Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У грудні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі по тексту АТ «А-Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.08.2024 [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклала кредитний договір у виді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів у розмірі 36% щорічно. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору станом на 13.12.2025 року у нього виникла заборгованість в сумі 24 945,54 грн., яка складається з 15 129,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8716,14 грн. заборгованість за відсотками; 1100 грн. - пеня. Посилаючись на викладене, банк просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 24 945,54 грн. та судові витрати. Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника банку, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився , про час і місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення йому судових повісток та поштової кореспонденції з процесуальними документами за адресою реєстрації його місця проживання, однак такі повідомлення про вручення відповідної поштової кореспонденції повернулися до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Отже судом вживалися усі необхідні заходи для повідомлення відповідача про судові засідання, шляхом направлення поштової кореспонденції за адресою реєстрації її місця проживання, і в інший якийсь спосіб повідомити [PERSON] про час і місце судового розгляду суд позбавлений можливості. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного . Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2024 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, у якій зокрема відобразив інформацію щодо себе, у тому числі й контактну, зокрема номер свого мобільного телефону, а також засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі - УЕП), що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнав, що УЕП є аналогом власноручного підпису (а.с.16, 17). Цього ж дня, 01.08.2024 [PERSON] підписав заяву про відкриття поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а.с.18-23). 01.08.2024 [PERSON] за допомогою УЕП підписав паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Преміальна Картка» у АТ «А-Банк» (а.с.25, 26). У даних документах викладені наступні умови кредитного договору: кредитування рахунку з пільговим періодом використання; кредитний ліміт від 1000 грн до 500 000 грн; строк кредиту 240 місяців з правом автоматичного продовження; процентна ставка 36 % на рік; пеня не передбачено. Згідно з наданого банком розрахунку станом на 13.12.2025 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 24 945,54 грн., яка складається з 15 129,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8716,14 грн. заборгованість за відсотками; 1100 грн. - пеня (а.с.13-15). Згідно виписки з рахунку вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами (а.с.27-34). Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд констатує, що у підписаних 01.08.2024 року [PERSON] документах чітко відображено його волевиявлення на отримання саме кредитних послуг. Крім того, у підписаних відповідачем документах визначено розмір відсотків за користування кредитом, строк кредитування та інші істотні умови кредитного договору, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з усіма умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, а тому суду вважає встановленою наявність кредитних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем. Далі суд зазначає, що долучений банком розрахунок заборгованості у частині тіла кредиту та відсотків відповідає умовам кредитного договору та зважаючи на відсутність жодних заперечень відповідача щодо його правильності у цій частині, такий слід взяти до уваги. Разом з тим, умовами кредитного договору не передбачено можливість нарахування пені, а отже вимога позивача про стягнення пені у розмірі 1100 грн. не ґрунтується на умовах кредитного договору. Окрім того слід зазначити, що положення п. 18 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). А отже стягнення пені у даному випадку є у будь-якому разі є неможливими. Відтак з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 845,54 грн., яка складається з 15 129,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8716,14 грн. заборгованість за відсотками. Відтак позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Банком пред`явлено позов на суму 24945,54 грн., і судом такий позов задоволено на суму 23845,54 грн, що складає 95% від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2301,25 грн. (2422,4 * 95%).

Outcome: partial