Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

ТОВ "Новий колектор" в особі представниці - за довіреністю Линник В. К. з використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12 460,00 грн. В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 24.01.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір (оферти) № 24.02.2020-010000958. Зазначений договір укладений сторонами у електронній формі, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором 6W377. Відповідно до умов договору позичальниці наданий кредит у розмірі 7 000,00 грн строком на 14 днів з дати отримання за фіксованою процентною ставкою. Процентна ставка визначена у розмірі 1 960,00 грн, що становить 28 %. Відповідно до заявки від 24.01.2020 кредитодавцем наданий позичальниці кредит у розмірі 7 000,00 грн з первісним строком на 14 днів, а відповідачка у своїй заяві прохала зарахувати вказані кошти в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 7 000,00 грн за кредитним договором № 08.01.202-010000089 від 08.01.2020. 28.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладений договір факторингу № СЦ-280325-15, на підставі якого право вимоги повернення боргу перейшло до позивача у справі як нового кредитора у зобов`язанні. Натомість відповідачка свої зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 02.12.2025 утворилася заборгованість, яка становить 7 000,00 грн зі сплати тіла кредиту, 1 960,00 грн зі сплати відсотків та 3 500,00 грн штраф. За даними виписки по рахунку відповідачка [PERSON] заборгованість за кредитним договором не сплачувала. Такі дії з боку відповідачки порушують право позивача, що стало підставою звернення до суду, тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором № 24.02.2020-010000958 від 24.01.2020 в розмірі 12 460,00 грн та відшкодувати понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн. Ухвалою судді Чигиринського районного суду Черкаської області від 15.12.2025 позовна заява залишена без руху з наданням позивачеві строку на усунення виявлених у ній недоліків. 25 грудня 2025 року від представниці позивача [PERSON] на виконання ухвали суду надійшла заява, за наслідками отримання якої недоліки позовної заяви усунуті. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 29.12.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачці встановлений строк на подання відзиву. Під час підготовки до розгляду справи по суті судом установлено, що відповідачка правом подання відзиву на позов не скористалася, жодних заяв або клопотань суду не надала, у свою чергу представниця позивача за довіреністю [PERSON] проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представниці позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята статті11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно п. 15 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1-2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно статті 1054 ЦК України з а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). На підставі ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). На підставі статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом установлено, що 24.01.2020 [PERSON] уклала із ТОВ «Споживчий центр» кредитний договір № 24.01.2020-010000958, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 24.01.2020, заявки від 24.01.2020, підтвердження укладання кредитного договору № 24.01.2020-010000958 (кредитної лінії) від 24.01.2020. Кредитний договір підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором "6W377". За умовами укладеного договору ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 7 000,00 грн, а відповідачка зобов`язалася протягом 14 днів повернути кредит, сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 28,0 % за увесь період користування кредитом, що становить 1 960,00 грн. Дата повернення (виплати) кредиту 07.02.2020. У підтвердженні укладання кредитного договору № 24.01.2020-010000958 (кредитної лінії) від 24.01.2020 міститься заява позичальниці про перекредитування/зарахування, відповідно до якої [PERSON] прохала зарахувати вказані кошти в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 7 000,00 грн за кредитним договором № 08.01.202-010000089 від 08.01.2020. При цьому кредитор погоджується на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором № 24.01.2020-010000958 та зобов`язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором № 08.01.202-010000089 від 08.01.2020 вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Дана заява є частиною кредитного договору № 24.01.2020-010000958. Згідно довідки про розмір заборгованості за кредитним договором № 24.01.2020-010000958 від 24.01.2020 та карточки субконто за період з 24.01.2020 до 27.03.2025 за час користування кредитними коштами відповідачкою кредитодавцем були нараховані проценти на загальну суму 1 960,00 грн відповідно до умов укладеного договору. Відповідачка не здійснювала платежі за тілом кредиту і нарахованими процентами. Заборгованість зі сплати тіла кредиту становить 7 000,00 грн. Також позивачем нараховано штраф у розмірі 3 500,00 грн. Таким чином, згідно з наданим розрахунком загальна сума заборгованості за договором № 24.01.2020-010000958 від 24.01.2020 становить 12 460,00 грн. 28.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» був укладений договір факторингу № СЦ-280325-15, відповідно до умов якого позивач набув статус нового кредитора за зобов`язаннями [PERSON] і до нього перейшло право повернення боргу за кредитним договором № 24.01.2020-010000958 від 24.01.2020 на загальну суму 12 460,00 грн. Підтвердженням набуття права вимоги є надані суду договір факторингу № СЦ-280325-15 від 28.03.2025, акт приймання передачі переліку № 1 до договору факторингу № СЦ-280325-15 від 28.03.2025 та перелік № 1 від 28.03.2025. Відповідачці 28.03.2025 за вих. № 229 направлялося повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу № СЦ-280325-15 від 28.03.2025 та вимога про сплату заборгованості за вих. № 229 від 28.03.2025, тобто, остання була повідомлена про зміну кредитора у зобов`язанні та необхідність погашення існуючої заборгованості. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачка допустила порушення умов укладеного кредитного договору із первісним кредитором, внаслідок чого утворилася заборгованість із погашення суми боргу та процентів за користування грошовими коштами. Внаслідок укладення договору факторингу право вимоги повернення боргу набув позивач у справі, як новий кредитор у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Натомість суд не погоджується із заявленою вимогою у частині стягнення штрафу, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеною статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За таких обставин позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, наданий позивачем перелік № 1 до договору факторингу № СЦ-280325-15 від 28.03.2025 не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем були допущені порушення укладеного кредитного договору із первісним кредитором, внаслідок чого утворилася заборгованість з погашення суми боргу та процентів за користування грошовими коштами. Після укладення договору факторингу права вимоги повернення боргу набув позивач по справі, який має право вимоги стягнення боргу у судовому порядку. Наведені висновки суду підтверджують наявність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідачки наявної заборгованості зі сплати тіла кредиту у сумі 7 000,00 грн, зі сплати процентів у сумі 1 960,00 грн, відповідно, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог (71,91 %), стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають понесені позивачем витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 741,95 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, судом установлено таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При зверненні до суду із даної позовної заявою позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу адвоката визначені у загальному розмірі 6 000 грн. На підтвердження реальності вказаних витрат до матеріалів справи долучено копію договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024, укладеного між ТОВ "Новий колектор" та Адвокатським об`єднанням "Верітас центр"; додаткову угоду № 4 від 14.08.2024 до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024; додаткову угоду № 17 від 03.04.2025 до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024; додаткову угоду № 19 від 16.04.2025 до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024; звіт про виконану роботу від 02.12.2025; платіжну інструкцію № 37204767222222531 від 02.12.2025 про оплату за надання правничої допомоги згідно додаткової угоди № 34 до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024 за позовом до [PERSON] у сумі 6 000,00 грн. Вказані докази у сукупності доводять наявність та реальність витрат позивача на правову допомогу, а також їх необхідність для звернення до суду. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вони також підлягають стягненню з відповідачки на користь ТОВ "Новий колектор" пропорційно задоволеним вимогам (71,91 %) у сумі 4 314,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial