Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

11.11.2025 року представник заявниці [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, належності [PERSON] трудової книжки серії [NUMBER] та архівної довідки №1737 від 10.10.2025 року. Заявлені вимоги мотивовані наступним. [PERSON] народилась [INFO] в с. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області. У 1979 році вона поступила до Технічного училища №11 та у 1980 році отримала атестат з відзнакою, де її прізвище, ім`я та по батькові було зазначено російською мовою « [PERSON] ». 24.07.1980 року заявниця була прийнята на роботу до Нікопольського кранобудівного заводу, де на її дошлюбне прізвище російською мовою « [PERSON] » була видана трудова книжка серії [NUMBER] . 02 серпня 1980 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». На теперішній час [PERSON] досягла пенсійного віку і звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для оформлення пенсії за місцем проживання. За принципом екстериторіальності її заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, та листом від 28.10.2025 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надало заявниці копію рішення від 28.10.2025 року № 047250027183 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Відмова мотивована тим, що існують розбіжності в написанні її ім`я в паспорті, трудовій книжці та архівній довідці. Даний факт чинить перешкоди [PERSON] в оформленні пенсії, а тому вона змушена звернутись до суду з даною заявою. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами окремого позовного провадження та призначено судове засідання (а.с.23). Сторони в судове засідання не з`явились. 10.02.2026 року представник заявниці [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає в повному обсязі (а.с.68). 25.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшли пояснення ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в яких звертає увагу суду, що до заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа заявником мають бути надані докази того, що вона, як передбачає Інструкція № 58, зверталась до останнього місця роботи із заявою щодо зміни записів у трудовій книжці про її прізвище, ім`я, по батькові, а їй було відмовлено у внесенні таких змін або заява залишилась без відповіді. У суду виникають підстави для захисту порушеного права заявниці в судовому порядку лише за наявності неможливості або відмови роботодавця внести виправлення в трудову книжку. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08.02.2023 по справі № 938/792/21. Справу просять розглядати без участі їх представника (а.с.32-37,45-46). 10.12.2025 року на адресу від ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив, згідно якого у задоволенні заявлених вимог просили відмовити, оскільки Пенсійний фонд має виключну компетенцію в призначенні пенсії, а інші органи державної влади, в тому числі й судові, не можуть перебирати на себе повноваження та здійснювати функції державних органів. Справу просять розглянути без участі їх представника (а.с.55-57,62). Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 25.09.2007 року Нікопольським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, заявниця [PERSON] народилась [INFO] в с. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с. 8-9). В свідоцтві про народження ім`я заявниці зазначено російською мовою, як « [PERSON] » (а.с.18 зворот). У 1979 році заявниця поступила до Технічного училища №11, де після закінчення начального закладу у 1980 році отримала атестат з відзнакою, в якому її прізвище, ім`я та по батькові було зазначено українською мовою « [PERSON] » (а.с.15 зворот). 24.07.1980 року заявниця була прийнята на роботу до Нікопольського кранобудівного заводу, де їй була видана трудова книжка серії [NUMBER] , на титульній сторінці ім`я російською мовою зазначено як « [PERSON] » (а.с.10). 02.08.1980 року після реєстрації шлюбу з [PERSON] заявниця змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162, в трудовій книжці внесено відповідний запис, та змінено прізвище заявниці з [PERSON] на [PERSON] . На теперішній час [PERSON] досягла пенсійного віку і звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для оформлення пенсії за місцем проживання. За принципом екстериторіальності її заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, та рішенням від 28.10.2025 року №047250027183 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Відмова мотивована тим, що існують розбіжності в написанні її ім`я в наданому пакеті документів, а саме: на титульній сторінці трудової книжки ім`я зазначено російської мовою « [PERSON] », що не збігається з паспортними даними, де ім`я зазначено українською мовою « [PERSON] » (а.с.17 зворот-18). Крім того, архівний відділ Нікопольської міської ради, опираючись на первинні документи, в архівній довідці №1737 від 10.10.2025 року ім`я заявниці також зазначив російською мовою « [PERSON] » (а.с.16 зворот). Предметом розгляду вказаної заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 24.07.1980 року, та архівної довідки №1737 від 10.10.2025 року, які належать [PERSON] . Частиною 2 п.5 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 п.6 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно листа Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належності громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). У суду не викликає сумніву той факт, що трудова книжка серії [NUMBER] , видана 24.07.1980 року, та архівна довідка №1737 від 10.10.2025 року, належать [PERSON] , оскільки співпадають всі її анкетні дані, такі як дата народження прізвище та по батькові, а різниця в написанні ім`я має суто орфографічний та технічний характер, та виникла при невірному перекладі з російської на українську мову. Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Згідно згаданої вище Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до п.12 цієї Постанови, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Метою встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме диплому про освіту, є реалізація заявником права на пенсійне забезпечення. З урахуванням наведеного, вимоги [PERSON] про встановлення факту належності їй трудової книжки та архівної довідки за загальним правилом можуть бути предметом розгляду суду у порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України. Суд не приймає до уваги заперечення пенсійного фонду, оскільки в рамках даної справи не розглядається питання нарахування пенсійних виплат, а лише встановлюється факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів, що ніяким чином не свідчить про перебирання судом на себе повноважень і функцій державних органів. А відсутність попереднього письмового звернення працівника до роботодавця із заявою про виправлення запису в трудовій книжці не позбавляє його права звернутися до суду для захисту своїх трудових прав. Аналізуючи надані заявницею та досліджені в судовому засіданні письмові докази суд вважає, що юридичний факт, який вона просить встановити, знайшов своє підтвердження, та його об`єктивність не викликає сумніву у суду. А тому, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, необхідне для нарахування пенсії, і в іншому порядку вирішити дане питання вона не має можливості, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved