Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та після зміни предмета позову просить встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , як дочкою та батьком; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), кадастровий номер 2621610100:01:009:0372, загальною площею 0,1000 гектара в межах згідно з планом, що розташована на території [ADDRESS] і зареєстрована за померлим на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ № 014055, виданого Городенківським районним відділом земельних ресурсів Івано-Франківської області 25.09.2003 на підставі рішення виконкому Городенківської міської ради за № 258 від 28.05.2003 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 19, яке видане державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Капріян С.В. 22.02.2023, зареєстроване в реєстрі за № 222; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2621610100:01:009:0013, загальною площею 0,0131 гектара в межах згідно з планом, що розташована на території [ADDRESS] і зареєстрована за померлим на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ № 014056, виданого Городенківським районним відділом земельних ресурсів Івано-Франківської області 25.09.2003 на підставі рішення виконкому Городенківської міської ради за № 258 від 28.05.2003 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 20, яке видане державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Капріян С.В. 22.02.2023, зареєстроване в реєстрі за № 221; стягнути з відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який 25 січня 2008 року склав заповіт, яким заповів їй все належне майно, а брату [PERSON] , який змінив прізвище на « [PERSON] », грошові вклади в [PERSON] . Заповіт є чинним. Позивачка спадщину прийняла та після смерті батька звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори із заявою про її прийняття, проте через матеріальні труднощі не мала змоги оформити всі документи на спадщину. Нотаріус роз`яснив, що спадкова справа за її заявою заведена, а оформлення свідоцтв про право на спадкове майно не обмежується часом. 06 листопада 2018 року мати позивачки [PERSON] склала на її користь заповіт, який є чинним. [PERSON] померла [INFO] . Позивачка прийняла спадщину. У 2023 році позивачка звернулася з приводу оформлення спадщини після смерті обох батьків та 27.06.2023 державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , на спадкове майно у зв`язку із відсутністю запису про смерть в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Батько позивачки помер [INFO] та 09 січня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області складено актовий запис № 00000115811 про смерть [PERSON] , видано позивачці свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Цього ж дня позивачка отримала витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання [PERSON] . З метою з`ясування причин відсутності запису про смерть батька в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян позивачка звернулася до Городенківського відділу ДРАЦС, де отримала повний витяг, згідно якого 07.06.2013 у актовий запис про смерть внесено виправлення та змінено прізвище померлого з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Батько позивачки [PERSON] народився в 1930 році у с.Дубно Ланцутського району Польщі. У 1945 році разом із сім`єю був примусово переселений до м. Городенка Івано-Франківської області, де його батькам був наданий будинок по [ADDRESS] . Голова родини Череп/Череб (так у документі) [PERSON] (батько [PERSON] ) з членами родини у 1945 році був переселений з с. Дубно Ярославського повіту Жешівського воєводства (Польща) у Станіславську область. При переселенні ними було залишено господарське майно загальною вартістю 6060 карбованців. У описі майна, що залишилося, голова господарства записаний як « [PERSON] », а потім виправлено на « [PERSON] », на звороті власник майна розписався « [PERSON] ». У описі майна, яке надано переселеним, зазначено « [PERSON] », проте на звороті отримувач майна розписався « [PERSON] ». Банківська квитанція про оплату коштів за хату виписана на [PERSON] . Банківські документи оформлялися на підставі документа, що посвідчує особу. Сам дід ідентифікував себе як « [PERSON] », про що свідчать його підписи. Згідно свідоцтва про шлюб прізвище батька позивачки записане як « [PERSON] ». Із повідомлення Львівського державного архіву батько позивачки дізнався, що згідно евакуаційного листа правильним його прізвищем є « [PERSON] ». У зв`язку з цим у 2003 році він отримав паспорт громадянина України на ім`я « [PERSON] », картку платника податків на таке ж прізвище. Відповідно, після обміну паспорта батько ідентифікував себе прізвищем « [PERSON] ». Зокрема, посвідчення учасника війни, видане на прізвище « [PERSON] », у будинковій книзі теж відображено прізвище « [PERSON] » та зроблено запис про обмін паспорта на прізвище « [PERSON] ». Реєстрація смерті батька позивачки правомірно вчинена на підставі його паспорта та довідки про причину смерті, виданих на ім`я « [PERSON] ». Законних підстав для внесення зміни прізвища у актовий запис про смерть батька з « [PERSON] » на « [PERSON] » у Городенківського відділу ДРАЦС не було, у зв`язку з чим позивачка подала до суду позовну заяву про визнання дій протиправними та рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року у справі №300/3261/23, яке залишено в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024, її позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано висновок Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області про внесення 07.06.2013 змін до актового запису № 6 від 09.01.2009 про смерть [PERSON] , внаслідок яких змінено прізвище померлого « [PERSON] » на « [PERSON] »; зобов`язано Городенківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити первинний актовий запис про смерть № 6 від 09.01.2009, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. На виконання рішення суду 27.08.2024 Городенківським відділом РАЦСу позивачці видане свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] . У вересні 2024 року позивачка знову звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори та 24 вересня 2024 року державним нотаріусом їй видано дві постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] через недоведеність родинних відносин з батьком, оскільки згідно свідоцтва про народження її батьком є [PERSON] , а помер [PERSON] та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна [PERSON] синові спадкодавця - [PERSON] . Оскільки спадкодавець [PERSON] заповів належне йому майно спадкоємиці дочці [PERSON] , доведенню підлягає факт родинних відносин позивачки із спадкодавцем, як донькою та батьком. Згідно свідоцтва про народження позивачки [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] ». Із свідоцтва про одруження батьків позивачки слідує, що 24.05.1958 [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , подружжю присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно, у свідоцтві про народження позивачки батько записаний з прізвищем « [PERSON] ». У рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року у справі №300/3261/23 вказано, що «… [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] . 28.01.2003 Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області видано батьку позивача паспорт громадянина України серії [NUMBER] , в якому зазначено уже змінене прізвище особи « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Видача паспорта громадянина України відбулась у зв`язку із обміном паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, серії [NUMBER] від 27.11.1979 року, видано на прізвище « [PERSON] ». Державною податковою інспекцією в Городенківському районі батьку позивачки видано картку про присвоєння ідентифікаційного номера [NUMBER] , в якій з 1998 вказано прізвище « [PERSON] », а з 2004 року - « [PERSON] ». Отже, судовим рішенням та письмовими доказами беззаперечно доводиться, що « [PERSON] » та « [PERSON] » фактично є однією й тією ж особою та такий є її батьком. Позивачка проживала разом з обома батьками по день їхньої смерті, доглядала їх та здійснила поховання. Обоє батьків залишили на користь позивачки заповіти, про що знали її брати. Звернувшись до державного нотаріуса, позивачка дізналася, що її брат [PERSON] , без будь-яких законних підстав, домігся внесення змін в актовий запис про смерть батька, змінивши його прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Після цього він звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , приховав наявність заповіту та успадкував 1/3 належного батькові майна, як спадкоємець першої черги за законом. Також позивачка вказала, що згідно спадкової справи №299/2013 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , 22 лютого 2023 року державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Капріян С.В. [PERSON] видано два свідоцтва про право на спадщину за законом. Зі змісту оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину за законом слідує, що спадкоємцями зазначеного у свідоцтвах майна [PERSON] , який помер [INFO] , була його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , 1/3 (одна третя) частка, дочка [PERSON] 1/3 (одна третя) частка та син [PERSON] 1/3 (одна третя) частка. Свідоцтва про право на спадщину на 1/3 (одна третю) частку спадкового майна видано [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину на 2/3 (дві третіх) частки спадкового майна ще не видано. Враховуючи, що після ухвалення рішення Івано-Франківським окружним адміністративним судом спадкодавцем є [PERSON] , а не [PERSON] , а спадкування повинно відбуватися за заповітом [PERSON] , складеного на користь позивачки, який має перевагу над спадкуванням за законом, то є правові підстави для визнання виданих свідоцтв про право на спадщину за законом №221 та №222 недійсними. Також зазначила, що обидва свідоцтва видані з порушенням вимог закону, зокрема, у спадковій справі є заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у спадкову справу № 399/2013. Свідоцтва про право на спадщину за законом видані [PERSON] , [INFO] у спадковій справі № 299/2013. У заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину вказано, що особу спадкоємця встановлено за паспортом [PERSON] [NUMBER] , виданим 01.09.2003, однак до справи долучено копію паспорта [NUMBER] , виданого 01.09.2003. Крім цього, спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , а спадкоємець [PERSON] подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 25.06.2013 - із значним пропуском передбаченого законом 6-місячного строку для прийняття спадщини. У матеріалах справи є заява [PERSON] , якою остання дала згоду на включення [PERSON] в коло спадкоємців. У порушення вимог ст. 1272 ЦК України жодна з передбачених законодавством дій у разі пропуску строку прийняття спадщини [PERSON] здійснена не була: відповідне судове рішення за його заявою не ухвалювалося та спадкоємець [PERSON] не подавала нотаріально засвідченої заяви про згоду на включення [PERSON] до числа спадкоємців. Таким чином, державний нотаріус Городенківської ДНК Паньків Д.М. у 2013 році незаконно закликав відповідача до спадкування без будь -яких правових підстав. До матеріалів спадкової справи спадкоємцем подано свідоцтво про смерть, видане повторно 07.06.2023. Вказане свідоцтво отримане відповідачем після внесення зміни в актовий запис про смерть батька із зміною прізвища з [PERSON] на [PERSON] , яке за рішенням суду визнано незаконним. Не дивлячись на те, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] вже було видане свідоцтво про його смерть від 09.01.2009, відповідач 07.06.2013 отримав свідоцтво повторно із зміненим прізвищем спадкодавця, а потім 29.06.2013 подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. Також вказала на розбіжності у кадастрових номерах земельної ділянки, на яку відповідачу [PERSON] видано свідоцтво ( № 222 на 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки, кадастровий номер 2621610100:01:009:0372, загальною площею 0,1000 гектара в межах згідно з планом, що розташована на території [ADDRESS] . Однак, з наявного у спадковій справі Державного акту, на який покликається нотаріус, як на підставу видачі свідоцтва, кадастровий номер земельної ділянки є 2621610100:01:009:0012. Таким чином, позивачка є спадкоємцем [PERSON] за заповітом як на час відкриття спадщини, так і на даний час, а [PERSON] не мав правових підстав для отримання свідоцтва за законом на спадщину батька, що, відповідно до ст.1301 ЦК України, є підставою для скасування цих свідоцтв. Безпідставне отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна батька позбавило позивачку права цієї власності, порушило принцип свободи заповіту та волевиявлення спадкодавця. Відповідач, вносячи зміни в актовий запис про смерть батька, діяв всупереч вимогам законодавства, надав недостовірну інформацію державному нотаріусу, що мало своїм наслідком порушення прав та законних інтересів позивачки. Ухвалою суду від 30.10.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, витребувано належним чином засвідчені копії спадкових справ. 30.01.2025 представник відповідача адвокат Калинюк Р.С. надіслав до суду додаткові пояснення у справі, де зазначив, що зі змісту позовної заяви (зі змінами та доповненнями від 19.11.2024) вбачається, що [INFO] помер батько позивачки та відповідача, [INFO] померла їх мати. У 2023 році позивачка звернулася з приводу оформлення спадщини після обох батьків, однак отримала відмову (№ 892/02-31 від 27.06.2023). При цьому, позивачка просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом № 221; № 222. У позовних вимогах позивачка стверджує та обґрунтовує, що їй відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті батьків, в той час, як оскаржує тільки в частині свідоцтва про право на спадщину №221, 222, якими вона також успадкувала частки у спадковому майні. Спадкоємець набуває спадщину лише за умови її прийняття в порядку та строки, визначені цивільним законодавством. Спір стосується не скільки реалізації права на спадкування спірних земельних ділянок, скільки об`єкту нерухомого майна, належного відповідачу та розташованого на спірній земельній ділянці. Так, на підставі дозволу № 2 від 05.01.2005 відповідачем збудовано та введено в експлуатацію магазин продтоварів по [ADDRESS] . Представник відповідача просить врахувати дані обставини при розгляді справи. 06.02.2025 представник позивачки - адвокат Левенець Л.В. надіслала до суду заперечення на додаткові пояснення, де зазначила, що твердження відповідача, про те що позивачці відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті батьків, в той час як оскаржує тільки в частині свідоцтва про право на спадщину, якими вона також успадкувала частки у спадковому майні суперечить матеріалам справи, оскільки позивачка не отримувала свідоцтв про право на частки у спадковому майні за законом. Щодо такого способу захисту як внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, то воно має місце, коли відсутня протиправна поведінка учасника спадкових відносин, майно належить спадкоємцям на законних підставах, однак потрібно виправити певні «вади» у самому документі. У даному випадку позивачка має право на спадщину за заповітом, а відповідач, відповідно, взагалі не має права на спадкування, тому єдиним способом захисту є визнання свідоцтв недійсними. Щодо розташування на спірній земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, то ці правовідносини не є предметом даного спору, оскільки такий між сторонами виник стосовно успадкування майна [PERSON] . Крім того, жодного доказу будівництва об`єкта нерухомого майна, про яке йдеться у поясненні, на земельній ділянці, відведеній у законний спосіб, немає. Ухвалою суду від 18.03.2025 задоволено заяву представника позивачки - адвоката Левенець Л.В., до участі у справі залучено: співвідповідача [PERSON] , третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області. Позивачка двічі під час підготовчого провадження змінювала позовні вимоги, подані з додержанням вимог ст.49 ЦПК України. Ухвалою суду від 22.09.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідач, його представники, співвідповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, у жодне судове засідання не з`явилися. Про виклики до суду відповідач [PERSON] був повідомлений належним чином, що стверджується довідками про доставку судових повісток у вигляді SMS-повідомлення на мобільний номер телефону, вказаний ним у заявці на отримання електронних повісток, поданій до суду 26.11.2024. Співвідповідач [PERSON] про виклики до суду повідомлявся шляхом надіслання рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та всі повернуто до суду з відмітками «адресат відсутній», «адресат вибув»; також про розгляд справи повідомлений через оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, про виклики до суду була повідомлена належним чином, що стверджується розписками про отримання судових повісток про виклик до суду. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач, його представники, співвідповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, причини неявки у судові засідання суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали, отже, вважаються такими, що не з`являлися у судові засідання без поважних причин. Судові засідання відкладались за клопотанням представника відповідача, у справі оголошувалась перерва для виклику свідків, через оголошення повітряної тривоги в Івано-Франківській області, також судове засідання не відбулося у зв`язку із відключенням електропостачання в приміщення Городенківського районного суду Івано-Франківської області. У судовому засіданні 28.10.2025 представник позивачки адвокат Левенець Л.В. підтримала позовні вимоги, позов просила задовольнити. У судове засідання 12.02.2026 сторони та їх представники не з`явилися. Представник позивачки адвокат Левенець Л.В. 12.02.2026 подала до суду заяву про завершення розгляду справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дії представника позивачки адвоката Левенець Л.В. не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи 12.02.2026 судом не встановлено, судом прийнято рішення про закінчення розгляду справи за відсутності учасників справи та їх представників. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу 12.02.2026 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, заслухавши представника позивачки адвоката Левенець Л.В., свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і наведений в ній перелік не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких рав (інтересів) позивач звернувся до суду. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 1 ч.1 ст.315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.07.1959 року батьками [PERSON] , [INFO] , яка зв`язку із укладенням 24 листопада 1985 року шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 107 від 24 листопада 1985 р. (копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 24.11.1985 відділом загсу Городенківського райвиконкому Івано-Франківської області) є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 46 від 11 липня 1959 року. Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 23.01.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №55 від 28.05.2003 року [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] . Згідно копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 травня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Городенківського районного управління юстиції батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 29 від 10 березня 1962 року. [PERSON] , 1930 р.н., та [PERSON] , 1936 р.н., були подружжям, актовий запис № 12 від 24 травня 1958 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 24 травня 1958 року. За даними довідки про причину смерті №7 від 05.01.2009 [PERSON] помер [INFO] . Судом з`ясовано, що у зв`язку із смертю [PERSON] тричі видано свідоцтво про смерть. [PERSON] помер [INFO] у м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6 від 09 січня 2009 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 січня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, стверджено, що [PERSON] помер [INFO] у м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6 від 09 січня 2009 р. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00039352633, сформованого 20.04.2023 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 09.01.2023 складено актовий запис про смерть за № 6, у графі «Відомості про померлого» зазначено « [PERSON] », дата смерті [INFO] , вік 78 років, відомості про документ, що підтверджує факт смерті: лікарське свідоцтво про смерть № 7 від 05.01.2009, видане Городенківською центральною районною лікарнею. Відомості про заявника: [PERSON] . Відомості про вилучені документи: паспорт [NUMBER] , виданий Городенківським РВ УМВС 28.01.2003. [PERSON] документувався паспортом громадянина України [NUMBER] , виданим 28 січня 2003 року Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області. Державною податковою інспекцією в Городенківському районі було видано двічі картки про присвоєння ідентифікаційного номера на прізвище « [PERSON] » ( [INFO] ) та « [PERSON] » (09.08.2004). Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року у справі № 300/3261/23, яке набрало законної сили 02.07.2024, визнано протиправним та скасовано висновок Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області про внесення 07.06.2013 змін до актового запису № 6 від 09.01.2009 про смерть [PERSON] , внаслідок яких змінено прізвище померлого « [PERSON] » на « [PERSON] »; зообов`язано Городенківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити первинний актовий запис про смерть № 6 від 09.01.2009, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 серпня 2024 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стверджено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6 від 09 січня 2009 р. За заповітом, посвідченим 25 січня 2008 р. секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 32, [PERSON] , [INFO] , житель м. Городенка Івано-Франківської області, все належне йому майно заповів дочці [PERSON] , [INFO] ; грошові вклади, що знаходяться в ощадбанку м. Городенка на рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] заповів сину [PERSON] , [INFO] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 44190735 (номер в реєстрі нотаріальних дій 32), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 78429812, виданої 20.09.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 199 від 16 березня 2021, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 березня 2021 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). За заповітом, посвідченим 17 січня 2017 року в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С., зареєстрованим в реєстрі за № 66, [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , все своє майно заповіла [PERSON] , [INFO] . За заповітом, посвідченим 06 листопада 2018 року в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С., зареєстрованим в реєстрі за № 1139, [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] , 1959 року народження. У зв`язку із старістю [PERSON] (трусяться руки), за її дорученням, у її присутності та у присутності нотаріуса текст заповіту підписано [PERSON] , особу якої встановлено та перевірено її дієздатність. Зі змісту Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 64251492, виданої 07.04.2021 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що дані заповіти є чинними, зареєстровані у спадковому реєстрі за № 60110271 (номер в реєстрі нотаріальних дій 66) та за № 63270107 (номер в реєстрі нотаріальних дій 1139). Відповідно до ч.2, ч.3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Враховуючи вищенаведене, заповіт, складений [PERSON] 06.11.2018 (номер в реєстрі нотаріальних дій 1139), скасував заповіт, складений нею 17.01.2017 (номер в реєстрі нотаріальних дій 66). [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом № 1139 від 06.11.2018 (07.08.2021). Копією Витягу № 64251568 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 07.04.2021 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 67466333 (номер у нотаріуса 138/2021), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; на день її смерті за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією довідки про останнє місце реєстрації громадянина на день його смерті, виданої 04.08.2021 ЦНАП Городенківської міської ради. Також [PERSON] проводила похорон своєї мами [PERSON] , [INFO] яка померла [INFO] , з якою проживали разом та вели спільне господарство у [ADDRESS] , що стверджується копією довідки № 284, виданої 17.03.2021 Городенківською міською радою Івано-Франківської області. Із копії спадкової справи № 138/2021, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що відповідач [PERSON] 07.04.2021 подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом № 66 від 17.01.2017 після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно п.4.2 гл.10 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] . Вперше позивачці постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 892/02-31 від 27 червня 2023 р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно у зв`язку із відсутністю запису про смерть в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Після ухвалення рішенням про визнання протиправним та скасування висновку Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області про внесення 07.06.2013 змін до актового запису № 6 від 09.01.2009 про смерть [PERSON] , внаслідок яких змінено прізвище померлого « [PERSON] » на « [PERSON] », зобов`язання Городенківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити первинний актовий запис про смерть № 6 від 09.01.2009, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, позивачка повторно звернулася до нотаріуса. Постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 1640/02-31 від 24 вересня 2024 р. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно у зв`язку із недоведеністю родинних відносин, оскільки згідно свідоцтва про народження батьком позивачки є [PERSON] , а помер [PERSON] . З архівної довідки №Д-1068/07-12 від 17.05.2023, виданої Державним архівом Львівської області, вбачається, що голова родини Череп/ [PERSON] , 1898 р.н. (так у документі), [PERSON] , 1930 р.н. (так у документі), з членами родини у 1945 році були переселені у Станіславську область із с. Дубно Ярославського повіту Жешівського воєводства (Польща). При переселенні ними було залишено господарське майно загальною вартістю 6060 карбованців у тодішніх цінах. У описі майна, що залишається голова господарства записаний як « [PERSON] », а потім виправлено на « [PERSON] », на звороті власник майна розписався « [PERSON] ». У описі майна, яке надано переселеним, зазначено « [PERSON] », проте на звороті отримувач майна розписався « [PERSON] ». Банківська квитанція про оплату коштів за хату виписана на [PERSON] . Банківські документи оформлялися на підставі документа, що посвідчує особу. Сам дід ідентифікував себе як « [PERSON] », про що свідчать його підписи. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами заявниці, підтвердили, що позивачка є дочкою [PERSON] . Повідомили, що на надгробному пам`ятнику батьків позивачки вказано прізвище « [PERSON] », щодо розбіжностей у документах їм невідомо. Як встановлено судом, підставою звернення позивачки до суду із позовом, окрім іншого, стала відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через недоведеність родинних відносин, оскільки згідно свідоцтва про народження батьком позивачки є [PERSON] , а помер [PERSON] . Проаналізувавши досліджені документи, врахувавши показання свідків, суд вважає доведеним той факт, що позивачка є дочкою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та вимоги позову у цій частині є підставними. Щодо визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, суд зважає на таке. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтями 1233-1235 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особина випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому, суд зауважує, що правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно із ч.1 ст.1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Як зазначено у ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як спеціального способу захисту спадкових прав, судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст.ст.203, 215-236 ЦК України. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі N383/258/21 (провадження № 61-18173св21), «порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними». У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). Згідно копії довідки № 27, виданої 12.01.2009 виконавчим комітетом Городенківської міської ради Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON] проживала зі своїм батьком [PERSON] на день його смерті ( [INFO] ). [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; на день його смерті за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією довідки про останнє місце реєстрації громадянина на день його смерті № [NUMBER] , виданої 18.09.2024 ЦНАП Городенківської міської ради. Отже, позивачка [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла та 20.09.2024 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 32 від 25 січня 2008 року на спадкове майно батька [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 1641/02-31 від 24 вересня 2024 р. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно у також зв`язку із тим, що до видачі свідоцтва про смерть на ім`я [PERSON] прізвище ім`я та по батькові спадкодавця мало місце як « [PERSON] » і на основі даного факту було заведено спадкову справу 25 червня 2013 року за законом іншими спадкоємцями, а саме: [PERSON] - сином померлого та [PERSON] - дружиною померлого, та видані [INFO] [PERSON] , державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області, свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 (одну третю) частку спадкового майна синові спадкодавця - [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними свідоцтв про право спадкування за заповітом, виданих [PERSON] , позивачка вказала, окрім іншого, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , а спадкоємець [PERSON] подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 25.06.2013 - із пропуском передбаченого законом 6-місячного строку для прийняття спадщини, при чому судовим рішенням додатковий строк на прийняття спадщини йому не визначено та вона, як спадкоємець, не подавала нотаріально засвідченої заяви про згоду на включення [PERSON] до числа спадкоємців, тому правових підстав для включення [PERSON] до числа спадкоємців не було. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Підпунктом 3.18 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, передбачено, що не вимагається звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, якщо усі спадкоємці, які прийняли спадщину, подадуть письмову заяву про згоду на прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини. Такі заяви спадкоємців мають бути подані нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.п. 3.19 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, за наявності такої згоди спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, необхідно подати до нотаріуса за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття. Отже, такий позасудовий порядок прийняття спадщини, після пропуску строку, застосовується за наявності згоди на це усіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і до видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому згода спадкоємців, які прийняли спадщину, повинна бути виражена у письмовій формі. 25.06.2013 [PERSON] подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно батька [PERSON] . Подаючи заяву, спадкоємець [PERSON] подав свідоцтво про смерть [PERSON] , видане повторно 07.06.2023, після внесення зміни в актовий запис про смерть [PERSON] на [PERSON] , яке в подальшому за рішенням суду визнано незаконним. Водночас суд враховує, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] було чинним свідоцтво про його смерть від 09.01.2009. Окрім того, [PERSON] подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 25.06.2013 з пропуском передбаченого законом строку для прийняття спадщини, враховуючи, що батько позивачки та відповідачів у справі помер [INFO] . Із копії спадкової справи № 299/2013, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] 25.06.2013 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно чоловіка [PERSON] . Цього ж дня [PERSON] подала нотаріусу заяву про включення в коло спадкоємців її сина [PERSON] , [INFO] , та просила видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом. Як встановлено судом та наведене підтверджується матеріалами справи, спадкоємцями померлого [PERSON] були [PERSON] , [PERSON] , які були зареєстровані та проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та [PERSON] . Позивачка згоди на включення [PERSON] до кола спадкоємців не давала. Рішення, яким б відповідачу було визначено додатковий строк на прийняття спадщини після смерті батька, у матеріалах справи немає. Також суд зауважує, що у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] вказав, що є спадкоємцем першої черги за законом та крім нього спадкоємцем є [PERSON] , не зазначивши про позивачку, свою сестру. Суд вважає такі дії недобросовісними та такими, що суперечать моральним засадам суспільства. 22.02.2023 державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Капріян С.В. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №222, на 1/3 частку спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] , яка складається із земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2621610100:01:009:0372, загальною площею 0,1000 гектара в межах згідно з планом, що розташована на території [ADDRESS] і зареєстрована за померлим на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ № 014055, виданого Городенківським районним відділом земельних ресурсів Івано-Франківської області 25.09.2003 на підставі рішення виконкому Городенківської міської ради за № 258 від 28.05.2003 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №19. 22.02.2023 державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Капріян С.В. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №221, на 1/3 частку спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] , яка складається із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2621610100:01:009:0013, загальною площею 0,0131 гектара в межах згідно з планом, що розташована на території [ADDRESS] і зареєстрована за померлим на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №014056, виданого Городенківським районним відділом земельних ресурсів Івано-Франківської області 25.09.2003 року на підставі рішення виконкому Городенківської міської ради за №258 від 28.05.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 20. У свідоцтвах нотаріус вказала, що спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна, за законом є [PERSON] (померла [INFO] ) та [PERSON] . Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78430089, виданого 20.09.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 54654103 (номер у нотаріуса 299/2013), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . У графі «Додаткові відомості» зазначено «змінено актовий запис з прізвища померлого [PERSON] на [PERSON] на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.01.2024, справа № 300/3261/23». Отже, судом встановлено, що під час оформлення спадкових прав [PERSON] та здійснення державним нотаріусом реєстраційних дій не було дотримано умови, підстави та процедуру видачі відповідачу свідоцтв про право на спадщину після смерті батька та, таким чином, порушено права позивачки на спадкування. Крім цього, слід враховувати той факт, що після ухвалення рішення Івано-Франківським окружним адміністративним судом спадкодавцем, який помер [INFO] , є [PERSON] , а не [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняв [PERSON] . Також суд врахував розбіжності у номерах спадкової справи, кадастрового номеру земельної ділянки та даті народження у поданих нотаріусу документах відповідачем, проте з`ясувати причин таких не вдалося через неявку у судове засідання нотаріуса та [PERSON] . Заперечення представника відповідача, що спір стосується не скільки реалізації права на спадкування спірних земельних ділянок, а об`єкту нерухомого майна, належного відповідачу та розташованого на спірній земельній ділянці, оскільки на підставі дозволу № 2 від 05.01.2005 відповідачем збудовано та введено в експлуатацію магазин продтоварів по [ADDRESS] не заслуговують на увагу, оскільки наведене не стосується предмету позову та суд цих обставин не досліджував. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). Оскільки позивачка не усунута від права на спадкування після смерті свого батька [PERSON] , не відмовилася від прийняття спадщини, видача відповідачу [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги за законом, спірних свідоцтв про право на спадщину за законом є протиправним, оскільки порушує права позивачки, як спадкоємиці за заповітом, що є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, що стверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , виданого 14.02.2023 Пенсійним фондом України. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ч. 6 статті 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Отже, у цій частині відсутні підстави для задоволення вимог та, таким чином, позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved