Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У листопаді 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 439159755 від 22.05.2020 (далі -Договір). В обґрунтування вимог зазначило, що 22.05.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] в електронній формі, за допомогою вебсайту (www.moneyveo.ua) укладено кредитний договір, відповідно до якого (з урахуванням додаткової угоди від 31.05.2020) відповідачу надано кредит в сумі 12000,00 грн. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01 та підписали реєстр прав вимоги № 96 від 01.09.2020, відповідно до якого ТОВ «Таліон плюс» набуло право вимоги до відповідача. Надалі ТОВ «Таліон плюс» та товариство з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 20.10.2022 уклали договір факторингу №20102022 та підписали реєстр прав вимоги № 1 від 21.10.2022, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу нового кредитора за договором. Вказує, що внаслідок невиконання вимог Договору відповідачем, утворилась заборгованість за тілом кредиту - 11999,70 грн; заборгованість за відсотками - 20857,20 грн, а всього на суму - 32856,90 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки 27.11.2025 надсилалась судом за його місцем проживання. Поштовий конверт повернувся на адресу суду 15.12.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за цією адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до Полонського районного суду Хмельницької області 18.11.2025. Ухвалою суду від 25.11.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження (а.с. 38). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 22.05.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач [PERSON] уклали Договір № 439159755 (а.с. 5-6). Згідно з п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди від 31.05.2020 (а.с. 7)), Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит в сумі Кредитного ліміту у сумі 12000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності. Пунктом 1.2 Договору визначено, що строк надання кредиту становить 30 календарних днів. Судом встановлено, що Додатковою угодою від 21.06.2020 строк дії Договору було продовжено ще на 30 днів (п. 1 Додаткової угоди), тобто до 21.07.2020 включно. У п. 1.3 Договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 0.43 відсотків від суми кредиту за кожний день користуванням. Також Додатковою угодою від 21.06.2020 встановлено процентну ставку на період пролонгації у розмірі 0,85% в день від суми кредиту. Відповідно до п. 1.4 Договору, у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною ставкою скасовуються і застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків за кожний день користування за весь строк. Водночас пунктами 4.3 та 4.4 Договору сторони погодили, що у разі закінчення строку надання кредиту, який визначений у п. 1.2 Договору, проценти, які нараховуються, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (інші нарахування). Відповідач підписав Договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 2R4CG78R. Перерахування коштів підтверджується платіжними дорученнями від 22.05.2020 на суму 3000 грн (а.с. 9) та № від 31.05.2020 на суму 9000 грн (а.с. 9, зворот). Також встановлено, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, та підписали Реєстр прав вимоги № 96 від 01.09.2020, на підставі якого ТОВ «Таліон плюс» набула право вимоги за Договором. Заборгованість відповідача на дату відступлення за розрахунком позивача становила: тіло кредиту - 11999,70 грн, заборгованість по відсотках - 13105,58 грн, а всього на загальну суму 25105,28 грн. Окрім того, 20.10.2022 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали Договір факторингу № 20102022 (а.с. 18-19) та підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 21.10.2022 (а.с. 21), на підставі якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за Договором. Заборгованість відповідача на дату відступлення за цим договором становила: тіло кредиту - 11999,70 грн, заборгованість по відсоткам - 20857,20 грн, а всього на загальну суму - 32856,90 грн (а.с. 12). Згідно з наданим розрахунком (а.с. 10-11), відповідач здійснив часткові оплати заборгованості на загальну суму 6324,70 грн (зокрема 21.06.2020 - 1199,70 грн відсотків, 22.07.2020 - 1930,00 грн, 14.08.2020 - 195,00 грн, 15.08.2020 - 3000,00 грн). 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками, та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису. Аналізом положень вище вказаного законодавства установлено, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 22.05.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали Договір № 439159755 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За вказаним договором (з урахуванням додаткової угоди від 31.05.2020) позичальник отримав кредитні кошти у загальному розмірі 12000,00 грн. Досліджуючи обґрунтованість стягнення суми боргу та відсотків, суд виходить з такого. У пункті 1.2 Договору та Додатковій угоді від 21.06.2020 сторони погодили строк кредитування, який з урахуванням пролонгації закінчився 21.07.2020. Згідно з пунктом 1.4 Договору, у випадку порушення строків повернення, умови щодо дисконтної ставки скасовуються і застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків за кожний день користування за весь строк. Оскільки відповідачем умови договору порушені, суд здійснює перерахунок відсотків за цією ставкою в межах строку дії договору на суму фактичного залишку заборгованості за тілом кредиту в різні періоди. Суд проводить власний розрахунок правомірних нарахувань відсотків за ставкою 1,70% на день: -з 23.05.2020 по 30.05.2020 (8 днів) на суму тіла 3000,00 грн нараховано 408,00 грн; -з 31.05.2020 по 20.06.2020 (21 день) на суму тіла 12000,00 грн нараховано 4284,00 грн; -з 21.06.2020 по 21.07.2020 (31 день) на суму тіла 11999,70 грн нараховано 6323,84 грн. Загальна сума нарахованих відсотків за весь строк дії договору складає 11015,84 грн. Відповідно до матеріалів справи, відповідач загалом сплатив у рахунок відсотків 6324,70 грн. Таким чином, залишок заборгованості за відсотками становить 4691,14 грн (11015,84 мінус 6324,70). Заборгованість за тілом кредиту становить 11999,70 грн. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню, становить 16690,84 грн. У задоволенні решти вимог суд відмовляє, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (21.07.2020), що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12. 5. Розподіл судових витрат. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн. Оскільки судом задоволено вимоги на суму 16690,84 грн, що становить 50,80% від загальної ціни позову (32856,90 грн), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1538,22 грн. Решта суми судового збору покладається на позивача. Суд відхиляє вимогу позивача про стягнення 1514,00 грн судових витрат, заявлених як плата за витребування та забезпечення доказів, оскільки матеріали справи не містять жодного підтвердження, що позивач фактично поніс ці витрати.

Outcome: partial