Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача): Представник позивача Романів Антон Анатолійович звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість в розмірі 122 213,72 грн.; стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.01.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Заяву - договір про надання кредиту № 3858281-947, за умовами якого Позичальнику було надано кредит у розмірі 100 000,00 гривень строком користування до 05.01.2025 року. Відповідно до розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Заяви договору Позичальник просив надати кредит в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: п. 1.2.2. Сума кредиту 100 000,00 гривень.; п. 1.2.6 Строк кредиту: 48 місяців; п. 1.2.9 Проценти за користування кредитом: 0,01 % річних. Відповідно до п. 3. Заяви-договору, Відповідач погоджується з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться в Додатку №1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Згідно умов Заяви-договору Відповідач зобов`язався належним чином виконувати всі умови цієї Заяви - договору та взяті на себе зобов`язання. Відповідно до п. 3.1.4 Розділу 4 Заяви-договору, сторони домовились, що при достроковому повному погашенні кредитної заборгованості, Позичальник сплачує банку проценти, за обслуговування кредитної заборгованості за фактичну кількість днів користування Кредитом у відповідному розрахунковому періоді (розрахунковий період - календарна кількість днів між датами платежів Позичальника згідно зі строковістю, зазначеною в Заяві - договору про споживчий кредит), та комісію за обслуговування кредитної заборгованості за поточний розрахунковий період у повному обсязі. Підписанням та поданням Заяви-договору, Позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст. 9 Законом України «Про споживче кредитування» (відповідно до п. 5.7 Розділ 5 Кредитного договору). Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (відповідно до п. 6 Розділу 4 Заяви-договору). Кредитні кошти Відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною Випискою. Отже, Позивач, свої обов`язки за Заявою-договором виконав в повному обсязі. В подальшому Відповідач перестав виконувати умови Заяви-договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Неодноразовими телефонними повідомленнями Банку Позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак зазначені заходи виявились безрезультатними. Разом із тим, умови вищезазначеного Заяви-договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на дату даного звернення залишається непогашеною. Як наслідок, станом на 23.06.2025, заборгованість за Заявою - договором № 3858281-947 від 05.01.2024, становить 122 213,72 грн. в т. ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 93 702,35 грн.; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 11,37 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 28 500,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи без участі представника АТ «ТАСКОМБАНК». Позиція відповідача: відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи на 02.12.2025, 09.01.2026 та 06.02.2026, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися на адресу суду 13.11.2025, 12.12.2025 та 20.01.2026 з відміткою Укрпошти «адресат відсутній». Крім того, про призначення судового засідання на 09.01.2026 та 06.02.2026 відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судове засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді від 28.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Із заяви-договору про надання споживчого кредиту №3858281-947 від 05.01.2024 вбачається, що [PERSON] просить АТ «ТАСКОМБАНК» надати йому споживчий кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна Готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка на день підписання цієї Заяви-договору розміщена на офіційній сторінці Банку. Загальна сума кредиту 100 000,00 грн.; строк кредиту 48 місяців; проценти за користування кредитом 0,01% річних; процентна ставка фіксована; комісія за обслуговування кредиту 1,9% щомісячно, що складає 1900,00 грн. Відповідно до п. 3.3.2. Заяви-договору, при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за Кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цією Заявою-договором, Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, та стягнути заборгованість в примусовому порядку /а.с.7-8, 11 зворот 12/. З паспорта споживчого кредиту за продуктом «Зручна Готівка Максимум» вбачається, що сума/ліміт кредиту становить 100 000,00 грн., строк кредитування 48 місяців, процентна ставка 0,01% річних (фіксована), загальні витрати за кредитом 91200,00 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 191 220,60 грн.; реальна річна процентна ставка 42,68% річних /а.с.9 зворот - 10/. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №3858281-947 від 05.01.2024 вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] , станом на 23.06.2025 складає 122 213,72 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 93 702,35 грн., заборгованість по відсотках 11,37 грн., заборгованість по комісії 28 500,00 грн. /а.с.21/. Випискою по особових рахунках відповідача [PERSON] , за період з 05.01.2024 по 23.06.2025 підтверджується рух коштів по його картковому рахунку, в тому числі отримання та використання кредитних коштів відповідачем /а.с.21 зворот - 42/. З копії повідомлення-вимоги вбачається, що АТ «ТАСКОМБАНК» зверталося до [PERSON] з вимогою достроково погасити заборгованість за кредитним договором №3858281-947 /а.с.18/. З копії опису вкладення у цінний лист 0505259575170 Укрпошти та списку «01032.21.02.2025.ДПА.Романів» вбачається, що 21.02.2025 АТ «ТАСКОМБАНК» було надіслано повідомлення-вимогу від 21.02.2025 за вих. №197386/70.2. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.18 зворот - 19/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Судом встановлено, що 05.01.2024 між [PERSON] та АТ «ТАСКОМБАНК» була підписана заява-договір про надання споживчого кредиту №3858281-947, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит, в розмірі 100 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом 0,01% річних. Тип процентної ставки - фіксована. За поданою позивачем Випискою по рахунку з кредитною карткою за період з 05.01.2024 по 23.06.2025 підтверджується отримання кредитних коштів відповідачем та наявність заборгованості за кредитним договором. Отже, надавши суму кредиту відповідачу, позивач виконав умови укладеного кредитного договору №3858281-947 від 05.01.2024, однак [PERSON] , всупереч умовам такого, свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Відповідно до п. 3.3.2. Заяви-договору, при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за Кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цією Заявою-договором, Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, та стягнути заборгованість в примусовому порядку. Позивачем 21.02.2025 року було надіслано відповідачу повідомлення-вимогу про сплату заборгованості, в якій зазначалось про наявність у відповідача боргу перед позивачем. Водночас, відповідачем не було виконано вимогу позивача, суму боргу до дня звернення із позовом до суду погашено не було. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства, суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги у цілому. Оскільки станом на день розгляду справи борг за кредитним договором №3858281-947 від 05.01.2024 у повному обсязі відповідачем не повернуто, відзиву на позов на надано, розмір заборгованості не спростовано, альтернативного розрахунку суду не надіслано, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 93 702,35 грн. та за простроченими відсотками у розмірі 11,37 грн. є обґрунтованими. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 28 500 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається з пункту 1.1 Кредитного договору, кредитні кошти відповідачу були наданими на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються також і Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України, надання грошових коштів є послугою. Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 666/4957/15-ц, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За наведених обставин, пункти Кредитного договору, укладеного між сторонами спору 05.01.2021 року, про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України). За змістом частини 5 статті 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За наведених вище обставин в їх сукупності позовна вимога про стягнення з відповідача 28 500,00 грн. заборгованості по сплаті комісії за обслуговування кредиту до задоволення не підлягає. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором №3858281-947 від 05.01.2024 року у розмірі 93 713,72 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 93 702,35 грн., заборгованість за простроченими відсотками 11,37 грн., є підставними і такими, що підлягають до задоволення, а в частині стягнення комісії у розмірі 28 500,00 грн. - задоволенню не підлягають. Судові витрати. Відповідно, до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем, при поданні даної позовної заяви до суду, було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., який підтверджено платіжною інструкцією №2132 від 18.07.2025 року. Відтак, у зв`язку із частковим задоволенням заявлених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 857,50 грн.

Outcome: approved