Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

08.12.2025 позивач ТОВ «Юніт капітал» звернулось до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 07.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ «Юніт капітал», та [PERSON] уклали кредитний договір, з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 15000 грн, в свою чергу [PERSON] зобов`язалася повернути кошти, проте не виконала взяті на себе зобов`язання. На підставі укладених договорів факторингу до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у сумі 15098,61 грн та відсотки 46733,68 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 7000 грн та сплачений судовий збір 2422,40 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2025 вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В. 10.12.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова позовну заяву залишено без руху. 12.12.2025 позивачем недоліки усунуто. 23.12.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова позовну заяву повторно залишено без руху. 23.12.2025 позивачем недоліки усунуто. 24.12.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання, вирішено здійснювати розгляд справи у змішаній формі. 22.12.2025 відповідачем подано заяву про залишення без розгляду позову, яка мотивована тим, що ТОВ «Юніт капітал» вже втретє звертається до суду з аналогічним позовом, що свідчить про зловживання процесуальними правами. 22.12.2025 відповідачем подано заяву про залишення без розгляду, у якій зазначено, що позивач зазначає відповідачем [PERSON] , тоді як вона не є особою з таким прізвищем. Позовна заява містить неправильні персональні дані відповідача, що унеможливлює належну ідентифікацію особо, до якої заявлено позовні вимоги та свідчить про подання позову не до тієї особи. Крім того, підставою позовних вимог є кредитний договір від 07.07.2021. позов подано у 2025 році, тобто після спливу загального строку позовної давності, встановлено ст. 257 ЦК України. 25.12.2025 відповідачем подано відзив на позову заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, не надавши доказів її переривання, зупинення чи поважності пропуску. Позовна заява та додатки відповідачу не вручені. Позивач неодноразово подавав позовні заяви, які поверталися судом через недоліки. 29.12.2025 позивачем подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, а саме : «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії воєнного стану. оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, Позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України. Звертаємо увагу, що пункт 19 Закону України Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності втратив чинність 04.09.2025. Оскільки строк позовної давності не встиг закінчитися до введення воєнного стану, то після його завершення він відновлюється, і позовна давність буде продовжена на період воєнного стану. Це означає, що час, який проходив під час воєнного стану, не враховуватиметься в загальний строк позовної давності. До позовної заяви долучені докази надсилання копії позовної заяви відповідачу на адресу яка збігається з тією, що вказана у відзиві. Також Відповідач має кабінет в електронному суді, і може безперешкодно ознайомлюватись з матеріалами справи. 29.12.2025 відповідач подала додаткові пояснення у справі, у яких зазначила, що нараховані відсотки надмірні, несправедливі та такі, що не відповідають принципам розумності, добросовісності та справедливості. Просила врахувати її майновий та соціальний стан, а саме те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має постійного доходу. 30.12.2025 позивачем подано додаткові пояснення, у яких зазначено, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунки заборгованості створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». У матеріалах справи долучено виписку з особового рахунку боржника, яка є належним та допустимим доказом відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України. Більше того, Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань відсотків, що свідчить про його сумлінне ставлення до своїх прав та обов`язків як нового кредитора. Алгоритм нарахування такої заборгованості узгоджений кредитним договором. умови кредитного договору відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, при укладенні договору Відповідачу надано в повному обсязі всю необхідну інформацію щодо умов кредитування, розміру загальної вартості кредиту, його вартісну величину. Підписавши кредитний договір, позичальник надав свою згоду на сплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані. Дані обставини також вставлені судом першої інстанції. Позичальник добровільно погодився на дані умови кредитного договору, шляхом його підписання. Також боржник своїм підписом засвідчив, що умови цього Договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків Кредитодавця та Позичальника та відповідає вільному волевиявленню Сторін (п.4.9. Кредитного договору). Нарахування відсотків за користування Кредитом відображені в наданих розрахунках ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» відбувались згідно з погодженими умовами Кредитного договору № 415911243 від 07.07.2021. в охоронних правовідносинах у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великою Палатою Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець надав Відповідачу кредит на суму 15 100,00 грн строком на 30 днів. Однак, Відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту у встановлений Кредитним договором строк не виконав. Відтак, Скаржник вправі вимагати від Відповідача повернення отриманих за Кредитним договором коштів, а також процентів за неправомірне користування такими коштами, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що алгоритм нарахування такої заборгованості погоджений кредитним Договором № 415911243 від 07.07.2021. Згідно з 1.9.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 335,80 (триста тридцять п`ять цілих вісім десятих) процентів річних, що становить 0,92 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним;); Тобто в період з 07.07.2021 по 09.08.2021 нарахування відсотків здійснювалось відповідно до п. 1.9.1. 09.08.2021 Відповідач сплатила відсотки в сумі 4 761,03 грн та тіло 0,97 грн. За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 477,54 (чотириста сімдесят сім цілих п`ятдесят чотири сотих) процентів річних, що становить 1,31 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті. (п. 1.9.2.) Тобто нарахування відсотків в період з 10.08.2021 по 08.09.2021 здійснювалось відповідно до п. 1.9.2. 08.09.2021 Відповідач сплатила суму 5 934,00 грн на погашення відсотків. Відповідно до п. 1.9.2. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті. Таким чином нарахування відсотків в період з 09.09.2021 по 05.10.2021 нараховувались за зниженою індивідуальною відсотковою ставкою 1,04 % в день 05.10.2021 Відповідач сплатила 4 280,58 грн за відсотками та 0,42 грн за тілом кредиту. В період з 06.10.2021 по 04.11.2021 нарахування відсотків здійснювалось відповідно до п. 1.9.2 за зниженою індивідуальною відсотковою ставкою 0,64% в день. Згідно з п. 1.9.3. У випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору. Відповідно до п. 1.9.3. 08.11.2021 відбулось донарахування відсотків в сумі 14 271,53 грн. П. 1.12.2 передбачено, що з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 (вісімсот тридцять дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Тобто в період з 09.11.2021 по 01.02.2022 нарахування відсотків здійснювалось відпо відно до п. 1.12.2. за відсотковою ставкою 2,30 % в день. Відповідно до п. 1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. Згідно з п. 4.3. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. виходячи з умов Кредитного договору, нараховані Відповідачу проценти за користування кредитом поза межами встановленого Кредитним договором строку кредитування є погодженою сторонами мірою відповідальності за порушення Скаржником строків повернення кредиту, які підлягають стягненню з Відповідача в повному обсязі. Виходячи з наведених матеріалів справи та правової позиції Верховного Суду, заборгованість Відповідача перед Позивачем складається з суми основного боргу (тіла кредиту) та процентів за користування кредитом, які, відповідно до договору та цивільного законодавства, поділяються на два окремі види. Перший вид - це проценти за правомірне користування кредитом, нараховані в межах строку дії кредитного договору, розмір яких визначено договором або законом, а порядок їх сплати врегульовано частиною першою статті 1048 ЦК України. Другий вид - це проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами, що виникають у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, і підлягають стягненню на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 415911243 від 07.07.2021 у розмірі 61 832,29 грн, що складається заборгованості по тілу в розмірі: 15 098,61 та заборгованості за відсотками 46 733,68 грн. 31.12.2025 відповідачем подано додаткові пояснення, у яких зазначено, що наведені нижче обставини викладаються виключно з аналізу тверджень, розрахунків та пояснень самого позивача, що містяться в матеріалах справи, без визнання відповідачем факту укладення договору, отримання кредитних коштів, розміру зобов`язань чи правових підстав заявлених вимог. Із додаткових матеріалів та пояснень позивача вбачається, що, за його твердженням, у 2021 році відповідачем здійснювалися платежі на користь Кредитодавця, зокрема: 09.08.2021 4 761,03 грн; 08.09.2021 5 934,00 грн 05.10.2021 4 280,58 грн. Загальна сума зазначених платежів, відповідно до власних розрахунків позивача, становить 14 975,61 грн, що є співмірною із сумою, яку позивач зазначає як суму наданого кредиту. Незалежно від того, яким чином Позивач класифікує вищевказані платежі (як «відсотки», «плату за пролонгацію» чи інші нарахування), факт отримання Позивачем грошових коштів підтверджується матеріалами справи та не заперечується самим Позивачем. Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки свідчать про те, що позивач фактично отримав від відповідача грошові кошти у розмірі, співмірному із заявленою ним сумою кредиту, що виключає можливість ігнорування цього факту при визначенні наявності та розміру заявленої заборгованості. Заявлені Позивачем вимоги про стягнення суми, що у декілька разів перевищує суму, зазначену ним як наданий кредит, ґрунтуються виключно на застосуванні надвисоких процентних ставок (до 2,30 % на день), які призвели до нарахування суми, що є економічно необґрунтованою, непропорційною та такою, що порушує принципи розумності, справедливості та добросовісності. З урахуванням того, що, згідно з власними розрахунками Позивача, ним уже було отримано грошові кошти у сумі, співмірній із заявленою сумою кредиту, подальше нарахування 61 832, 29 грн є явно надмірним та не відповідає реальним наслідкам можливого порушення зобов`язання. Відповідач просить суд: надати належну правову оцінку факту отримання Позивачем грошових коштів, підтвердженого матеріалами справи; врахувати зазначені обставини при визначенні наявності та розміру заявлених Позивачем вимог; врахувати неспівмірність та надмірність заявленої до стягнення суми. Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. 05.01.2026 відповідачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволені позову. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 07.07.2021 [PERSON] сформувала заявку на отримання грошових коштів у кредит, у якій зазначила своє прізвище, ім`я та по батькові, фінансовий номер телефону, електронну адресу, дату народження, серію та номер паспорту, РНОКПП, адресу реєстрації та проживання та номер картки. Вказана заявка зберігається з матеріалах справи як у електронній формі, так і у письмовій формі. 07.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії №415911243 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. [PERSON] підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV25G6Q. Зокрема, 07.07.2021 о 17-04 год. відповідачка ввела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Кредитний договір зберігається у матеріалах справи як у електронній формі, так і у письмовій формі. Відповідно до п. 1.1 за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 15100 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно з п. 1.2 - сума Кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника. Відповідно до п. 1.3 договору - кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 15100 грн одразу після укладення договору. Згідно з п. 1.7 договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від датиотримання кредиту. П. 1.9 сторони погодила, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються виключно на період строку, визначеному у п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 335,80 % річних, що становить 0,92% від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до довідки щодо дій позичальника у Інформаційно- телекомунікаційній системі [PERSON] отримала одноразовий ідентифікатор MNV25G6Q , який відправлено позичальнику 07.07.2021 о 17.04 год. на номер телефону [NUMBER] , ідентифікатор введено 07.07.2021 о 17-05 год, грошові кошти перераховано позичальнику 07.07.2021 о 17-05 год. Згідно з платіжним дорученням від 07.07.2021 [PERSON] було перераховано кошти у сумі 15100 грн, на рахунок 5168-75хх-хххх-4605. Тобто, на картковий рахунок, який [PERSON] зазначила у заявці на отримання кредиту. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №415911243 від 07.07.2021 сума заборгованості за період з 28.10.2024 по 20.11.2025 становить 61832,29 грн,з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 15098,61 грн, прострочена заборгованість за процентами 46733,68 грн. Станом на 20.11.2025 заборгованість за кредитним договором не погашена. За клопотанням позивача з АТ КБ «ПриватБанк» витребувано докази щодо зарахування на рахунок [PERSON] грошових коштів та належності банківської карти відповідача. Судом отримано відповіді АТ КБ «ПриватБанк». Так, довідкою АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено, що [PERSON] у банку емітовано картку № [NUMBER] . Тобто, картку, яка [PERSON] зазначена у заявці на отримання кредиту. З наданої виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що 07.07.2021 на її рахунок було здійснено зарахування коштів у розмірі 15100 грн. Окрім того, у вказаній виписці у графі «деталі операції» зазначено, виплата займу Манівео, не підлягає оподаткуванню. Тобто, на рахунок [PERSON] , який нею зазначено при укладені кредитного договору, було зараховано суму 15100 грн. Отже, взяті на себе зобов`язання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 15100 грн. В свою чергу, [PERSON] взяті на себе зобов`язання виконала частково. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором, суд зазначає. Наявні договори факторингу, додаткові угоди до них, реєстри прав вимог, довідки щодо договорів факторингу, зберігаються з у матеріалах справи тільки в електронній формі. 28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Пунктом 1.2 Договору факторингу 1 визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу 1 під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта (Первісного кредитора) до боржників (Відповідача) по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.5 Договору факторингу 1 встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору. Згідно з п. 2.1 розділу 2 Договору факторингу 1 клієнт (Первісний кредитор) зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.5.3.3 Договору факторингу 1 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон плюс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. Первісний кредитор та ТОВ ««Таліон плюс`на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 163 від 07.12.2021, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01. Розділом 2 Договору факторингу 2 визначено, що ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон плюс» за плату на умовах, визначених цим договором. ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. Враховуючи те, що Реєстр прав вимоги містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, Позивачем надано Витяг з Реєстру прав вимог, що містить лише дані Відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб) (Додаток № 16). Додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «Таліон плюс» зі сторони ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» згідно Договору факторингу 2 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу 2 (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості Відповідача по Кредитному договору) до позовної заяви додається Платіжна інструкція. 28.10.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» укладено Договір факторингу № 28/10/24/У (далі Договір факторингу 3) відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до п.1.2. Договору факторингу 3 перехід від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до Позивача Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Позивач стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 28.10.2024 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача. Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у Реєстрі Боржників № б/н від 28.10.2024 до Позивача підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу 3. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «Юніт капітал» набуло право вимоги до [PERSON] . При цьому матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] була повідомлена про зміну кредитора за кредитним договором, проте неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Із розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] кредитних зобов`язань виникла заборгованість за кредитом у розмірі 61832,29 грн, яка складається з тіло кредиту 15098,61 грн, відсотки 46733,68 грн. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано договір кредитної лінії, заяву на отримання грошових коштів, платіжне доручення про перерахування коштів, електронне повідомлення, а також випису та розрахунок. Що стосується стягнення відсотків у розмірі 46733,68 грн. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц). Сторонами було погоджено, що строк дії договору становить 30 днів, з 07.07.2021 до 07.08.2021, в цей строк діє відсоткова ставка 0,92 в день (пункт 1.9.1 договору). При цьому, умовами договору визначено, що користування кредитом становить 30 днів (пункт 1.7). Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах № 296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, № 912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, № 910/18943/20 від 27 липня 2021 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Враховуючи наведене, оскільки договором кредиту визначено конкретні умови надання кредиту, його розмір; процентну ставку, строк користування кредитом, то нарахування і стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним договором строком кредитування суперечить вимогам ЦК України та вищевикладеним висновкам Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Юніт капітал» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зазначення у додаткових поясненнях, що відсотки, нараховані поза межами строку кредитом, є вимогами за ч. 2 ст. 625 ЦК України, судом не приймається, оскільки при зверненні до суду позивачем таких вимог заявлено не було, відповідно до наданих розрахунків, які були долучені до позову, суми, нараховані за ч. 2 ст. 625 ЦК України не відображені. Умови договору мають бути чіткими і зрозумілими. При стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами умовах договору, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів, а не двозначними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наданої випискою по рахунку підтверджується, що нарахування відсотків здійснювалося поза межами кредитного договору, а саме строк дії договору з 07.07.2021 по 07.08.2021, тобто 30 днів, в той час як нарахування відсотків здійснено після 07.08.2021. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню відсотки за період з 07.07.2021 по 07.08.2021, тобто в межах строку дії договору, який погоджений сторонами при укладенні договору та відсотковою ставкою, яка погоджена сторонами, а саме 0,92%. За таких обставин, суд, реалізуючи свій процесуальний обов`язок уважає за необхідне навести власний розрахунок заборгованості за відсотками за кредитним договором № 415911243. Сторонами погоджено, що денна процента ставка становить 0,92%, сума заборгованості 15100 грн, строк кредиту 30 днів, отже сума процентів 4167,60 грн (15100 грн*0,92%*30 днів). Разом з тим, як відображено у розрахунку заборгованості та зазначено представником позивача у додаткових поясненнях, відповідачем [PERSON] було здійснено сплату за кредитом 09.08.2021 у сумі 0,97 грн та 4761,03 грн , 08.09.2021 5934 грн, 05.10.2021 0,42 грн та 4280,58 грн. Отже, [PERSON] здійснила плату за кредитним договором у загальній сумі 14977 грн, яка підлягає врахуванню при ухвалені рішення. Так, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 15100 грн (тіло кредиту)+ 4167,60 грн (відсотки)= 19267,60 грн. З урахуванням сплачено суми 14977 грн, заборгованість становить 4290,60 грн (19267,60 грн -14977 грн). Що стосується наданого позивачем паспорту споживчого кредиту. Термін «паспорт споживчого кредиту» визначається у ЗУ «Про споживче кредитування» в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1734-VIII)). З огляду на ці приписи паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19 вказано, що положення Закону № 1734-VIII допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоби відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника у письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі. Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, тобто довідкою для споживача, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Що стосується витрат на правову допомогу. У позовній заяві ТОВ «Юніт капітал» просив стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підставі п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За нормами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137ЦПК України). Нормою ч. 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial