Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту посилаючись на те, що 24.12.2024 року між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено електронний кредитний договір № 2728139, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 15900,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором. Зазначають, що на виконання умов вищевказаного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала та не повернула кредит, а також не сплатила комісію і проценти за користування кредитом, внаслідок чого у неї перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виникла заборгованість в розмірі 63383,48 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14000,72 грн., заборгованості за процентами в розмірі 49382,76 грн. Також зазначають, що 10.08.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № ККЛУ-10082023, відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло право вимоги за кредитним договором № 2728139 від 24.12.2024 року, в розмірі заборгованості боржника [PERSON] перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», визначеної в реєстрі боржників в розмірі 63383,48 грн. Просили стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 2728139 від 24.12.2024 року в розмірі 63383,48 грн., витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» в судове засідання не з`явився, надали суду клопотання, відповіднодо якого позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, а також просили розглянути справу без участі представника, не заперечують проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, приични неявки суду не відомі, відзив на позов не подавала. У відповідності ч. 1 ст. 280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2024 року [PERSON] звернулася із анкетою-заявою до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» для отримання кредиту та в цей же день між нею і ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено електроний кредитний договір № 2728139, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 15900,00 грн. строком на 360 днів до 09.05.2025 року, комісія за надання кредиту становить 1150,00 грн., яка нараховується за ставкою 11,50 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, процентна ставка (фіксована) становить 726,35 % річних, або 1,99 % в день, знижена процента ставка 254,22 % річних, або 0,70 % в день, що підтверджується копією длговору та копією паспорту споживчого кредиту, а також копіями додатків. Договір підписаний електронним підписом відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора Т971, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів на карту № [NUMBER] в розмірі 15900,00 грн. підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 2356-0403 від 04.03.2024 року. З копії розрахунку заборгованості за договором № 2728139 за період з 24.12.2021 року по 16.12.2022 року вбачається, що на виконання умов договору [PERSON] взяті на себе зобов`язання виконувала не належним чином, що станом на 10.08.2023 року спричинило виникнення простроченої заборгованості перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в розмірі 63383,48 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14000,72 грн., заборгованості за процентами в розмірі 49382,76 грн. 10.08.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № ККЛУ-10082023, відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло право вимоги за кредитним договором № 2728139 від 24.12.2024 року, в розмірі заборгованості боржника [PERSON] перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», визначеної в реєстрі боржників в розмірі 63383,48 грн. Вказане підтверджується копією договору факторингу № ККЛУ-10082023, копією акту приймання-передачі реєстру боржників, копією витягу з реєстру боржників. 12.09.2025 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» надіслало [PERSON] досудову вимогу, з вимогою негайно погасити заборгованість за кредитним договором № 2728139 від 24.12.2024 року в розмірі 63383,48 грн. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному оьбсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої допомоги, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що надання правничої допомоги адвокатським об`єднанням «Апологет» позивачу ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підтверджується: свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 2093, ордером на надання правничої допомоги серії ВС № 1381377, договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, актом № 729 від 05.09.2025 року наданих послуг та детальним описом до нього, в яких зазначений розмір винагороди за надану правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Правилами ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на те, що позивачем вимоги процесуального закону щодо строку і порядку подачі доказів про витрати на правничу допомогу дотримані, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. З врахуванням викладеного, з відповідача [PERSON] на користь позивача мають бути стягнені витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved