Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обгрунтовує ти, що 07 грудня 2023 року між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстровано Добропільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 245 від 07.12.2023. Від даного шлюбу народилась спільна дитина, а саме донька - [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу сторони проживали у м. Добропілля Донецької області. Через 2 місяці після народження дитини, з огляду на складну ситуацію через бойові дії на території Донецької області, позивач разом із донькою виїхали до м. Запоріжжя, де знайшли житло та зареєструвались як внутрішньо-переміщені особи. Відповідач по справі - [PERSON] , станом на вересень 2024 року залишався у м. Добропілля, але за наявними у відомості, в подальшому, начебто, переїхав на територію заходу України. Наразі останній там проживає та працює. Ще влітку 2024 року стосунки погіршились. На це вплинула нездатність знайти спільні інтереси, які б об`єднували сторони як подружжя. Крім того, сторони перестали планувати та проводити разом відпочинок та дозвілля. Повсякденний побут, відсутність взаєморозуміння, інші проблеми в сім`ї призвели до того, що пожружжя втратили почуття кохання та поваги, один до одного. З середини вересня 2024 року сторони по справі мешкають окремо, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Відповідач, не дивлячись на фактичне припинення шлюбних відносин, ухиляється від юридичного оформлення розірвання шлюбу у встановленому законом порядку. Крім того, з огляду на наявність малолітньої дитини, розірвання шлюбу в добровільному порядку унеможливлене. Спільній доньці [PERSON] виповнилось майже 1 рік 2 місяці. На її утримання в цьому віці необхідні відповідні кошти, яких у [PERSON] не вистачає в достатній кількості. Окрім безпосереднього утримання доньки, позивач має сплачувати за утримання житла, комунальні послуги за житло у якому із донькою мешкаємо. На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла 3-х років. Отримуваних доходів не вистачає для забезпечення всіх потреб спільної із відповідачем дитини. Позивач просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та її користь у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно. Ухвалою суду від 23.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території України. Згідно п. 19 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ) особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та &quot;Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції. Відповідно до 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. Передбачений цією статтею порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення може застосовуватися стосовно інших учасників судового процесу, адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо від цього залежить реалізація ними своїх процесуальних прав і обов`язків. Судом здійснено виклики, повідомлення відповідача шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а отже відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності зі ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 грудня 2023 року між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстровано Добропільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 245 від 07.12.2023. Від даного шлюбународилась спільна дитина, а саме донька - [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу сторони проживали у м. Добропілля Донецької області. Через 2 місяці після народження дитини, з огляду на складну ситуацію через бойові дії на території Донецької області, позивач разом із донькою виїхали до м. Запоріжжя, де знайшли житло та зареєструвались як внутрішньо-переміщені особи. Відповідач по справі - [PERSON] , станом на вересень 2024 року залишався у м. Добропілля, але за наявними відомостями позивач, переїхав на територію заходу України. З середини вересня 2024 року сторони по справі мешкають окремо, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Відповідач, не дивлячись на фактичне припинення шлюбних відносин, ухиляється від юридичного оформлення розірвання шлюбу у встановленому законом порядку. Крім того, з огляду на наявність малолітньої дитини, розірвання шлюбу в добровільному порядку унеможливлене. Відповідач утримання дитини та матері дитини не здійснює. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла 3-х років. Позивач просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та її користь у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 80, ч. 3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти визначається судом (ст.ст. 80, 183 СК). При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких при визначенні розміру аліментів, суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. З матеріалів справи вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її забезпеченні. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст.ст.182, 183 СК України, а саме: враховуючи, що дитина знаходиться на утриманні матері, ту обставину, що відповідач не бере активної участі у вихованні та утриманні дитини, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку, доказів того, що на його утриманні знаходяться інші особи, суду не надав, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.09.2025 і до досягнення дитиною повноліття Також, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача на її утримання 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, підлягає задоволенню, виходячи з такого. Вимогами ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. В першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст.430ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат, слід зазначити наступне. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. Судовий збір за вимоги про стягнення аліментів необхідно стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 2422, 40 грн. На підстав викладеного,

Outcome: approved