Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовну заяву тим, що 19.03.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено Кредитний договір (оферти) №19.03.2025-100002661, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 1000,00 грн. строком на 217 днів зі сплатою процентної ставки в розмірі 1% за день користування кредитом, комісії, пов`язаної з надання кредиту - 90,00 грн. та неустойки 15,00 грн. Також між сторонами 22.03.2025 року було укладено додатковий договір № 19.03.2025-100002661-1 про збільшення суми кредиту до 2000,00 грн. строком на 214 днів зі сплатою комісії пов`язану з наданням кредиту в розмірі 90,00 грн. та комісії за обслуговування 180,00 грн. 23.03.2025 року між сторонами було укладено додатковий договір №19.03.2025-100002661-2 про збільшення суми кредиту до 3000,00 грн. строком на 213 днів зі сплатою комісії пов`язану з наданням кредиту в розмірі 90,00 грн. та комісії за обслуговування 270,00 грн. 24.03.2025 року також укладено додатковий договір №19.03.2025-100002661-3 про збільшення суми кредиту до 4000,00 грн. строком на 212 днів зі сплатою комісії пов`язану з наданням кредиту в розмірі 90,00 грн. та комісії за обслуговування 360,00 грн. [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором та не повернув грошові кошти позивачу, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 11680,00 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 4960,00 грн. заборгованості по процентам, 720,00 грн. комісії за обслуговування кредитної заборгованості, 2000,00 грн. неустойки, які позивач просить стягнути із відповідача. Крім того, просить стягнути понесені позивачем судові витрати. Викладене вище й стало підставою для звернення позивача з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом на зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] (а.с. 44-45). Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 19.03.2025 року між сторонами було укладено кредитний договір (оферти) №19.03.2025-100002661, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 1000,00 грн. строком на 217 днів (дата повернення 21.10.2025 року) зі сплатою фіксованої незмінної процентної ставки в розмірі 1% за день користування кредитом (а.с. 22-29). Кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: - дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; - заявка сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором; - відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаного при його ідентифікації на сайті (п. 2.2. кредитного договору). Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Крім того, при оформленні кредиту [PERSON] , було заповнено анкету позичальника. Для підписання і укладення цього правочину був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача. Відповідно до заявки від 19.03.2025 року, сума кредиту становила 1000,00 грн., зі сплатою 1% за один день користування кредитом, комісії пов`язаної з наданням кредиту 90,00 грн., комісії за обслуговування кредитної заборгованості 90,00 грн., на строк 217 днів, тобто дата повернення кредиту 21.10.2025 року. Неустойка: 15,00 грн., що нараховується за кожен день невиконаного/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного виконаного зобов`язання. Згідно з п. 4.4. кредитного договору, проценти нараховуються з дня надання позичальнику кредиту включно до дати його фактичного повернення. Проценти за користування нараховуються та обліковуються кредитодавцем щоденно. Комісія нараховується у порядку, встановленому договором. Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №19.03.2025-100002661 від 19.03.2025 року, заборгованість за кредитним договором становить 11680,00 грн., яка складається з: 4000,00 грн. - основного боргу; 4960,00 грн. - процентів; 720,00 грн. комісії за обслуговування; 2000,00 грн. - неустойки. Проценти по кредиту нараховані за період з 19.03.2025 року по 21.10.2025 року (а.с. 13). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Позичальник підтверджує, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в частинах 1, 5 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», примірник цього договору, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (п. 22 кредитного договору). Як вбачається з умов кредитного договору та додаткових договорів, вони підписані електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора Е645, К682, К442, К257, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] . Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, укладаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-4504. Також між сторонами: - 22.03.2025 року було укладено додатковий договір № 19.03.2025-100002661-1 про збільшення суми кредиту до 2000,00 грн. строком на 214 днів зі сплатою комісії пов`язану з наданням кредиту в розмірі 90,00 грн. та комісії за обслуговування 180,00 грн. (а.с. 29 на звороті-31); - 23.03.2025 року між сторонами було укладено додатковий договір №19.03.2025-100002661-2 про збільшення суми кредиту до 3000,00 грн. строком на 213 днів зі сплатою комісії пов`язану з наданням кредиту в розмірі 90,00 грн. та комісії за обслуговування 270,00 грн. (а.с. 31 на звороті- 32); - 24.03.2025 року також укладено додатковий договір №19.03.2025-100002661-3 про збільшення суми кредиту до 4000,00 грн. строком на 212 днів зі сплатою комісії пов`язану з наданням кредиту в розмірі 90,00 грн. та комісії за обслуговування 360,00 грн. (а.с. 33 на звороті 34). Кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі 1000,00 грн., що підтверджено листом ТОВ «УПР» (а.с. 37). З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази, які підтверджують укладеність між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору №19.03.2025-100002661 від 19.03.2025 року та додаткових договорів до нього. У даній справі кредитодавцем ставиться питання про стягнення заборгованості за кредитним договором №19.03.2025-100002661 від 19.03.2025 року у сумі 11680,00 грн., що складається із 4000,00 грн. - основного боргу; 4960,00 грн. - процентів; 720,00 грн. комісії за обслуговування; 2000,00 грн. - неустойки. Разом з тим, що стосується стягнення комісії варто зазначити, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачяться на користь споживача. Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. З приводу вимог про стягнення неустойки за кредитним договором, то вона задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24 лютого 2022 року, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні. Таким чином, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що під час розгляду справи знайшов підтвердження той факт, що відповідач отримав кредитні кошти, але свої зобов`язання по їх поверненню та сплаті відсотків належним чином не виконував, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг в загальному розмірі 8960,00 грн. (4000,00 грн. тіло кредиту + 4960,00 грн. проценти), у зв`язку з чим позов слід задовольнити у вказаній частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (76,71%) в розмірі 1857,92 грн. Питання про відшкодування позивачем витрат на правничу допомогу не вирішується, оскільки докази їх понесення будуть надані згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial