Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 21.07.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено кредитний договір № 205511446, за змістом якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати [PERSON] кредит на погоджених сторонами умовах, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за його використання та виконати інші обов`язки передбачені договором. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму кредиту в розмірі 7750 грн. 00 коп. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. На підставі неодноразового відступлення прав вимог за зазначеним кредитним договором ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги до [PERSON] в розмірі зазначеної заборгованості. З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» просило стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 20 695 грн. 00 коп., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 01.09.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на подачу заяв по суті справи, також цією ухвалою було частково задоволено клопотання позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» про витребування інформації, та витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію, що містить банківську таємницю. 12.12.2025 року на адресу суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла запитувана інформація. У судове засідання представник позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. В позовній заяві від представника позивача мається клопотання про проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце судових засідань повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик до суду, про причини неявки не повідомила, будь яких заяв чи клопотань від відповідача не надходило. Як встановлено судом, поштове відправлення, що направлялись на ім`я [PERSON] у в якому містилась судова повістка про виклик до суду на 12.02.2026 були вручені члену сім`ї. 29.09.2025 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Коломійця І.О. надійшов відзив на позовну заяву, разом із підтвердженням його направлення позивачу. У відзиві представник відповідача зазначив, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, позивачем не надано належних та допустимих доказів у справі. Позиція Відповідача ґрунтується на відсутності належного й безперервного підтвердження переходу права вимоги на кожному етапі відступлення (факторингу) - від первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до проміжних факторів, та далі до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначає, що право вимоги до відповідача [PERSON] переходило тричі: від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та від ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал». З аналізу договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нового кредитора - ТОВ «Таліон Плюс» ще 28.11.2018, коли кредитний договір з Відповідачем ще не укладався (кредитний договір № 205511446 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем лише 21.07.2020, тобто майже ніж через три роки після укладення договору факторингу). У той же час, права вимоги за договором факторингу є похідними від кредитного договору, а отже договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. І це не є тотожним визначенню, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), оскільки у даному випадку мова йдеться саме про вимогу, а не про правочин, на підставі якого така вимога може виникнути в майбутньому. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за Договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу. З огляду на все вищевикладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» на користь [PERSON] понесені судові витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 8000,00 грн. Крім того, представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та долучено завірену копію свідоцтва про шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Судом було встановлено що відповідно заявки на отримання грошових коштів в кредит від 21.07.2020 року, довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 21, 14) судом встановлено, що 21.07.2020 року [PERSON] здійснила авторизацію в особистому кабінеті в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Після авторизації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 21.07.2020 року о 13 год. 32 хв. 05 сек. було підписано кредитний договір № 205511446 (а.с. 31-32) з використанням одноразового ідентифікатора електронного підпису 4Y493VPS, що був направлений товариством на її номер мобільного телефону. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 205511446 від 21.07.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати [PERSON] кредит на споживчі цілі в розмірі 7750 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до п. 1.2-1.3 кредитного договору № 205511446 від 21.07.2020 року та паспорта споживчого кредиту (а.с.30) сторонами було погоджено наступні умови кредитування: сума кредиту 7 750 грн. 00 коп., що надається одноразовим безготівковим переказом на електронний платіжний засіб [PERSON] , строк кредитування 30 днів; термін платежу за кредитом 20.08.2020 року; фіксована процентна ставка протягом строку кредитування 0,43% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що в грошовому еквіваленті складає 999 грн. 90 копійок, у випадку користування кредитом понад строк встановлений в п. 1.2 договору (30днів), зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом із застосуванням протягом строку користування кредитом процентної ставки 1,7% вдень. Положення кредитного договору містять відомості щодо реальної вартості наданого кредиту, реальних витрат за кредитом та іншу інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що 21.07.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] на підставі укладеного договору виникло кредитне зобов`язання на вищевикладених умовах. З платіжного доручення від 21.07.2020 року (а.с. 11), виписки за договором б/н за період з 21.07.2020 по 26.07.2020, виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що була надіслана суду на виконання ухвали суду про витребування доказів від 01.09.2025 року, судом підтверджено, що 21.07.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ грошових коштів у розмірі 7 750 грн. 00 коп. на електронний платіжний засіб [PERSON] (а.с.162, 163). Призначенням платежу зазначається надання коштів згідно кредитного договору № 205511446 від 21.07.2020 року. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» своє зобов`язання за кредитним договором № 205511446 від 21.07.2020 року виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму кредиту у погоджений сторонами спосіб та строк. З додаткової угоди до Договору № 205511446 від 21.07.2020 року укладеної 20.08.2020 року (а.с.33) судом встановлено, що на підставі звернення [PERSON] ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було подовжено строк, на який був наданий кредит ще на тридцять та визначено, що починаючи з 20.08.2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 0,85 відсотків в день від суми кредиту. У свою чергу, з розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 21.07.2020 року по 20.10.2020 року (а.с. 42-43), судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів за користування належним чином не виконала, допустивши прострочення виконання зобов`язання. При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] частково виконала зобов`язання за кредитним договором, здійснивши 20.08.2020 року частково сплату на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів у розмірі 1000 грн. 00 коп., що відповідно до погодженої між сторонами черговості погашення заборгованості були розподілені на погашення заборгованості за процентами за кредитом 999 грн. 90 коп. та 0,10 грн. на погашення тіла кредиту (а.с.42 зв.). Тим самим, [PERSON] підтвердила виникнення кредитного зобов`язання між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а також існування свого обов`язку з повернення кредиту та сплати процентів за його використання. З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Таліон Плюс» за період з 20.10.2020 року по 08.12.2020 року (а.с. 41), судом встановлено, що [PERSON] частково виконала зобов`язання за кредитним договором № 205511446 від 21.07.2020 року, здійснивши частково сплату на користь ТОВ «Таліон Плюс» грошових коштів у розмірі 4500 грн. 00 коп., що були розподілені на погашення заборгованості за процентами за кредитом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 68-73), відповідно до п. 2.1 якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язалося відступити ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося прийняти їх та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року право вимоги переходить до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» в день підписання сторонами реєстру прав вимоги. Згідно додаткових угод № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31.12.2021 року, № 31 від 31.12.2022 року, № 32 від 31.12.2023 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.73зв.-80) строк дії договору факторингу було продовжено до 31.12.2024 року. 20.10.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було підписано реєстр прав вимоги № 104 від 20.10.2020 року (а.с. 66-67), відповідно до якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до [PERSON] , що виникло на підставі кредитного договору № 205511446 від 21.07.2020 року та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 18 739 грн. 25 коп., з яких: 7749 грн. 90 коп. заборгованість за тілом кредиту, 10 989 грн. 35 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. 31.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було підписано акт звірки взаємних розрахунків зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги № 104 від 20.10.2020року. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до [PERSON] за кредитним договором № 205511446 від 21.07.2020 року перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за період з 20.10.2020 року по 08.12.2020 року (а.с. 41) судом встановлено, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» здійснило нарахування процентів за продовження користування [PERSON] кредитними коштами. У зв`язку з цим загальний розмір заборгованості зріс до 17 445 грн. 10 коп. 05.08.2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 (а.с. 59-63), відповідно до п. 2.1 якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року право вимоги переходять до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» з моменту підписання сторонами договору відповідного реєстру прав вимог. Згідно додаткових угод № 2 від 03.08.2021 року, № 3 від 05.08.2020 року (а.с. 63 зв.-64) строк дії договору факторингу було продовжено до 31.12.2024 року 31.08.2023 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було підписано реєстр право вимоги № 11 від 31.08.2023 року (а.с. 57-58), відповідно до якого до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до [PERSON] за кредитним договором № 205511446 від 21.07.2020 року. Право вимоги передбачає право вимоги заборгованості у загальному розмірі 20695 грн. 00 коп., з яких: 7 749 грн. 90 коп. заборгованість за тілом кредиту, 12 945 грн. 10 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. Оплата за договором факторінгу підтверджується платіжною інструкцією № 4586 від 31.08.2023 року на суму 2 470 667 грн. 26 коп.(а.с.56 зв.). 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 04/06/25 від 04.06.2025 року (а.с. 51-55), відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язалося відступити право грошової вимоги до боржників. Відповідно до п. 1.2 договору факторингу № 04/06/25 від 04.06.2025 року перехід прав вимоги до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» пов`язується з моментом підписання сторонами акту-прийому-передачі реєстру боржників. 04.06.2025 року між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25 від 04.06.2025 року (а.с. 48). Відповідно до реєстру боржників (а.с. 49-50) до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до [PERSON] за кредитним договором № 205511446 від 21.07.2020 року. Право вимоги передбачає право вимоги заборгованості у загальному розмірі 20 695 грн. 00 коп., з яких: 7 749 грн. 90 коп. заборгованість за тілом кредиту, 12 945 грн. 10 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. Фінансування за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року підтверджується платіжними інструкціями № 467 від 10.06.2025, № 468 від 10.06.2025, № 469 від 11.06.2025, № 470 від 11.06.2025, № 478 від 19.06.2025, № 479 від 19.06.2025, № 483 від 25.06.2025 та листом ТОВ «Юніт Капітал» від 26.06.2025 року № 26.06.2025-1 в якому зазначено про помилкове написання в призначенні платежу номеру договору факторингу від 04.06.2025 року замість правильного «№ 04/06/25-Ю» вказано « № 04/06/25». Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до [PERSON] , що виникло з кредитного договору № 205511446 від 21.07.2020 року, поступово на підставі укладених договорів факторингу перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», від якого перейшло до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», від якого, у свою чергу, перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Щодо аргументів представника відповідача стосовно ненадання позивачем доказів відступлення прав вимоги, суд дійшов таких висновків. За правилами ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Так, для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Судом встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо оформлення та підписання вищевказаних договорів про відступлення права вимоги, а також реєстрів прав вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 205511446 від 21.07.2020 року, тому суд вважає доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів відступлення прав вимоги необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). У зв`язку з цим суд також звертає увагу, що в постанові ВП ВС від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Зважаючи на умови кредитування, визначені у кредитному договорі № 205511446 від 21.07.2020 року, враховуючи погоджений строк кредитування, тип та розмір процентної ставки і порядок її застосування, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості. Так, враховуючи те, що строк дії договору встановлено його умовами, проценти після закінчення строку його дії, та дії додаткової угоди до договору, тобто після 19.09.2020 року нараховувалися безпідставно. Відповідно до умов Договору 205511446 від 21.07.2020 року проценти за користування кредитом були визначені в розмірі 0,43 відсотків за кожний день та нараховані в розмірі 999 грн. 90 коп., за Додатковою угодою до Договору №205511446 від 21.07.2020 року укладеної 20.08.2020 року, якою було подовжено строк дії основного договору на 30 днів, встановлені відсотки в розмірі 0,85 відсотків за кожний день, що складає 1976 грн. 10 коп., та враховуючи часткове погашення заборгованості відповідачем: 20.08.2020 року в сумі 1000 грн. та 30.10.2020 року в сумі 4500 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 205511446 від 21.07.2020 у розмірі загальної вартості кредиту на суму 5226 грн. 00 коп., яка складається із залишку заборгованості за тілом кредиту. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Також за результатами дослідження наданої представником відповідача копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 10.09.2019 року судом встановлено факт зміни прізвища відповідача з [PERSON] на прізвище [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , факт виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свого зобов`язання з надання кредитних коштів, факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, факт отримання права вимоги до [PERSON] за кредитним договором, що складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 5226 грн. 00 коп., яка складається із залишку заборгованості за тілом кредиту. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] . Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (2 422 грн. 40 коп.), витрат на професійну правничу допомогу (7 000 грн. 00 коп.). Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Коломієць І.О. не подавали заперечень проти обґрунтованості та співмірності заявленого позивачем розміру судових витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, у матеріалах справи містяться достатні докази понесення позивачем витрат у заявленому розмірі. Разом з тим, стороною відповідача, було заявлено клопотання про відшкодування стороною відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн. 00 коп., однак до матеріалів справи не долучено жодних підтверджуючих документів про сплату відповідачем [PERSON] зазначених послуг, а долучений до справи Договір про надання правової допомоги від 15.09.2025 року не відображає надані адвокатом послуги та їх вартість. Окрім того, у п. 5 Договору зазначається, що обсяг і вартість наданої правничої допомоги (гонорар Адвоката) сторонами встановлюється за домовленістю та зазначається ц додатках до Договору або фіскальних чеках. Разом з тим, суду ані зазначених додатків, ані фіксаторних чеків на підтвердження понесених стороною відповідача витрат, надано не було. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу, підлягають стягненню з [PERSON] пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial