на зазначену частку у праві власності на житловий будинок та наявна відсутність реєстрації права власності на зазначений будинок спадкодавцем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно(а.с.19). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з частинами 2, 3, статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди побудовані до 1992 року регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні даної справи слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, тобто, у даному випадку, на 1990 рік Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18). Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Отже, побудований [PERSON] у шлюбі з [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] не є самочинним будівництвом, оскільки побудований на відведеній земельній ділянці для будівництва житлового будинку та його існування засвідчено технічним паспортом, однак, за життя [PERSON] не здійснила реєстрацію права власності на належну їй частину у вказаному будинку. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Спадкоємцем за законом після померлої є позивачка [PERSON] , що підтверджується вище наведеними копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про шлюб та копіями матеріалів спадкової справи (а.с. 63-83), яка звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Максак Ірина Миколаївна із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 4/9 частки у праві власності на житловий будинок під [ADDRESS] , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частину житлового будинку у зв`язку з неподанням нею документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначену частку у праві власності на житловий будинок та наявна відсутність реєстрації права власності на зазначений будинок спадкодавцем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно(а.с.19). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач своєчасно прийняла спадщину після померлої матері, яка за життя мала у власності вище вказану частину житлового будинку, однак хоча за життя спадкодавця було завершено будівництво спірного будинку, але вона не зареєструвала його у встановленому порядку та не отримала на нього правовстановлюючих документів, тому позов необхідно задовольнити, визнавши за [PERSON] , право власності на 4/9 частки у праві власності на житловий будинок під [ADDRESS] , до якої входить: тамбур 2,3 кв.м., кухня 6,8 кв.м., коридор 4,6 кв.м., житлова кімната 17,7 кв.м., житлова кімната 11,5 кв.м., в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи викладене,

Outcome: approved