Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Головенко Є.В. звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю, в якому просив виділити у натурі у приватну власність [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) зблокований житловий будинок літ. «А», веранда літ. «а», веранда літ. «а1», який складається: «1-1» - веранда площею 7,1 кв.м., «1-2» - кухня площею 5,1 кв.м., «1-3» - кімната площею 13,5 кв.м., «1-4» - кухня площею 4,4 кв.м., «1-5» - веранда площею 4,3 кв.м., «1-6» - кімната площею 10,4 кв.м., «1-7» - кімната площею 10,6 кв.м., «1-8» - кімната площею 14,4 кв.м., загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літ. «Б» - сарай, літ. «Г» - сарай, та припинити її право спільної часткової власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що [PERSON] , на праві спільної часткової власності належить 57/100 частини будинку [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 вересня 1997 року. Також співвласниками вказаного вище будинку є відповідачі, що підтверджується доданою до заяви Інформаційною довідкою з ДРРПП за №434183297 від 04.07.2025 року. На даний час [PERSON] бажає скористатися своїм правом на виділ у натурі частки свого майна, проте добровільно між нею та відповідачами не досягнуто згоди щодо виділу часток будинку в натурі. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 03 вересня 2025 року за №140 позивачу може бути виділено наступні приміщення: зблокований житловий будинок літ. «А», загальною площею 75,4 м2, житловою площею 48,9 м2. За технічними показниками 57/100 частина об`єкта є відокремлена, має окремий вхід і може бути виділена в натурі. Відтак, у зв`язку з викладеними вище обставинами, а саме неможливістю добровільно виділити частку в натурі шляхом звернення до нотаріуса позивач вимушена звертатися до суду з даним позовом. Ухвалою від 26.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовну провадження. У підготовче засідання позивач [PERSON] представник - адвокат Головенко Є.В. не з`явилися, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, зазначених у ньому у підготовчому засіданні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Орєхов А.В. в підготовче засідання не з`явилися, від представника відповідачів у справі наявна заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали та не заперечували щодо їх задоволення. Згідно з частиною 3статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно зі ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України. У відповідності до ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що згідно паспорта серії [NUMBER] , виданого Немирівським РВ УМВС України у Вінницькій області 13.03. 1996, [PERSON] , [INFO] , народилася в м.Кінешма Івановської області, прописана за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.1997 спадкоємицею майна гр. [PERSON] , померлої [INFO] є її дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається іщ 57/100 частки одного одноповерхового житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до реєстраційного посвідчення від 09.10.1997 житловий будинок, розташований в [ADDRESS] (57/100 частини) зареєстрований за [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.07.2025 житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності (43/200 частини) [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки №317 від 02.07.2025, виданої КП «Немирівське БТІ», станом на 01.01.2013 житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , зареєстрований: 57/100 частини за [PERSON] . Тульчинським бюро технічної інвентаризації 09.10.1997 в реєстровій книзі №19 Р№1870 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Немирівською ДНК 30.09.1997 Р№4989; 43/200 частини за [PERSON] . Тульчинським бюро технічної інвентаризації 23.11.2012 в реєстровій книзі ФЖ18 Р№1870 на підставі рішення суду/ справа №2/217/55/2012/25.09.2012/Немирівський районний суду Вінницької області. Технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] виданий на [PERSON] . На підставі висновку ФОП [PERSON] № 140 від 03.09.2025 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , за технічними показниками 57/100 частина будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, може бути поділено. Склад новоутворених об`єктів: зблокований житловий будинок літ «А», веранда літ «а», веранда літ «а1», сарай літ «Б», сарай літ «Г». До житлового будинку входять приміщення: 1-1 веранда 7,1 кв.м, 1-2 кухня 5,1 кв.м, 1-3 кімната 13,5 кв.м, 1-4 кухні 4,4 кв.м, 1-5 веранда 4,3 кв.м, 1-6 кімната 10,4 кв.м, 1-7 кімната 10,6 кв.м, 1-8 кімната 14,4 кв.м., загальною площею 75,4 кв.м., в тому числі житловою 48,9 кв.м. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Як роз`яснено в П.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до П.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. Згідно ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Outcome: approved