Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

у листопаді 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позов мотивувала тим, що з 22 листопада 1975 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 21 серпня 2006 року розірвано. В період шлюбу побудували в [ADDRESS] житловий будинок, право власності на який зареєстровано за [PERSON] 04 жовтня 2006 року, тобто вже після розірвання шлюбу. Вважає, що оскільки будинок разом з господарськими спорудами побудовано та прийнято в експлуатацію в період шлюбу, то таке нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначала, що після розірвання шлюбу жодних спорів щодо вказаного нерухомого майна між нею та [PERSON] не виникало та існувала домовленість про те, що в подальшому будинок перейде у власність їх спільної дочки, однак після смерті [INFO] [PERSON] їй стало відомо, що її колишній чоловік склав заповіт на ім`я свого сина від другого шлюбу, яким заповів йому, у тому числі, спірне нерухоме майно, що свідчить про порушення її прав як співвласника домоволодіння. З огляду на викладене просила визнати за нею право на 1/2 частку в праві спільної власності на житловий будинок житловою площею 73, 0 кв.м, загальною площею 162, 5 кв.м та всіх допоміжних до нього будівель і споруд (літня кухня-сарай, погріб, вбиральня, огорожа), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 01 липня 2019 року у позові відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 07 липня 2020 року апеляційну скаргу позивачки залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді від 11 жовтня 2021 року справу прийнято до провадження Городоцького районного суду Львівської області, у справі призначено підготовче засідання, а 23 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у відповіді на відзив від 11 квітня 2019 року, інших поданих заявах та в суді вимоги підтримали мотивуючи тим, що спірне домоволодіння було побудоване в період перебування позивачки та [PERSON] у шлюбі, а тому спільна сумісна власність на таке майно презюмується. Також пояснили, що шлюб між позивачкою і [PERSON] тривав з 22 листопада 1975 року до 21 серпня 2006 року, при цьому проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] припинили з 2002 року. Незалежно від того коли було прийнято в експлуатацію спірний будинок вважають його зведеним в період шлюбу позивачки та [PERSON] за їх спільні кошти, а відтак є всі підстави до визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного майна, як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у відзиві на позовну заяву від 28 березня 2019 року, інших поданих заявах та в суді позов не визнали. Зазначили, що в період шлюбу позивачки та спадкодавця, будинок не було завершено будівництвом та не було здано в експлуатацію. З середини 90-х років подружжя не вело спільного господарства та разом не проживало. Ствердили, що фактично шлюб існував формально з огляду на те, що [PERSON] проживав у своїх батьків з чиєю допомогою і закінчував будівництво будинку, а господарські будівлі зводились ним в шлюбі з відповідачкою. У 2000 році будинок не був придатний для проживання, всі внутрішні та зовнішні роботи виконувались поступово, тому будинок було здано в експлуатацію лише у кінці 2006 року, за наведеного, ні будинок, ні господарські споруди, які зведені в період окремого проживання позивачки та спадкодавця, не можуть бути віднесені до об`єкту спільного подружнього майна [PERSON] та [PERSON] , просили у позові відмовити. Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Голубець І.Г. та представник КП «Городоцьке бюро технічної інвентаризації» Городоцької міської ради Львівської області, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до такого висновку. Згідно частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положеннями статей 2, 13, 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із змісту позовної заяви, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] , 1954р.н. та [PERSON] , 1952р.н. 22 листопада 1975 року зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС Городоцького райвиконкому Львівської області, актовий запис № 115. Згідно копій матеріалів Інвентаризаційної справи № 654 КП «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» у 1981 році на відведеній для цієї мети [PERSON] земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , на підставі дозволу, оформленого рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради народних депутатів № 448 від 12 листопада 1981 року, розпочалося будівництво житлового будинку (т. 1 а.с. 26-30). Із копії Акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 10 липня 2006 року, затвердженого рішенням виконкому Городоцької міської ради № 415 від 31 липня 2006 року убачається, що одноквартирний одноповерховий житловий будинок з цокольним поверхом знаходиться на [ADDRESS] . Будівельно-монтажні роботи здійснено у терміни: початок робіт - 1981 рік, закінчення робіт - 1990 рік. Загальна площа: за проєктом - 94, 30 кв.м, за архітектурно-технічним паспортом - 162, 5 кв.м. Кількість поверхів: за проєктом - «два», за архітектурно технічним паспортом - «один + цоколь». Загальний будівельний об`єм: за проєктом - 513, 0 куб.м, за архітектурно-технічним паспортом - 822, 0 куб.м. Площа квартир (чотирикімнатні і більше): за проєктом - загальна 94, 3; житлова 58,8; за архітектурно-технічним паспортом загальна 162, 5; житлова 73 ,0. Згідно пункту 8 Акта, на об`єкті виконані згідно державними будівельними нормами всі роботи, передбачені проектною документацією, змонтоване і випробуване обладнання, проведені пусконалагоджувальні роботи згідно з технологічним регламентом, створені безпечні умови для праці виробничого персоналу та перебування людей відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, пожежної безпеки, екологічних та санітарних норм (т. 1 а.с. 31-34). Згідно долученої до матеріалів справи заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 4046, 05 вересня 2006 року [PERSON] звернувся до КП «Городоцьке районне БТІ» із відповідною заявою про реєстрацію рішення виконкому Городоцької міської ради № 415 від 31 липня 2006 року «Про затвердження акту приймання в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] » (т. 1 а.с. 35). На підставі зазначеної заяви, 04 жовтня 2006 року [PERSON] видано Свідоцтво Серія ЯЯЯ № [NUMBER] про право власності на нерухоме майно - будинок на [ADDRESS] . Опис об`єкта: загальна площа 162, 5 кв.м; житлова площа 73, 0 кв.м; кімнат - 4; кухонь - 1; житловий будинок, 1А, 162, 5 кв.м; літня кухня-сарай, погріб, Б; вбиральня, В; огорожа, 1-3 (т. 1 а.с. 36). Зазначене Свідоцтво, за заявою [PERSON] № 4841 від 04 жовтня 2006 року зареєстровано у Реєстрі права власності на нерухоме майно, про що останньому видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серія ССВ № 368543 (т. 1 а.с. 37, 38). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 21 серпня 2006 року шлюб між [PERSON] , 1954р.н. та [PERSON] , 1952р.н. - розірвано. Як убачається із змісту описової частини судового рішення, у підставах звернення [PERSON] із позовом до суду (обґрунтування позовних вимог), зазначено зокрема, що позивачка із [PERSON] , 1952р.н. на 13 липня 2006 року (час звернення із позовом про розірвання шлюбу до суду) більше десяти років разом не проживали (т. 1 а.с. 11). 25 грудня 2007 року [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] , що убачається із копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] (т. 1 а.с. 78). Як убачається із копії Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] (т. 1 а.с. 77 зворот). [PERSON] за життя розпорядився своїм майном, і зокрема, склав заповіт, що посвідчений 10 квітня 2018 року приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Голубець І.Г., за реєстровим № 314, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належало на день смерті і на що він за законом мав право, заповів [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 75 зворот, 76). Згідно Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у місті Городок Львівської області (т. 1 а.с. 72 зворот). 11 вересня 2018 року, відповідачка [PERSON] в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] звернулася до приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Голбець І.Г. із заявою про прийняття спадщини за заповітом (т. 1 а.с. 72). Після смерті [INFO] [PERSON] , 1952р.н. заведено спадкову справу № 53/2018 (т. 1 а.с. 71-82). За змістом статті 22 КпШС України в редакції, чинній на момент початку будівництва спірного житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Близьке за змістом положення міститься й у статті 60 СК України в редакції, чинній на момент введення житлового будинку в експлуатацію, за змістом якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 22 КпШС України, яка узгоджується з нормами статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з чинними на сьогодні частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (чинна сьогодні частина друга статті 372 ЦК України). Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України (чинною на час розгляду справи) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що «новостворене нерухоме майно набуває правового режиму житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію». Як убачається із матеріалів справи будівельно-монтажні роботи будинку на [ADDRESS] , здійснювалися [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбу та у період їх спільного проживання з 1981 року (початок робіт) по 1990 рік (закінчення робіт) за спільні кошти подружжя. Станом на 1990 рік будівництво будинку - завершено. Із змісту заяви [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Рожковецьким І.В., за реєстровим № 3180 убачається, що [PERSON] , познайомився з [PERSON] влітку 1995 року, приїхавши в місто Городок. Він зустрічався з його дочкою [PERSON] , з якою у вересні 1995 року одружився. Ще до весілля він часто залишався у місті Городок. Ночував у новому будинку на [ADDRESS] . Будинок був повністю готовий до проживання, всюди були зроблені ремонти, розставлені меблі, висіли люстри, на вікнах - карнизи, штори. В спальні була постіль. Також повністю готовим до проживання був перший поверх - обладнана всім необхідним кухня, ванна кімната, прихожа, кладова і гараж. Територія була огороджена металевою сіткою та воротами. На території була недобудована літня кухня. [PERSON] зі змістом статті 384 КК України - відповідальність за завідомо неправдиві показання, ознайомлений (т. 2 а.с. 81). Свідок [PERSON] в суді пояснила, що не раз була у спірному будинку, зокрема у 1994 році святкували там 40 років [PERSON] . На той час будинок мав усе, меблі, штори, ліжко, диван. У 1995 році було весілля старшої дочки [PERSON] та [PERSON] - Наталі, мати покійного [PERSON] (спадкодавця) хотіла робити весілля у будинку, щоб показати його гостям, але подвір`я біля будинку ще не було повністю закінчено, при цьому вказала, що в самому будинку гості ночували, все необхідне в будинку було. Знає, що у 2001 році [PERSON] та [PERSON] ще проживали разом, оскільки [PERSON] телефонувала до неї й скаржилась на чоловіка. Зазначила, що будинок був збудований ще у 1990 році, а повністю готовий до 1995 року. Свідок [PERSON] пояснила, що у 1995 році, увечері, приїжджала до будинку на [ADDRESS] , будинок був з меблями, кімнати облаштовані, світло, туалет, все було зроблено. Літня кухня в той час була вибудувана, все огороджено. [PERSON] в суді пояснив, що спірний будинок знаходиться навпроти його будинку, будівництво відбувалось на його очах, у 1983 році залили фундамент, зведений і накритий до 1990 року. [PERSON] , двері у будинку були до 1990 року, світло і вода були вже у 1985 році. У 1995 році [PERSON] робила весілля дочки [PERSON] й гості ночували у спірному будинку, в той час на подвір`ї була огорожа. У 2000-2001 роках [PERSON] ще проживала у будинку. Таким чином, суд вважає доведеним факт 100% готовності домоволодіння на момент припинення фактичних шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] у 2002 році (що позивачкою не заперечується), оскільки завершення монтажно-будівельних робіт відбулось у 1990 році, а як встановлено судом із пояснень свідків, повністю облаштованим будинок був вже у 1995 році. Позивачкою доведено, що будівництво спірного будинку здійснювалося у період шлюбу та за спільні кошти подружжя, що підтверджується як поясненнями свідків так і іншими матеріалами справи. Відповідачкою, за допомогою належних та допустимих доказів не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами, що на [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] , який помер у 2018 році, за життя право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] на спірний будинок не оспорював. Твердження сторони відповідачки про те, що на момент припинення спільного проживання подружжя [PERSON] і [PERSON] житловий будинок та допоміжні споруди на [ADDRESS] були непридатними до життя, спростовуються зібраними у справі доказами. Рішення № 142 від 20 березня 2003 року виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області про те, що у 2003 році будинок на [ADDRESS] був незавершений будівництвом, проте [PERSON] було дозволено зареєструвати себе в цьому будинку з огляду на завершення двох кімнат площею 36, 1 кв.м, суд бере до уваги, однак з огляду на вищенаведені та досліджені в судовому засіданні докази про 100% готовність будинку ще у 1995 році, оцінює як необґрунтовані (т. 1 а.с. 114-119). Що стосується покликань відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON] про підключення споруди побутового споживача до електромереж та проведення газопостачання до будинку у 2003 році, що підтверджується матеріалами справи, то суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначила, що «істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку іншого з подружжя - не власника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення вартості має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами». Таким чином, підключення споруди побутового споживача до електромереж та проведення газопостачання до будинку на [ADDRESS] у 2003 році не спростовують факт того, що житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за зазначеною адресою будувався [PERSON] та позивачкою [PERSON] спільними грошовими коштами та працею й був придатний до проживання ще за час їхнього спільного проживання, до 2002 року. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як встановлено судом, 04 жовтня 2006 року [PERSON] видано Свідоцтво Серія ЯЯЯ № [NUMBER] про право власності на нерухоме майно - будинок на [ADDRESS] . Зазначене Свідоцтво зареєстровано у Реєстрі права власності на нерухоме майно, про що [PERSON] видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серія ССВ № 368543. Отже новостворене нерухоме майно на [ADDRESS] набуло юридичного статусу житлового будинку внаслідок вищезазначеної державної реєстрації. Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, а також те, що відповідачкою не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно й не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, суд приходить до висновку про те, що спірне нерухоме майно - будинок на [ADDRESS] з господарськими спорудами, зведено за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, під час їх спільного проживання, таке майно є спільним майном подружжя і підлягає поділу в рівних частинах. З огляду на положення статей 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивачки по 4 405 гривень 00 копійок судового збору, з кожного. Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 30 листопада 2018 року, у вигляді арешту житлового будинку на [ADDRESS] , з набранням рішенням законної сили, слід скасувати. З огляду на наведене,

Outcome: approved