Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

1.Описова частина В липні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 02.03.2021 р. в розмірі 22 802,60 грн., яка складається: з основного боргу в розмірі - 19 000 грн., інфляційне збільшення в розмірі - 3 441,86 грн., 3% річних в розмірі - 360,74 грн. 1.1. Стислий виклад позиції Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02.03.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики та передано відповідачу кошти в розмірі 19 000,00 грн. Зазначені обставини підтверджуються складеною відповідачем власноруч та підписаною розпискою від 02.03.2021 р., відповідно до якої відповідач зобов`язався повернути отримані кошти позивачу до 02.12.2021 р. Проте, відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. За таких обставин, з боржника підлягає стягнення основного боргу, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. На підставі ухвали Франківського районного суду м. Львова від 29.03.2023 р. матеріали вищевказаної позовної заяви надійшли для розгляду, до Подільського районного суду м. Києва. Провадження у справі відкрито ухвалою від 02.05.2023 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 25 вересня 2023 р. у цивільній справі № 465/3989/22 вищевказаний позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою від 29.12.2025 р. скасоване заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 25 вересня 2023 р. з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В лютому 2026 р. відповідачем [PERSON] був поданий відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що не погоджується з позовними вимогами , вважає їх безпідставними. Зазначає, що у справі № 464/867/20 відповідач, [PERSON] , мав процесуальний статус обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, у межах кримінального провадження № 62019140000000852 від 23.08.2019 року. Позивачка [PERSON] , у межах зазначеного кримінального провадження мала процесуальний статус потерпілої разом із [PERSON] . На підставі ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілими, а кримінальне провадження № 62019140000000852 від 23.08.2019 року - закрито. Відповідно до умов угоди про примирення, укладеної між обвинуваченим та потерпілими, [PERSON] зобов`язувався відшкодувати потерпілим матеріальні збитки та моральну шкоду в загальному розмірі 40 000,00 грн. Факт досягнення примирення між сторонами, прийняття такого примирення потерпілими, повного відшкодування завданих унаслідок дорожньо- транспортної пригоди збитків, а також відсутність будь-яких майнових чи немайнових претензій з боку потерпілих прямо встановлено та зафіксовано в ухвалі Сихівського районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року. Разом із тим, безпосередньо напередодні судового засідання, за результатами якого була постановлена вищезазначена ухвала про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності, позивачка [PERSON] висунула [PERSON] ультимативну вимогу про додаткову передачу їй грошових коштів у сумі 19 000.00 грн, погрожуючи в разі відмови з його боку відкликати свою згоду на примирення та ініціювати ухвалення щодо нього обвинувального вироку, відповідач був змушений погодитися на нав`язані йому умови та формально оформити розписку («договір позики») на суму 19 000,00 грн на вкрай невигідних для нього умовах. Таким чином, складення розписки відбулося не як наслідок вільного волевиявлення сторін та не в результаті реального надання позивачкою грошових коштів відповідачу, а виключно як вимушений крок, прямо зумовлений наближенням вирішального судового засідання у кримінальному провадженні та незаконним психологічним тиском із боку позивачки. Фактично ж [PERSON] грошові кошти у сумі 19 000,00 грн [PERSON] не передавала, що підтверджується відсутністю будь-яких об`єктивних доказів їх передання та самим характером обставин, за яких була складена розписка. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. Зазначає, що відповідач склав розписку не внаслідок отримання грошових коштів від позивачки, а за виняткових і вимушених обставин - безпосередньо напередодні вирішального судового засідання у межах кримінального провадження, від результату якого залежало питання його звільнення від кримінальної відповідальності. Її підписання стало прямим наслідком психологічного тиску та ультимативних вимог з боку позивачки, а не результатом реальної фінансової операції між сторонами. Таким чином, складення розписки було зумовлене не фактом передання грошових коштів, а страхом відповідача перед можливими негативними правовими наслідками у кримінальному провадженні та необхідністю уникнути відкликання згоди на примирення, що виключає наявність у сторін справжнього наміру укласти договір позики у розумінні статті 1046 ЦК України. В лютому 2026 р. представник позивача- адвокат Богдановим О.В. надав відповідь на відзив, в якому просив задовільнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивує тим, що 02.03.2021 року, тобто у день постановлення Сихівським районним судом міста Львова ухвали, якою відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілими, а кримінальне провадження № 62019140000000852 від 23.08.2019 року - закрито, було здійснено також і розрахунки за умовами укладеної угоди про примирення не тільки з позивачем , а і з іншою потерпілою, [PERSON] . Відповідно до умов згаданої умови, відповідач повинен був сплатити позивачу та іншій потерпілій, [PERSON] , як відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди грошові кошти. Водночас, під час здійснення розрахунків з [PERSON] , відповідачу забракло коштів і він звернувся до позивача з проханням укласти договір позики на суму 19 000,00 грн. Позивач, проявивши співчуття до відповідача, погодився надати позику у розмірі 19 000,00 грн. та з отриманих 40-ка тисяч гривень позичила відповідачу 19 000,00 грн. Таким чином передача грошей відбувалася, а тому договір позики є укладеним. На підтвердження факту укладення цього договору відповідачем і було власноруч написано та передано позивачу розписку. Крім того, відповідач не ставить питання про визнання договору позики недійсним, адже розуміє, що в такому випадку він все одно буде змушений повернути отримані від Позивача кошти у розмірі 19 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві обставинам. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. 2.Мотивувальна частина 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 02.03.2021 між сторонами укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 19 000,00 грн. Укладання договору позики підтверджується розпискою від 02.03.2021 року, яка наявна в матеріалах справи. Строк повернення позики та правова природа отриманих [PERSON] коштів як боргу встановлена у тексті розписки до 02.12.2021 р. Доказів про погашення суми боргу, станом на час розгляду справи відповідач не надав. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений, оскільки на вимоги позивача про сплату боргу, відповідачем заборгованість не погашена. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , крім переданих відповідачу 19 000,00 грн. основного боргу за договором позики від 2.03.2021 року, просила стягнути на свою користь 360,74 грн. - 3% річних та 3 441,86 грн. інфляційних нарахувань згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. 2.2. Мотиви, з яких виходить суд при ухвалені рішення та застосовані норми права Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (частини перша та друга статті 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми (постанова Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13). Отже, між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] склалися позикові відносини (боргові зобов`язання), що підтверджується розпискою від 02.03.2021 р., яка в силу вимог частини другої статті 1047 ЦК України підтверджує як факт отримання коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Таким чином, оскільки у визначений у договорі строк кошти позивачу повернуті не були, суд дійшов висновку, що на користь позивача із відповідача належить стягнути за договором позики від 02 березня 2021 року суму такої позики у розмірі 19 000,00 грн. Згідно з частиною другою статті 625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається, оскільки боржником в установлений договором позики строк грошові кошти не повернуті, то у позивача виникло право на підставі частини другої статті 625ЦК України на стягнення 3% річних, а також інфляційних втрат. Отже, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно розписки від 02.03.2021 року складає 360,74 грн. Розмір інфляційних нарахувань на заборгованість за розпискою від 02.03.2021 року складають 3 441,86 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики, оформленої розпискою від 02.03.2021 року складає 22 802,60 грн. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики в розмірі 22 802,60 грн. 3.Висновки суду На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. 4. Судовий збір. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, ЦК України,

Outcome: approved