Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 31 000,00 грн боргу за кредитним договором з підстав неналежного виконання умов договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] 30 квітня 2024 року укладено договір № 7845523 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 10 000,00 грн на 360 днів із стандартною процентною ставкою 1,50% на день. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу грошові кошти, шляхом перерахування на карту позичальника № [NUMBER] . У свою чергу, відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи періодичні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи періодичні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 24 грудня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-35/24, у відповідності до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до додатку 1 (реєстр боржників) до договору факторингу № 01.02-35/24 від 24 грудня 2024 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 31 000,00 грн, з яких 10 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 16 500,00 грн заборгованість по відсоткам, 4 500,00 грн. неустойка. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості і судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2025 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Паладич А.О. в прохальній частині пред`явленого позову просила провести розгляд даної справи без участі представника позивача, не заперечуючи проти заочного розгляду справи і ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, - шляхом направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання та шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подав. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача суд проводить заочний розгляд справи в порядку, передбаченому гл. 11 розділу III ЦПК України, та ухвалює заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. 30 квітня 2024 року відповідач [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором А9907 підписав договір № 7845523 про надання споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с. 7-15). Водночас 30 квітня 2024 року відповідач [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором А9907 підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 16-18). 24 грудня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-35/24, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належало ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а.с. 30-35). За платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 9880 від 24 грудня 2024 року ТОВ «СВЕА ФІНАС» перерахувало на рахунок ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» кошти в сумі 1 509 963,30 грн за договором факторингу № 01.02-35/24 від 24 грудня 2024 року (а.с. 34 (на звороті)). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-35/24 від 24 грудня 2024 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] на суму 31 000,00 грн, з яких 10 000,00 грн залишок заборгованості по основному боргу, 16 500,00 грн залишок заборгованості по відсоткам, 4 500,00 грн неустойка (а.с. 36 (на звороті)). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7845523 від 30 квітня 2024 року, [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) має заборгованість в сумі 31 000,00 грн, з яких 10 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 16 500,00 грн заборгованість по відсоткам, 4 500,00 грн неустойка (а.с. 25-29). Таким чином, дані спірні правовідносини виникли з кредитного договору й договору факторингу; позивач доводить, що має місце неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, і укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Водночас у відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обовязку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обовязку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обовязку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином, право вимоги за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і відповідачем [PERSON] , перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС». Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань й після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за договором та на час розгляду справи не спростував наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості, зокрема, з призми суми сплачених ним коштів у рахунок погашення тіла кредиту і відсотків, що вплинуло б на розмір заборгованості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості в частині тіла кредиту в сумі 10 000,00 грн та відсотків в сумі 16 500,00 грн підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення неустойки в сумі 4 500,00 грн, суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок щодо аналізу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року в справі № 910/10901/23, який у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при застосуванні відповідних норм права. Згідно з правовим висновком, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23, дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи. За таких обставин нарахування позивачем неустойки в сумі 4 500,00 грн є безпідставним та неправомірним, відтак позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає. Оскільки позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» підлягають частковому задоволенню, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог, - 2 070,76 грн (26 500,00 х 2 422,40 / 31 000,00). На підставі ст.ст. 512, 514, 516, 526, 610, 611, 625, 1054, 1077, 1082 ЦК України, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України,

Outcome: partial