Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» у листопаді 2024 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 51135,06 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитні договори: 23.04.2021 року кредитний договір № 20118630609, за яким позичальнику надано кредит у сумі 12500,00 грн.; 26.04.2021 року кредитний договір № 40018630609, за яким позичальнику надано кредит у сумі 37895,00 грн. Банк виконав свої зобов`язання за кредитними договорами у повному обсязі, проте відповідач належним чином не виконав прийняті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 09.09.2024 року виникла заборгованість: 1) по кредитному договору № 20118630609 від 23.04.2021 року в сумі 22353,63 грн., з яких: 12266,44 грн. заборгованість за кредитом; 10087,19 грн. заборгованість за процентами; 2) по кредитному договору № 40018630609 від 26.04.2021 року в сумі 28781,43 грн., з яких: 18667,31 грн. заборгованість за кредитом; 4,32 грн. заборгованість за процентами; 10109,80 грн. заборгованість за комісією. У зв`язку із вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.01.2025 року відкрито провадження за вищезазначеним позовом та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом неодноразового опублікування судових повісток про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 23.04.2021 року [PERSON] звернувся до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та підписав заяву № 20118630609 та Паспорт споживчого кредиту. Розділом 3 Паспорту споживчого кредиту визначено основні умови кредитного договору № 20118630609: тип кредиту кредитна лінія; сума/ліміт кредиту 3000,00 грн.; строк кредитування 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень з будь-якої зі сторін; мета отримання кредиту загальні споживчі цілі, в тому числі для оплати за договорами страхування; спосіб та строк надання кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення банком. У Розділі 4 Паспорту споживчого кредиту встановлено наступну інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки за кредитом для споживача: пільгова процентна ставка 0% річних; стандартна процентна ставка 47,88% річних; тип процентної ставки фіксована. Відповідно до Розділу 5 Паспорту споживчого кредиту, повернення кредиту здійснюється щомісячно не пізніше настання платіжної дати, протягом встановленого строку кредитування, за наявності заборгованості за кредитом на кінець звітного розрахункового періоду. Розмір платежів розраховується щомісячно і залежить від суми заборгованості за кредитом на кінець звітного розрахункового періоду (включає суму нарахованих процентів за користування кредитом, суми інших обов`язкових платежів). Згідно Розділу 6 Паспорту споживчого кредиту у разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка у розмірі 62% річних з 1 (першого) дня виникнення простроченої заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 20118630609 від 23.04.2021 року, [PERSON] було встановлено кредитний ліміт, який неодноразово змінювався: 23.04.2021 року 3000,00 грн., 13.01.2022 року 7500,00 грн., 15.02.2022 року 12500,00 грн., 27.02.2022 року 8809,00 грн., 03.03.2022 року 12500,00 грн. Судом досліджено виписки/особові рахунки [PERSON] № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , з яких вбачається, що протягом 2021-2022 років відповідач користувався кредитним лімітом, встановленим по карткам. З розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за Кредитним договором № 20118630609 від 23.04.2021 року станом на 09.09.2024 року (включно) вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором складає 22353,63 грн., з яких: 12266,44 грн. заборгованості за кредитом; 10087,19 грн. заборгованості за процентами. Заперечень щодо вказаного розрахунку заборгованості відповідач не висловив, оскільки відзиву на позов до суду не надіслав. Додатково судом встановлено, що 23.04.2021 року [PERSON] підписав заяву № 40018630609 та Паспорт споживчого кредиту. Відповідно до умов вказаної Заяви та Паспорту споживчого кредиту визначено наступні умови кредитного договору: тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту 37895,00 грн., з яких: 37396,00 грн. на оплату товару, 499,00 грн. для сплати разової комісії; строк кредитування 24 місяці; мета отримання кредиту сплату товару, оплата разової комісії банку; спосіб та строк надання кредиту у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок продавця товарів та/або послуг. У Розділі 4 Паспорту споживчого кредиту встановлено наступну інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки за кредитом для споживача: процентна ставка: з 26.04.2021 по 25.06.2022 року 0,01% річних, з 26.06.2022 року 0,01% річних; тип процентної ставки фіксована; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 26.04.2021 по 25.06.2022 року 0,00%, з 26.06.2022 року 3%. Відповідно до Розділу 5 Паспорту споживчого кредиту повернення кредитних коштів здійснюється шляхом внесення позичальником ануїтентних щомісячних платежів. Банк виконав прийняті на себе зобов`язання щодо надання відповідачу кредитних коштів, що підтверджується платіжною інструкцією № TR.48942595.13572.359 від 26.04.2021 року на суму 37895,00 грн. З розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за Кредитним договором №40018630609 від 26.04.2021 року станом на 09.09.2024 року (включно) вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором складає 28781,43 грн., з яких: 18667,31 грн. заборгованості за кредитом; 4,32 грн. заборгованості за процентами; 10109,80 грн. заборгованість по комісії. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В ході судового розгляду встановлено, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 20118630609 від 23.04.2021 року та кредитний договір № 40018630609 від 26.04.2021 року. Позивачем умови договору щодо надання коштів повністю виконані, в свою чергу відповідачем не здійснено повернення коштів у строк, визначений у договорі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, контррозрахунку заборгованості не надав, твердження позивача не спростував, відтак, суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені. Таким чином, з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню наступні суми грошових коштів: за кредитним договором № 20118630609 від 23.04.2021 року в розмірі 22353,63 грн., з яких: 12266,44 грн. заборгованість за кредитом; 10087,19 грн. заборгованість за процентами; за кредитним договором № 40018630609 від 26.04.2021 року в розмірі 18671,63 грн., з яких: 18667,31 грн. заборгованість за кредитом; 4,32 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Разом з тим в частині стягнення суми заборгованості за комісією за кредитним договором № 40018630609 від 26.04.2021 року у розмірі 10109,80 грн., суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) висловлено правову позицію про те, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії,які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Як вбачається із заяви № 40018630609 від 23.04.2021 року за користування кредитом позичальник сплачує комісію: з 26.04.2021 року по 25.06.2022 року 0,00 грн.; з 26.06.2022 року по 26.04.2023 1136,85 грн.; загальна сума комісії складає 11368,50 грн. Разом з тим, при розгляді справи судом встановлено відсутність доказів про те, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включала в себе додаткові послуги, які надавалися поза межами інформування про стан кредитної заборгованості, яку споживач має право вимагати безоплатно один раз на місяць. У відповідності до ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, суд вважає, що у стягненні заборгованості за комісією за обслуговування кредиту слід відмовити. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу, як новому кредитору не повернуті, що свідчить про порушення його прав, відповідач, в свою чергу, відомостей, що заборгованість погашена чи свого розрахунку заборгованості суду не надав, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за кредитним договором № 20118630609 від 23.04.2021 року в розмірі 22353,63 грн., з яких: 12266,44 грн. заборгованість за кредитом; 10087,19 грн. заборгованість за процентами; за кредитним договором № 40018630609 від 26.04.2021 року в розмірі 18671,63 грн., з яких: 18667,31 грн. заборгованість за кредитом; 4,32 грн. заборгованість за відсотками., тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 266 від 13.11.2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (41025,26/51135,06*100)= 80,23 %, отже 1943,49 грн. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial