Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] (заінтересована особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області) звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, згідно якої просить суд встановити факт належності заявнику свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок загальною площею 87,2 кв.м. житловою площею 59,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , видане 27 лютого 1989 року відділом комунгоспу Артемівського райвиконкому на підставі рішення виконкому Артемівської райради №22/2 від 20 січня 1988 року на ім`я [PERSON] . Заява мотивована тим, що заявник є внутрішньо переміщеною особою та проживає в м.Чорноморську Одеської області. В процесі оформлення документів для отримання компенсації за знищене майно, вона звернулася до начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області для внесення відомостей про право власності на об`єкт нерухомого майна: на жилий будинок загальною площею 87,2 кв.м. житловою площею 59,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідно до усного роз`яснення заявнику відмовлено у внесенні відомостей про право власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з тим, що у свідоцтві на право власності допущено помилку у прізвищі, імені та по батькові заявника та вказано: « [PERSON] », замість вірного: « [PERSON] ». Вказані розбіжності викликали ускладнення при внесенні відомостей про право власності на об`єкт нерухомого майна, в позасудовому порядку їх усунути неможливо, тому заявник звернувся до суду з відповідною заявою. Заявник в самій заяві просив суд розглядати справу за її відсутністю (а.с.4). Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи був повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, представник 30.12.2025 надав до суду відзив на позов, просить суд розглянути заяву на розсуд суду, заперечень проти задоволення заяви не надав. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та проживає в м.Чорноморську Одеської області (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , останнє видане 27 лютого 1989 року відділом комунгоспу Артемівського райвиконкому на підставі рішення виконкому Артемівської райради №22/2 від 20 січня 1988 року на ім`я [PERSON] (а.с.10-11). Відповідно до копії листа директора КП «Бахмутське «БТІ» від 04.06.2025, за обліковими даними станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок загальною площею 87,2 кв.м. житловою площею 59,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване на [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого відділом комунального господарства Артемівського райвиконкому від 27.02.1989 року, про що зроблено запис в реєстровій книзі «2-302, дата реєстрації 27.02.1989 року (а.с.12). Особу [PERSON] , [INFO] документовано паспортом громадянина України [NUMBER] , виданий на її ім`я Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області 13.04.2002 (а.с.5-7), картою фізичної особи платника податків, виданої Чорноморською ДПІ 23.01.2024 на ім`я [PERSON] (а.с.8). Крім того, копіями свідоцтва про народження, одруження заявника (а.с.13-14, 17), дипломів (а.с.15-16) підтверджується написання імені заявника, як « [PERSON] ». Отже, суд доходить висновку, що у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , останнє видане 27 лютого 1989 року відділом комунгоспу Артемівського райвиконкому на підставі рішення виконкому Артемівської райради №22/2 від 20 січня 1988 року допущено помилку у імені заявника та вказано « [PERSON] », замість « [PERSON] ». ІV. Оцінка Суду. За змістом частини першої статті 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не 3інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Суд робить висновок, що надані заявником докази, є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт належності правовстановлюючих документів заявнику. В зв`язку із чим, Суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Outcome: approved