Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Чернівецької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю. У позові посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.03.2015 року по справі N? 727/1222/15 - його призначено опікуном над [PERSON] , що також підтверджується Посвідченням N? 67 від 16.03.2015 року, виданим Шевченківською районною радою у м. Чернівці. На момент призначення опікуном позивач та [PERSON] спільно проживали за адресою: [ADDRESS] . 3 метою забезпечення належних умов життя підопічного [PERSON] було придбано земельну ділянку (кадастровий N? 7310136300:20:001:0121) та житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] , які належать позивачу та [PERSON] на праві спільної часткової власності, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно N? 246365414, N? 246365248, N? 246366639 та N? 246366539. Спільне проживання за вказаною адресою підтверджується витягом N? 3719/412, виданим ТОВ «МАКС КЛІН СІТІ», та заявою про реєстрацію місця проживання від 05.03.2021. Факт спільного проживання однією сім?єю тривав з 16.12.2015 по 31.01.2024 (понад п?ять років до відкриття спадщини). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.02.2024. Факт поховання [PERSON] покійного [PERSON] підтверджується договором з КП «Муніципальна ритуальна служба» про облаштування місця поховання від 01.02.2024 року. 06.02.2024 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Савчук Віталіною Григорівною зареєстровано спадкову справу N? 12/2024 щодо належного майна спадкодавцю [PERSON] 19.11.2024 року [PERSON] подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами (реєстраційний N? 1041254873101) та 1/2 частку земельної ділянки (кадастровий N? 7310136300:20:001:0121, реєстраційний N? 1041279173101). Однак постановою нотаріуса N? 397/02-31 від 19.11.2024 у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва) відмовлено з мотивів неможливості встановити факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем. Вказана постанова мотивована тим, що для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно звернутися до суду та встановити факт проживання однією сім`єю не менше п`яти років до дня смерті спадкодавця. У зв`язку із чим, [PERSON] звернувся з позовом до суду, де просив встановити факт його проживання однією сім`єю з [PERSON] у період з 2015 року по день смерті останнього - [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду від 24.12.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі із призначенням справу до розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, спрямував на адресу суду клопотання в якому підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов та встановити факт спільного проживання однією сім`єю а справу слухати у його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, спрямувала клопотання в якому не заперечувала проти позову, вирішення питання про встановлення факту проживання однією сім`єю залишила на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Із досліджених письмових доказів суд встановив наступне: - рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.03.2015 N?727/1222/15 [PERSON] призначено опікуном над [PERSON] , про що заявнику [PERSON] управління праці та соціального захисту Чернівецької міської ради видало посвідчення №67 ( а.с.13) З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно N? 246365414, N? 246365248, N? 246366639 та N 246366539 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 01.03.2021 року було придбано земельну ділянку (кадастровий N? 7310136300:20:001:0121) та житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] . Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] [INFO] помер [INFO] у віці 63 роки ( а.с.14) Після смерті [PERSON] 01.02.2024 року, позивачем було проведено його поховання, що підтверджено договором про облаштування місця поховання, продажу ритуальних товарів для поховання укладеним між [PERSON] та КП «Муніципальна ритуальна служба» ( а.с.24) Свідок [PERSON] суду повідомив, що він був сусідом заявника [PERSON] до того часу поки не переїхав проживати на [ADDRESS] . Вказує, що [PERSON] та [PERSON] проживали по сусідству. Пізніше [PERSON] почав доглядати за [PERSON] , готувати йому їжу, допомагав ходити по лікарнях. Відомо, що заявник проживав разом з [PERSON] , понад 10 років оскільки останього не можна було залишати без нагляду, в силу стану його здоров"я. Після смерті [PERSON] який помер приблизно два роки тому, похованням його займався [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомив, що проживав в сусідньому будинку із заявником [PERSON] і [PERSON] . Відомо, що [PERSON] піклувався про [PERSON] , бо останній був хворою людиною і не міг самостійно себе обслуговувати, тому [PERSON] та [PERSON] постійно проживали за однією адресою вели спільний побут понад 10 років аж до дня смерті [PERSON] . Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою звернення позивача до суду є встановлення факту постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку. Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід про дійти висновку те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Як вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі [PERSON] на момент смерті проживав за адресою [ADDRESS] за місцем реєстрації [PERSON] . Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини що було зроблено позивачем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача [PERSON] разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, так як це підтверджується зібраними по справі доказами по справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, оскільки встановлення цього факту породжує для позивача юридичні наслідки.

Outcome: approved