Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності у порядку спадкування, мотивуючи свої вимог тим, що [INFO] померла її донька [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/5 квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.12.1998 року. Позивачка є дочкою померлої та спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, на момент відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, а отже відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Водночас оформити спадкові права у нотаріальному порядку вона не має можливості, що зумовлює необхідність судового захисту її права відповідно до ст. 15, 16 ЦК України шляхом визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала за обставин, викладених в позові. В судовому засіданні зазначила що її дочка- спадкодавець і вона проживали та були зареєстрованими за однією адресою, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину. Разом з тим, суду не змогла пояснити причини звернення з даним позовом до суду і неможливості оформити спадщину шляхом звернення до нотаріуса. Також зазначила що у [PERSON] є троє неповнолітніх дітей, які також є спадкоємцями. Просить суд позов задовольнити та визнати за нею право власності на 1/5 квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування. В судовому зсіданні представник позивача [PERSON] також просить суд задовольнити даний позов, за обставин, викладених в ньому. Представник відповідача Мельник С.С. при вирішення спору покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження від 13.01.1981 р., актовий запис [NUMBER] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] ( а.с.13). Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] ( а.с.12). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 03.12.1998 р., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить по 1/5 частка квартири за адресою: [ADDRESS] ( а.с.14-15). Відповідно інформаційній довідці департаменту адміністративних послуг позивачка [PERSON] з 31.05.2006р. і по даний час зареєстрована за адресою : [ADDRESS] ( а.с31). Відповідно до Довідки першої Вінницької державної нотаріальної контори від 01.12.2025р., відповідно до відомостей Спадкового реєстру відсутня спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] 9 ( а.с.50). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Верховний суд своєю Постановою у справі №227/3750/19 від 22.09.2021р. виснує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Разом з тим, у ході судового розгляду позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту її постійного спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а також не підтверджено існування будь-яких правових чи фактичних перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, ні позивачка [PERSON] , ні її представник [PERSON] у судовому засіданні не надали суду обґрунтованих пояснень щодо причин обрання саме судового способу захисту за відсутності доказів неможливості нотаріального оформлення спадщини. Також у судовому засіданні встановлено, що у померлої [PERSON] є троє неповнолітніх дітей, які є спадкоємцями за законом, однак про їх існування позивачкою не було зазначено у позовній заяві при зверненні до суду. Неповідомлення суду про наявність інших спадкоємців свідчить про подання позову без урахування прав та законних інтересів осіб, права яких можуть бути порушені ухваленням рішення у даній справі. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є передчасними, необґрунтованими та такими, що подані без належного підтвердження правових підстав для застосування судового способу захисту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed