Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

представник позивача звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договорами в розмірі 94 096,61 грн. Короткий зміст позовних вимог Свої вимоги мотивує тим, що між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитні договори: 27.04.2018 кредитний договір №2001025312401, за яким позичальнику видано кредит у сумі 50 000 грн; 12.02.2021 кредитний договір №1001813865401, за яким позичальнику кредит у сумі 21 000 грн. Позивач свої зобов`язання за договорами виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах передбачених договорами. Натомість відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.03.2025 склала: 1) по кредитному договору від 27.04.2018 № 2001025312401 - 73131.56 грн, з яких: 46236.62 грн заборгованість за кредитом; 26894.94 грн. заборгованість процентами; 2) по кредитному договору від 12.02.2021 № 1001813865401- 20965.05 грн, з яких: 10278.36 грн. заборгованість за кредитом; 2.06 грн. заборгованість процентами; 10684.63 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Оскільки всупереч умовам договору відповідач не виконала своїх зобов`язань, не погасила заборгованість, а тому просить стягнути таку в судовому порядку. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 16, 525, 526, 530, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 1 липня 2025 року головуючим суддею у справі визначено суддю Боброву Ю.Ю. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 7 липня 2025 року цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху. Із відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 25 липня 2025 року отримано інформацію про останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2025 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позові виклав клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання з розгляду справи повторно не прибула, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки не повідомила, клопотань про відкладення не подала. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що між Акціонерним товариством «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитні договори: 1. 27.04.2018 кредитний договір № 2001025312401, за яким позичальнику видано кредит у сумі 50 000 грн; 2. 12.02.2021 кредитний договір № 1001813865401, за яким позичальнику кредит у сумі 21 000 грн. Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зокрема, заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001025312401 від 27.04.2018, сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua. З матеріалів позову вбачається, що Акціонерне товариство «ПУМБ» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с.8-9). Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.03.2025 склала: 1) По кредитному договору від 27.04.2018 № 2001025312401 - 73131.56 (сімдесят три тисячі сто тридцять одна гривня 56 копійок) грн., з яких: 46236.62 грн. заборгованість за кредитом; 26894.94 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 12.02.2021 № 1001813865401- 20965.05 (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень 05 копійок) грн., з яких: 10278.36 грн. заборгованість за кредитом; 2.06 грн. заборгованість процентами; 10684.63 грн. заборгованість за комісією. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу вимоги про виконання грошових зобов`язань, яка нею була проігнорована. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що між сторонами існували договірні правовідносини, що виникли на підставі кредитного договору (оферти) на спеціальних умовах. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору або не виконано не з його вини. Судом встановлено, що позивачем на підтвердження позовних вимог подано копію платіжної інструкції про видачу кредиту, розрахунок заборгованості, довідка про збільшення кредитного ліміту та виписку про рух коштів. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості. Всупереч вищенаведеному, відповідачем не подано жодного доказу на спростування розрахунку, поданого позивачем, та неналежного виконання зобов`язань за договором. Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушила умови договорів, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання, що позивач підтверджує письмовими доказами. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження, відповідачем жодним чином не заперечні та не спростовані. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушила умови договору, у добровільному порядку кошти не повернула, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитними договорами. Щодо судових витрат Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 422,4 гривень.

Outcome: approved