Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом в якому просить визначити позивачу [PERSON] додатковий строк для подання заяви для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] тривалістю в два місяця, початок якого відрахувати з дня набрання рішення законної сили. . Позов обгрунтувала тим, що [INFO] в селищі Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області помер брат позивачки [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] . 18 січня 2024 року за заявою [PERSON] державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. заведена спадкова справа №10/2024 до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. від 17 квітня 2024 року №303/02-31 позивачці [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України. У відведений законом строк позивачка не змогла вчасно подати заяву про прийняття спадщини через об`єктивні і непереборні труднощі, оскільки після смерті спадкодавця, позивачка знаходилась у тяжкому стресовому стані, який був спричинений втратою брата, тривало хворіла та проходила обстеження, що заважало її вчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою для прийняття спадщини. У зв`язку з чим позивачка вимушена звернутись до суду із даним позовом, оскільки іншого шляху поновити пропущений строк чинне законодавство не передбачає. Ухвалою судді від 01 жовтня 2025 року позовну заяву позовну заяву [PERSON] в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Цивільну справу ухвалено розглядати у загальному позовному провадженні. Підготовче засідання призначити на 13 листопада 2025 року о 12:00 годині з викликом сторін. Витребувано від державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю., належним чином засвідчену копію спадкової справи № 10/2024, щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . 14 листопада 2025 року на адресу суду від державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю., надійшла копія спадкової справи №10/2024, щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . 10 грудня 2025 року судом постановлена ухвала, відповідно до якої закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Вельчева Н.М. до суду не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без їх участі. Крім того, представник адвокат Вельчева Н.М. зазначила, що позивачка не може прибути до судового засідання через стан здоров`я, про що свідчить довідка МСЕК №022066, яка підтверджує, що останні два роки позивачка знаходиться на постійному амбулаторному лікуванні, не може пересуватися на відстані, протипоказані фізичні та психологічні навантаження у зв`язку із хронічною серцевою недостатністю, стан після ішемічного інсульту. Вказаний стан, спричинений тривалою хворобою, що призвело до пропуску строку для прийняття спадщини Інші спадкоємці відсутні. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша, друга статті 2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом [INFO] в селищі Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області помер брат позивача [PERSON] , [INFO] , про що Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №176 та 11 квітня 2023 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №510 від 09 вересня 2025 року [PERSON] , [INFO] , на момент смерті яка настала [INFO] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою проживав сам. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №511 від 09 вересня 2025 року житловий будинок [ADDRESS] , згідно по господарської книги №7 на 2016-2025 роки особистий рахунок № [NUMBER] рахується за [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Саратським районним бюро ЗАГС Ізмаїльської області 13 грудня 1952 року, батьками [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Зоря Саратського району Ізмаїльської області, актовий запис №167, мовою оригіналу зазначені « [PERSON] » та « [PERSON] ». 07 листопада 1971 року Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , 1948 року народження та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №58 та видане свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 07 листопада 1971 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно Саратським районним бюро ЗАГС Ізмаїльської області 26 грудня 1952 року, батьками [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Зоря Саратського району Ізмаїльської області, мовою оригіналу зазначені « [PERSON] » та « [PERSON] ». 18 січня 2024 року за заявою [PERSON] державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. заведена спадкова справа №10/2024 до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до Довідки щодо надання відомостей стосовно спадкоємців по спадковій справі №583/01-16 виданої державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. від 18 вересня 2025 року, позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] . (Довідка №583/01-16 від 18.09.2025 року додається). Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. від 17 квітня 2024 року №303/02-31 позивачці [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України. Згідно Довідки КП «Саратська ЦПМСД» Лікарсько-консультаційної комісії №378 від 09 вересня 2025 року у [PERSON] останні два роки стан здоров`я погіршився, у зв`язку з чим знаходиться на постійному амбулаторному лікуванні, не може пересуватися на віддалені відстані, протипоказані фізичні та психоемоційні навантаження високої та середньої інтенсивності. Перебуває на обліку. Судом також була досліджена спадкова справа № 10/2024, щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що за заявою [PERSON] , нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. 15 січня 2024 року заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 та 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч.ч. 1-3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №304/1648/14-ц). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно зі статтею 1262 ПК України у другу чергу на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і збоку матері. .Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18). Із матеріалів справи вбачається, що [INFO] в селищі Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області помер брат позивачки [PERSON] , [INFO] . Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий висновок висловив Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачем, оскільки остання після смерті [PERSON] , [INFO] , будучи спадкоємцем за законом, пропустила строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що вона після смерті спадкодавця, знаходилась у тяжкому стресовому стані, який був спричинений втратою брата, тривало хворіла та проходила обстеження, що заважало її вчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою для прийняття спадщини. Згідно Довідки КП «Саратська ЦПМСД» Лікарсько-консультаційної комісії №378 від 09 вересня 2025 року у [PERSON] останні два роки стан здоров`я погіршився, у зв`язку з чим знаходиться на постійному амбулаторному лікуванні, не може пересуватися на віддалені відстані, протипоказані фізичні та психоемоційні навантаження високої та середньої інтенсивності. Перебуває на обліку. Також відповідно до довідки МСЕК №022066 серії 2-18ОБ [PERSON] має третю групу інвалідності безстроково. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрему, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Застосування принципу змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Враховуючи викладене, оскільки вимоги позову не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позивач тривалий час хворіє та перебуває на лікуванні, що підтверджується медичною довідкою, яка досліджена судом у судовому засіданні, пропущений строк є не значним, суд дійшов висновку, що позивачу слід надати додатковий строк в два місяці для прийняття спадщини після смерті брата. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved