Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

D травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації, в якому просить стягнути відповідачів завдані збитки у розмірі 43 340,26 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 29/12/2023 , з вини відповідача спричинено ДТП, в результаті якої пошкоджено автомобіль «MAN», н.з. [NUMBER] . На момент ДТП автомобіль «MAN», н.з. [NUMBER] був застрахований договором добровільного страхування наземного транспорту, укладеному ТОВ «ОТП Лізинг» з ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна». Відповідальність [PERSON] на моментДТП не була застрахована . Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 43 340,26 грн. та до нього перейшло право вимоги до відповідача, як особи відповідальної за нанесену шкоду внаслідок ДТП нанесеної потерпілому Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.10.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу суддею одноособово, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи без участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за останньою відомою зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом розміщення оголошення про його виклик на веб-порталі судової влади України. Правом подання відзиву на позов зазначений відповідач не скористався. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд установив, що відповідно до протоколу серії ААД №732368 від 29.12.2023 року, вбачається що 29.12.2023 року о 17 годині 50 хвилин [PERSON] рухаючись в м. Одесі по вул. Новомиколаївська дорога, 1/1 керуючи автомобілем марки «Hyundai» н.з. [NUMBER] , під час виїзду з полоси, позначеної д.р. 1.19 не впевнився в безпеці, не дав дорогу автомобілю марки «MAN» н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в суміжній полосі, на яку був маневр перестроїтися. Під час ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 26.02.2024 року в справі № 523/533/24 провадження у справі про притягнення [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Як вбачається з вказаної постанови суду, проведеним дослідженням було встановлено, що в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з даною дорожньо- транспортною пригодою знаходяться невідповідні вимогам ПДР України дії водія автомобіля [NUMBER] . Тому судом встановлено, що в діях [PERSON] не встановлено порушень вимог п. 10.3 ПДР. Оскільки склад будь-якого адміністративного правопорушення передбачає обов`язкову наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ознак об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення, а відсутність навіть одного із ознак, вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення, справа про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП має бути закрита в зв`язку з відсутністю в діях цієї особи складу зазначеного правопорушення. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу , вбачається, що автомобільмарки «MAN» н.з. [NUMBER] на праві власності належить ТОВ «ОТП Лізинг». Відповідно до генерального договору добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності водія та пасажирів від нещасних випадків № 3001/394/000001/1 від 04.01.2022 , транспортний засіб марки «MAN» н.з. [NUMBER] , застрахований власником ТОВ «ОТП Лізинг» у страховика ПАТ «Страхова компанія "Універсальна"», у тому числі на випадок ДТП. В акті огляду транспортного засобу від08.01.2024 зазначені механічні пошкодження на автомобілі марки «MAN» н.з. [NUMBER] . Із страхового акта вбачається, що ПрАТ «СК "Універсальна"» визначила, що розмір відновлювального ремонту транспортного засобу Iмарки «MAN» н.з. [NUMBER] становить 53340 грн. Враховуючи франшизу та коефіцієнт пропорційності , розмір відшкодування вигодонабувачу ТОВ «ОТП Лізинг» становить 43340,26 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 25218 від 29.01.2024 ПрАТ «СК "Універсальна"» перерахувало ТОВ «ОТП Лізинг» 43340,26 грн,в якості страхового відшкодування, автомобіль «MAN» н.з. [NUMBER] . Відповідно до претензії відшкодування шкоди в порядку регресу від 24.05.2024 року представник ПрАТ «СК "Універсальна"»звернувся до [PERSON] щодо перерахування 43340,26 грн., які страхова компанія сплатила ТОВ «ОТП Лізинг». Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наданою 05.09.2019 року в справі №234/16272/15-ц, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже, наведені в постанові Суворівського районного суду м.Одеси від 26.02.2024 року обставини щодо вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON] не потребують повторного встановлення і доказування. Згідно зістаттями 993 ЦК Українидо страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно дост.108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна,має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки,у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Суд звертає увагу, що позивач у позовній заяві посилається на положення ЗУ "Про страхування", який вже втратив чинність на момент виникнення спірних правовідносин . Відповідно положень ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно положень ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Ураховуючи, що у спірній ДТП не встановлено вину водія [PERSON] та порушення ним Правила дорожнього руху України, що підтверджується судовим рішенням у справі про адміністративні правопорушення, при цьому позивач, як страховик одного із учасників ДТП, здійснив виплату страхового відшкодування на підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 04.01.2022 - саме як потерпілій оособі-власнику пошкодженого автомобіля. Проте у вищевказаній постанові у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що саме невідповідні вимогам ПДР України дїї водія застрахованого автомоблія MAN д.н. [NUMBER] з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з даною дорожньо- транспортною пригодою - суд доходить до висновку про відсутність у відповідача обов`язку щодо відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди в порядку суброгації. При цьому суд звертає увагу на те, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір (частки) відшкодування (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц). Так, позивач звернувся до суду за вирішенням цивільного спору з приводу стягнення з відповідача в порядку суброгації страхового відшкодування , сплаченого позивачем на користь потерпілої особи. Сформульовані у позові правовідносини у даній справі стосуються переходу до позивача (страховика потерпілого) у межах виплаченого страхового відшкодування права вимоги потерпілої особи (ТОВ «ОТП Лізинг») у деліктному зобов`язанні до заподіювача шкоди в особі [PERSON] , як водія автомобіля-іншого учасника ДТП. Проте , з урахуванням установлених обставин справи та досліджених доказів, судом встановлено, що відповідч [PERSON] не є особою, винуватою у заподіянні шкоди застрахованому автомобілю внаслідок ДТП, що сталася 29.12.2023 року. Таким чином позовні вимоги не підлягають до задоволення за безпідставністю заявлених вимог. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст.22, 993, 1166, 1187 ЦК України, ст.108 Закону України «Про страхування»,

Outcome: dismissed