Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису кредитний договір №191676134 на суму 20 900 грн., який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, на виконання якого підписано реєстр прав вимоги № 267 від 16 січня 2024 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. 31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №31/0724-01, на виконання якого підписано Реєстр прав вимоги № 1 від 31 липня 2024 року, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу №29/05/25-Е та відповідно до реєстру боржників № б/н від 29 травня 2025 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 98 322,68 грн. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором становить 98 322,68 грн, яка складається з: 20 896,50 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 77 426,18 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. На підставі вищезазначеного представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 191676134 від 24 грудня 2022 року в розмірі 98 322,68 грн., а також понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Ухвалами судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання, а також витребувано інформацію в АТ «Універсалбанк». Представником відповідача Кучинською В.В. було сформовано в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому вона просила частково задовольнити позовну заяву про стягнення заборгованості на суму 24 219 грн. В обґрунтування зазначила, що відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору із первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», факту отримання кредиту та не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення суми боргу за тілом кредиту і процентів за строк кредитування, з урахуванням усіх пролонгацій, станом на дату - 15 грудня 2023 року, у загальному розмірі 24 219 грн. Звертає увагу суду, що витрати на правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести на загальну суму 7 000 грн. за розгляд справи є не співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат і розумності їхнього розміру, оскільки для позивача такі справи є масовими, з огляду на кількість боргів за кредитами та боржникам, які новий кредитор викупив у первісного кредитора, тому такі позовні заяви стоять у позивача на потоці, а тому відповідач заперечує проти стягнення такого розміру витрат на правничу допомогу позивача, яку він поніс чи очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Представником позивача [PERSON] було сформовано в системі «Електронний суд» відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що відповідач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталася за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст.204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов, змісту самого договору, а відповідачем у відзиві на позовну заяву не оспорюється факт укладання вищевказаного кредитного договору. Зазначає, що всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов кредитного договору. Вказує, що за умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів: за користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України визначеному договором; за користуванням кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за весь час прострочення. Посилається на те, що враховуючи порушення відповідачем зазначених норм матеріального права, що регулюють договірні зобов`язання, та умов договору в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом і процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором, як в межах строку його дії (відповідно до ст. 1048 ЦК України), так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦК України). Представником відповідача [PERSON] було сформовано в системі «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала, що відповідач не заперечує проти часткового задоволення суми позовних вимог у частині стягнення суми боргу за тілом кредита та процентів за строк кредитування, з урахуванням усіх пролонгацій, станом на дату - 15 грудня 2023 року, у загальному розмірі 24 219 грн., в іншій частині позовних вимог просить суд відмовити, оскільки відсотки, нараховані поза межами строку кредитування, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають списанню з огляду на вимоги п. 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, тобто після 15 грудня 2023 року (з урахуванням усіх пролонгацій), які не підлягають стягненню, а підлягають списанню. Представником позивача [PERSON] було сформовано в системі «Електронний суд» додаткові пояснення у справі, в яких він зазначив, що відповідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 у справі № 902/417/18 та від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, нарахування відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Отже, в охоронних правовідносинах у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великою Палатою Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав відповідачу кредит на суму 20 900 грн. строком на 30 днів, але відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту у встановлений кредитним договором строк не виконала, тому позивач вправі вимагати від відповідача повернення отриманих за кредитним договором коштів, а також процентів за неправомірне користування такими коштами, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказує, що зі змісту кредитного договору вбачається, що сторони погодили два різні механізми нарахування процентів залежно від строку користування кредитом: нарахування за дисконтною та базовою ставками, а нараховані відповідачу проценти за користування кредитом поза межами встановленого кредитним договором строку кредитування у розмірі 77 426,18 грн. є погодженою сторонами мірою відповідальності за порушення строків повернення кредиту, які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. 08 грудня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра закрито підготовче провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду по суті. Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутністю їх позивача, та з урахуванням наданих письмових пояснень. Представник відповідача у додаткових поясненнях сформованих в системі «Електронний суд» 08 грудня 2025 року просила суд розгляд справи проводити без її участі і без участі відповідача, та частково задовольнити позовні вимоги в сумі 24 219 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 24 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 191676134 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора № MNV9P57D, а також підписано паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 191676134 від 24 грудня 2022 року (т. 1 а. с. 57-76). У заявці на отримання грошових коштів у кредит від 24 грудня 2022 року, зазначені персональні дані позичальника [PERSON] , дата укладення договору 24 грудня 2022 року, сума кредиту 20 900 грн., строк кредиту 30 днів, номер карти позичальника 5375-41ХХ-ХХХХ-8219 (т. 1 а. с. 36). У довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яка сформована 06 серпня 2024 року, [PERSON] зазначена як позичальник, сума кредиту 20 900 грн., строк кредиту - 30 днів, процентна ставка 2,10% в день, акцепт оферти позичальником - підписання договору одноразовим ідентифікатором MNV9P57D відбувся 24 грудня 2022 року о 13:56:13 годин (т. 1 а. с. 21-22). В матеріалах справи також наявне платіжне доручення від 24 грудня 2022 року, з якого вбачається, що платником - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано отримувачу [PERSON] на рахунок [NUMBER] суму грошових коштів у розмірі 20 900 грн. з призначенням платежу: «переказ коштів згідно договору № 191676134 від 24.12.2024, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer» (т. 1 а. с. 16). На виконання ухвали суду АТ «Універсал Банк» від 22 жовтня 2025 року за №БТ/Е-16038 надано відповідь про те, що банківська картка [NUMBER] та інші картки були емітовані банком на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , а також зазначено, що з 24 грудня 2022 року по 29 грудня 2022 року дійсно надійшло зарахування коштів у сумі 20 900 грн. (т. 1 а. с. 213-217). З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 191676134 від 24 грудня 2022 року судом встановлено, що до сплати [PERSON] нараховано 43 523,32 грн. (т.1 а. с. 89-97). Матеріалами справи підтверджено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 (т. 1 а. с. 137-147). Згідно з п. 1.3 право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відповідно до п. 1.5. договору факторингу, реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору. Пунктом 4.1 вищевказаного договору передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Згідно з п. 8.2 договору строк цього договору закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. 28 листопада 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якої п. 8.2 договору викладено в новій редакції, за яким строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а. с. 148 т. 1). 31 грудня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції (а. с. 149-158 т. 1). Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3 договору під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Положеннями пункту 1.5 договору встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору. Згідно з п. 2.1 розділу 2 договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 8.2. строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. 31 грудня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 27, згідно з якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2022 року (а. с. 159 т. 1). 31 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 31, згідно з якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2023 року (а. с. 160 т. 1). 31 грудня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 32, згідно з якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2024 року (а. с. 161 т. 1). Матеріалами справи підтверджено, що 16 січня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підписано реєстр вимоги № 267, в якому під № 154 значиться [PERSON] , за якою рахується заборгованість за кредитним договором № 191676134 від 24 грудня 2022 року на загальну суму 44 146,04 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 20 896,50 грн., по відсоткам 23 249,54 грн., що підтверджується витягом з вказаного реєстру (т. 1 а. с. 131-136). Також судом встановлено, що 31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу № 31/0724-01 (т. 1 а. с. 117, 121-130). Пунктом 2.1 розділу 2 договору факторингу визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 1.3 договору факторингу під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. В той же час, відповідно до п. 1.5 зазначеного договору факторингу встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 31 липня 2024 року до договору факторингу №31/0724-01 від 31 липня 2024 року в цьому реєстрі під № 1510 значиться [PERSON] , за якою значиться заборгованість за кредитним договором № 191676134 від 24 грудня 2022 року на загальну суму 98 322,68 грн., з яких: 20 896,50 грн. заборгованість по основному боргу, 77 426,18 грн. заборгованість за відсотками (т. 1 а. с. 118-120). В подальшому, 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступає, а ТОВ «ФК «Ейс» приймає належні права вимоги до боржників, які зазначені в реєстрі боржників (т. 1 а. с. 107-116). Згідно з п.1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. На підставі акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало, а ТОВ «ФК «Ейс» прийняло реєстр боржників на загальну суму заборгованості в розмірі 258 598 755,46 грн. (т. 1 а. с. 103). Також долучені до матеріалів справи платіжні інструкції: №243, №245 від 04 червня 2025 року на суми по 1 000 000 грн.; №246, №247 від 05 червня 2025 року на суми по 1 000 000 грн.; №248 від 06 червня 2025 року на суму 1 000 000 грн. (т. 1 а. с. 98-102). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 29 травня 2025 року до договору факторингу №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] , де в цьому реєстрі під № 5169 значиться [PERSON] , за якою нараховується заборгованість за кредитним договором № 191676134 від 24 грудня 2022 року на загальну суму 98 322,68 грн., з яких: 20 896,50 грн. заборгованість по основному боргу, 77 426,18 грн. заборгованість за відсотками (т. 1 а. с. 104-106). Положеннями ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 вказаного закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 зазначеного закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 цього закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Як вбачається з матеріалів справи 24 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 191676134 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора № MNV9P57D. Зазначений правочин вчинено відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Стороною відповідача не надано доказів щодо не укладання відповідного кредитного договору в електронній формі, а вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується стороною відповідача у відзиві на позовну заяву, тому факт укладення між первісним кредитором і відповідачем кредитного вищевказаного кредитного договору є доведеним. Крім того, відповідно до платіжного доручення від 24 грудня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 900 грн., а листом АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду підтверджено успішне перерахування коштів у зазначеній сумі на карту відповідача. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, погодженому сторонами, а стороною відповідача визнано вказаний факт та неспростовано невиконання обов`язку щодо повернення грошових коштів у встановлені кредитним договором строки у повному обсязі. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Суд зазначає, що укладання договорів факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс», та між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Ейс» до виникнення кредитних правовідносин зі [PERSON] не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договори факторингу були чинними. При цьому, права вимоги за кредитним договором за кредитним договором № 191676134 від 24 грудня 2022 року були передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому позивачу ТОВ «ФК «Ейс» на підставі реєстрів, які оформлені належним чином. При цьому, відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників зі сплати суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Враховуючи викладене, стороною позивача доведено факт відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», і відповідно до ТОВ «ФК «Ейс». До позовної заяви додано відповідні реєстри прав вимоги та акт прийому-передачі реєстру боржників, які є належними доказами на підтвердження відступлення права вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Ейс». Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 191676134 від 24 грудня 2022 року, заборгованість відповідача становить 98 322,68 грн., з яких: 20 896,50 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 77 426,18 грн. прострочена заборгованість за процентами. Представник ТОВ «ФК «Ейс» посилається на те, що за умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів, а саме: за користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України визначеному договором; за користування кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і за весь час прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц. Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 24 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №191676134. Відповідно до п. 2.1. вказаного договору, відповідачу було надано кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 20 900 грн. Пунктом 2.3. вищезазначеного договору встановлено, що грошові кошти (перший транш) у сумі 20 900 грн. надаються відповідачу одразу після укладення договору і орієнтовна дата повернення кредиту 23 січня 2023 року. Крім того, п. 3.1. встановлено, що на момент укладення договору строк дисконтного періоду користування кредитом складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу (суми кредиту), а загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. Відповідно до п. 3.2 договору, встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Вказаним п. 3.2 договору сторони узгодили, що кількість днів, на які продовжується дисконтний період, дорівнює 30 днів. Крім того, п. 7.1. кредитного договору сторони погодили, що на момент укладення цього договору сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування 23 січня 2023 року, а саме протягом 30 днів з дати отримання першого траншу позичальником. Як встановлено судом з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 191676134 від 24 грудня 2022 року судом встановлено, що відповідачем здійснювались оплати, а саме: 19 січня 2023 року 1 412,84 грн.; 18 лютого 2023 року 5 923,06 грн.; 20 березня 2023 року 5 266,50 грн.; 19 квітня 2023 року 3 322,80 грн.; 19 травня 2023 року 3 322,80 грн.; 18 червня 2023 року 3 322,80 грн.; 18 липня 2023 року 3 322,80 грн.; 17 серпня 2023 року 3 322,80 грн.; 16 вересня 2023 року 3 322,80 грн.; 16 жовтня 2023 року 3 322,80 грн.; 15 листопада 2023 року 3 322,50 грн. (а. с. 89-97 т. 1). Тобто, відповідачем здійснювалось продовження дисконтного періоду на умовах визначених кредитним договором шляхом здійснення оплат і кінцевою датою строку кредитування з урахуванням всіх продовжень дисконтного періоду (пролонгацій) була дата: 15 грудня 2023 року. Отже, строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав саме 15 грудня 2023 року. Відповідно до вищевказаного розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 15 грудня 2023 року загальна сума заборгованості з урахуванням тіла кредиту та непогашених відсотків за кредитом становить 24 219 грн. Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованості з урахуванням нарахованих відсотків у розмірі 24 219 грн., яка була нарахована в межах строку кредитування до 15 грудня 2023 року включно. Вимога кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право як первісного, так і нового кредитора в цій частині вимог. Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані поза межами строку кредитування (з 16 грудня 2023 року до 12 квітня 2024 року), а тому в цій частині слід відмовити. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «ФК «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню лише у розмірі 24 219 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 596,69 грн. (24 219 грн.*2 422,40 грн. / 98 322,68 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, який укладений між ТОВ «ФК «Ейс» і АБ «Тараненко та партнери», в особі керуючого бюро адвоката Тараненка А.І., який діє на підставі статуту, свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24 квітня 2012 року, довіреності від ТОВ «ФК «Ейс» від 29 травня 2025 року, ордера на надання правничої допомоги Серії АА № 1584606 від 29 травня 2025 року; протоколом погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29 травня 2025 року; додатковою угодою № 25770736154 від 30 травня 2025 року до договору надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29 травня 2025 року щодо представництва інтересів ТОВ «ФК «Ейс» у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] ; актом приймання-передачі наданих послуг від 05 червня 2025 року, яким визначено вартість години роботи адвоката, детальним переліком проведеної роботи з кількістю витраченого на надану правову допомогу часу, на загальну суму 7 000 грн. (т. 1 а. с. 77-84, 165). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7 000 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Однак, суд враховує, що рішенням суду позов було частково задоволено та адвокатом надано правова допомога позивачу належним чином, а також заперечення сторони відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу заявлених позивачем, тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, до суми 1 000 грн., що буде відповідати критерію розумності, встановленого їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial