Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить суду стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.08.2024 року і до повноліття дитини, та аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.08.2024 року і до закінчення інвалідності. В позовній заяві вказує на те, що 17.10.2014 року між нею і відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб , який був розірваний 03.11.2023 року Харківським районним судом Харківської області. Від шлюбу вони мають двох дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які знаходяться на її повному утриманні. Їх син [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи, інвалід з дитинства, є особою із зниженою працездатністю, стан здоров`я періодично загострюється, що потребує додаткових витрат на обстеження і лікування. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає і не цікавиться їх життям, самостійно забезпечити належний рівень життя дітей вона не має змоги, відповідач ухиляється від батьківського обов`язку по матеріальному утриманню дітей. Він є здоровою та працездатною людиною і має змогу сплачувати аліменти у заявленому розмірі, тому вона вимушена звернутись до суду. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що за вказаною позивачкою адресою позивачка не зареєстрована, вона проживає з дочкою в іншому місці, про яке суд не повідомила. За вказаною адресою зареєстрований він із сином і проживає фактично, син при цьому проживає за кордоном. Він виконує свої батьківські обов`язки в повному обсязі, підтримує дітей і забезпечує їх матеріально. Позивачка так само є здоровою та працездатною особою, матеріально забезпечена, має кілька об`єктів нерухомості і так само здатна утримувати обох дітей, незважаючи на те, що син досяг повноліття. Він не заперечує проти вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, але не вбачає підстав для задоволення позовних вимог на утримання повнолітнього сина, з огляду на те, що він з позивачкою не проживає, забезпечений усім необхідним з його боку, проживає за кордоном і там отримує необхідну допомогу. Необхідною умовою для стягнення аліментів на дитину на користь одного із батьків є доведений факт проживання з ним цієї дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, зазначила, що відповідач допомоги на утримання дітей не надає, утримання дітей потребує значних коштів, яких вона самостійно надати не може. Син, коли був в Україні, то отримував пенсію по інвалідності у розмірі близько 2000 грн., але з початком повномасштабного вторгнення росії в Україну він перебуває закордоном у Бельгії, не працює, допомоги не отримує, і знаходиться на її повному утриманні. Представник позивача підтримала позовні вимоги, зазначила, що син сторін [PERSON] має ІІІ групу інвалідності і у зв`язку із цим йому протипоказана важка фізична праця. В той час він перебуває за кордоном, працювати фізично не може, а працевлаштуватись у іншій сфері фактично є неможливим через відсутність відповідної освіти і знання мови. Крім того, він має вади здоров`я і потребує періодичного лікування. Отже утримання сина і його лікування повністю перебуває на позивачці, що потребує значних коштів, які позивачка надсилає синові, що підтверджується наданими платіжними документами. Відповідач не надав доказів матеріальної допомоги сину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, клопотань щодо відкладення справи від нього до суду не надходило. Він надав відзив на позов, в якому висловив позицію щодо заявлених вимог. За таких обставин суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу з 17 жовтня 2014 року, який був розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03.11.2023 року (справа №635/8996/23, провадження №2/635/2178/2023). Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області) та повнолітнього сина [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції). Згідно інформації з Пісочинської селищної ради Харківського району від 27.08.2024 року №02-31/3182 [PERSON] зареєструвала місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Пісочинської селищної ради Харківського району від 05.11.2024 року №02-31/4285 [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Син сторін [PERSON] є інвалідом з дитинства, якому встановлена ІІІ група інвалідності з 01.10.2021 року, дата чергового огляду 21.09.2022 року, йому протипоказана важка фізична праця, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №329061. Згідно із довідкою територіальної громади Пісочинської селищної ради №2289 від 20.11. 2024 року [PERSON] [INFO] зареєстрований разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивачем визнається той факт, що їх повнолітній син з початком повномасштабного вторгнення росії в Україну з 2022 року і по теперішній час проживає закордоном у Бельгії, що вона підтвердила у судовому засіданні. З довідки №1238 від 10.11.2022 року про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що [PERSON] 27.04.2008 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.12.2020 року. Позивачка зазначає, що діти перебувають на її повному утриманні, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.. На підтвердження стану здоров`я сина і його потребу у лікуванні позивачка надала копії виписок із історії хвороби [PERSON] №6867 за період лікування з 24.06 по 26.06.2014 року, №3104 за період з 19.03. по 22.03.2012 року, №6490 за період з 11.06 по 17.06. 2010 року, №6292 за період з 22.06.по 26.06.2006 року, №5368 за період з 15.05 по 19.05.2008 року, консультативний висновок спеціаліста -дитячого кардіолога від 16.11.2015 року. На підтвердження самостійного утримання дітей позивачкою надано копії платіжного доручення про переказ [PERSON] власних коштів на суму 1700 грн., виписки по рахунках [PERSON] в АТ «ПриватБанк» за період з 01.06.2023 по 23.01.2025 про переказ власних коштів на карту Універсалбанк [NUMBER] , на карту Універсалбанк [NUMBER] , та про переказ власних коштів на карту ПриватБанк, одержувач [PERSON] . Відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , в той час заперечує проти стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, оскільки він не проживає разом із позивачкою і він надає допомогу сину у добровільному порядку. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст. 18 СК передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. В частині 2 статті 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині, так як вказаний розмір аліментів буде необхідним і достатнім для гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів на неповнолітню доньку сторін за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позов засобами поштового зв`язку був відправлений до суду 01.08.2024 року, то аліменти слід стягувати із вказаної дати. Стосовно позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина з інвалідністю [PERSON] суд зазначає таке. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюються главою 16 СК України (статті 198-201 цього Кодексу), яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина. Так, відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Дитина після досягнення 18 років за умови її непрацездатності ( у тому числі наявність інвалідності) має право на отримання матеріальної допомоги від батьків, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх особами з інвалідністю І, II групи присуджуються на строк інвалідності. Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоров`я, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід). Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова. Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи. Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. Прикладом часткової втрати працездатності є інвалідність. При цьому, необхідно відмітити, що існує два критерії визначення інвалідності медичний та економічний. З медичної точки зору це розлад функцій організму, з економічної точки зору це таке порушення, яке призводить до втрати працездатності: професійної чи загальної. Інвалідність це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю. Під тимчасовою втратою працездатності розуміють неспроможність особи виконувати свою трудові обов`язки внаслідок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатність має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності. Висновки органів медико-соціальної експертизи про умови і характер праці інвалідів є обов`язковими для власників та адміністрації підприємств, установ і організацій. Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України постановою від 4 квітня 1994 р., № 221. Так, у медико-соціальних експертних комісіях (МСЕК) проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров`я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів. При цьому, потреба в матеріальній допомозі означає, що дохід непрацездатної особи не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму, та є меншим, ніж це встановлено прожитковим мінімумом на непрацездатну особу. В той час позивачем не надано доказів про неможливість повнолітнього сина сторін самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю, оскільки він у змозі самостійно проживати і обслуговувати себе, обмеження, які має син сторін у зв`язку із інвалідністю стосуються неможливості виконувати ним тільки важкої фізичної праці. Так сам факт перебування особи за кордоном і неможливість у зв`язку із цим працевлаштуватись, не є підтвердженням потреби в матеріальному забезпеченні зі сторони батька. Крім того, позивачкою не надано доказів того, син не отримує пенсію по інвалідності (соціальну допомогу), її розмір, або інших виплат від держави Україна або держави перебування. Отже суд встановив, що дитина сторін досягла повноліття, проживає окремо від батьків, має ІІІ групу інвалідності, доказів того, що син сторін не може працевлаштуватися і потребує матеріальної допомоги від батьків суду не надано. Надані позивачкою медичні документи стосуються обстежень дитини у неповнолітньому віці, а отже не підтверджують потреби повнолітнього сина сторін в утриманні. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, аліменти на утримання непрацездатної дитини в судовому порядку зазвичай стягують з того батька, який проживає окремо від дитини, що подорослішала. Стягнення аліментів на повнолітню дитину з інвалідністю І, ІІ груп здійснюється, як правило, на користь (на ім`я) того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки самі діти часто не можуть обходитися без сторонньої допомоги такого з батьків. В той час повнолітній син сторін має ІІІ групу інвалідності, проживає окремо від обох батьків, отже стягнення аліментів на користь позивачки є необгрунтованим. А добровільне надання позивачкою матеріальної допомоги повнолітньому сину, не є підставою для стягнення аліментів з відповідача на її користь. При цьому повнолітній син сторін не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів у разі потреби у наданні матеріальної допомоги від батьків на своє утримання. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1211,20 грн. за вимогою про стягнення аліментів на неповнолітню доньку, від сплати яких позивачка була звільнена. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial