Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила встановити факт того, що вона є племінницею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . А також, просила визначити їй додатковий строк тривалістю шість місяців з дня набрання чинності рішенням суду для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи документів, підтверджуючих факт родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] , а також пропуском строку для прийняття спадщини. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, а також пояснив, що він є рідним братом позивача, а [PERSON] є їх рідною тіткою. Крім того, пояснив, що коли його мати [PERSON] влаштовувала свою сестру [PERSON] до психоневрологічного інтернату, то для зворотного зв`язку вона зазначила адресу своєї реєстрації: [ADDRESS] . Оскільки його мати [PERSON] померла раніше за свою сестру [PERSON] , про смерть останньої в 2010 році було сповіщено саме відповідача, який на той час не спілкувався з позивачкою, тому не повідомив її про смерть родички. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.01.2026 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.10.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської районного державної нотаріальної контори, громадянці [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.09.2010 року, виданого Ярославською сільською радою Саратського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до якої входить 1/2 частка житлового будинку за вищевказаною адресою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 ст. 1236 ЦК України встановлено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Частиною 2 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до заповіту від 13 червня 1994 року, посвідченого виконавчим комітетом Старонекрасівської сільської ради народних депутатів, зареєстрований в реєстрі книги для нотаріальних справ за №212, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] . Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28.04.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] , тобто ще до часу відкриття спадщини. Необхідною умовою спадкування за заповітом для фізичної особи є те, що вона має бути живою на момент відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] , як єдиний спадкоємець за заповітом [PERSON] , померла раніше заповідача, правових наслідків заповіту не настало, і спадкова маса має розподілятися між особами, що входять у коло спадкоємців відповідно до ст. 1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Сулаковим І.І. 15 травня 2025 року заведено спадкову справу №118/2025 до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , що проживала за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Великорибальське, будинок-інтернат. Згідно матеріалів спадкової справи до приватного нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом звернулась позивач [PERSON] , як племінниця померлої. Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Сулакова І.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 травня 2025 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00051233950 від 15 травня 2025 року. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 лютого 1971 року, виданим міським бюро РАЦС УРСР м. Ізмаїла, згідно якого батько [PERSON] , мати [PERSON] , свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09 березня 1990 року, виданим Староказацькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно якого після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16 січня 2008 року, виданим виконкомом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, згідно якого після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05 серпня 1958 року, виданим міським бюро РАЦС УРСР м. Ізмаїла, дошлюбне прізвище [PERSON] « [PERSON] ». Факт того, що [PERSON] , [INFO] , є племінницею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , підтверджений довідкою Старонекрасівського старостинського округу Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 15 січня 2025 року №27 про право власності на будинок, виданою в зв`язку з оформленням спадщини після смерті [PERSON] , в якій зазначено, що на день смерті спадкодавця за адресою житлового будинку по [ADDRESS] була зареєстрована та проживала племінниця [PERSON] , [INFO] , а також довідкою Старонекрасівського старостинського округу Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 08 грудня 2025 року №554, відповідно до якої житловий будинок в [ADDRESS] належить двом сестрам [PERSON] і [PERSON] в рівних частках кожній. Крім того, факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] підтвердив також відповідач [PERSON] в своїй заяві, поданій до суду 02 грудня 2025 року, в якій зазначив, що [PERSON] доводиться племінницею [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що мати позивача [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , а отже є всі підстави для встановлення факту родинних відносин між позивачем [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Враховуючи те, що мати позивача [PERSON] і [PERSON] є рідними сестрами, позивач, як племінниця [PERSON] , після її смерті має право на спадкування спадщини, яка належала б за законом її матері (сестрі спадкодавця), якби вона була живою на час відкриття спадщини. Згідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON] померлої [INFO] , саме з цього часу починається строк для прийняття спадщини. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та в установлений законом строк, відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім цього. встановлено, що постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Сулакова І.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 травня 2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а [PERSON] пропустила встановлений законодавством строк. Позивач просить визначити їй додатковий строк тривалістю шість місяців з дня набрання чинності рішенням суду для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] . У відповідності до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Абзацами 1, 2, 3, 4 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Аналізуючи ч.1 ст.1269 ЦК України та ч.1 ст.1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в разі якщо спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, тобто закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Позивач, зазначаючи про причини пропуску нею строку прийняття спадщини, вказує, що на момент смерті її тітка проживала в Великорибальському психоневрологічному будинку-інтернаті, який лише в березні 2025 року повідомив її про смерть [PERSON] і надав документи, необхідні для прийняття та оформлення спадщини. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] дійсно проживала у Великорибальському психоневрологічному будинку-інтернаті Одеської обласної ради, що підтверджується Листом № 88 від 06.03.2025 року. Лист з повідомленням про смерть [PERSON] , а також всі документи, необхідні для прийняття та оформлення спадщини, в тому числі належним чином засвідчена копія свідоцтва про смерть [PERSON] , було надіслано позивачці 13.03.2025 року поштовим відправленням, що підтверджується конвертом із штемпелем від 13.03.2025р., тобто по завершенню встановленого законом шестимісячного строку. Зазначені причини, на думку суду, є поважними, і внаслідок їх існування позивач мав перешкоди для вчасного подання заяви про прийняття спадщини. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 2 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (в актуальній редакції далі - Закон про судоустрій)). Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини суд виходить з того, що відсутність обізнаності про законні підстави виникнення відповідного права та, як наслідок, початку строку його реалізації, передбаченого законом, за своєю суттю є умовою, яка виключає можливість реалізації цього права. Незнання про смерть спадкодавця це факт, який за своєю суттю вказує на неможливість подання заяви про прийняття спадщини до моменту, коли особа дізнається про смерть спадкодавця. Не можна застосовувати відповідальність у вигляді позбавлення права отримати спадщину за невиконання умови закону (подання заяви про прийняття спадщини у встановлений строк) до особи, яка не знала про виникнення обставини, яка передбачає виникнення у неї такого права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього. Простіше кажучи не можна не виконати те, про що навіть не знав. Відповідач [PERSON] , рідний брат позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим міським відділом РАЦС УРСР м. Ізмаїла, згідно якого батько [PERSON] , мати [PERSON] , в своїй заяві від 30.10.2025р., поданої 02.12.2025р., повідомив, що ще з 90-х років в сім`ї було визначено, що спадкоємцем житлового будинку в [ADDRESS] , який належав в рівних частках його матері і тітці, буде позивачка, яка завжди в цьому будинку жила і продовжує в ньому жити до теперішнього часу. Коли працівники інтернату сповістили його про смерть [PERSON] , він не вважав за потрібне повідомляти позивачці про цей факт, оскільки на той час з нею не спілкувався. Незнання спадкоємцем про факт смерті спадкодавця, у тому числі через приховування цього факту від спадкоємця іншими потенційними спадкоємцями, може бути поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, якщо цей необізнаний спадкоємець діє добросовісно та з моменту отримання інформації про смерть спадкодавця у розумні строки (які не повинні перевищувати шести місяців) звертається до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 15 травня 2025 року звернулась до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу, тобто через два місяці з моменту отримання відомостей про смерть [PERSON] , і вже 19 серпня 2025 року, тобто через три місяці після винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, звернулась до суду позовну заяву про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач [PERSON] пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки вона отримала від Великорибальського психоневрологічного будинку-інтернату документи, необхідні для прийняття та оформлення спадщини, а саме свідоцтво про смерть [PERSON] , лише в березні 2025 року, тому вона не могла вчасно звернутися до нотаріальної контори у встановлений законом строк. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягає задоволенню та вважає за доцільне встановити факт родинних відносин і додатковий строк тривалістю шість місяців з дня набрання чинності рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved