Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача 23 039,62 грн заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та 10 000 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що 21.05.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №3688759 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 10 000 грн строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за вказаним договором перед [PERSON] виконало надавши йому кредит у вказаній сумі шляхом зарахування на платіжну картку відповідача. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків у строки і на умовах, передбачених кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 23 039,62 грн, яка складається з тіла кредиту - 9 890,89 грн та процентів за користування кредитом у сумі 13 148,73 грн. 23.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством укладено договір факторингу №23/09/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3688759 від 21.05.2023 перейшло до Товариства Оскільки станом на день звернення до суду заборгованість у вказаній вище сумі не сплачена, тому представник позивача просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість. Крім того, позивач просить, в порядку ст. 265 ЦПК України, зазначити в рішенні суду про нарахування на стягнуту суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до моменту його повного виконання. Відповідно до ухвали судді від 11 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подання заяв, клопотань; за клопотанням позивача витребувано докази, які надійшли до суду 24.12.2025. Позивачем копію позовної заяви з доданими документами надіслано відповідачу цінним листом з описом вкладення 06.12.2025. [PERSON] копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви у справі, надсилались судом за зареєстрованими адресами місця проживання, конверти з вкладенням повернулися на адресу суду з довідками відділення АТ «Укрпошта» від 23.12.2025 та 19.01.2026 про відсутність адресата за вказаними адресами, однак, відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відправлення вважається врученим адресату. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст. 280 ЦПК України за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 21.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №3688759 від 21.05.2023 на умовах строковості, зворотності, платності, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 10 000,00 грн на 360 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна та знижена процента ставка становить 2,00% в день (п. 1.4 Договору). Згідно з п. 1.5. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає 46 334,06% річних. За даними п. 1.6 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 82 000,00 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] первісному кредитору. [PERSON] підписав кредитний договір №3688759 від 21.05.2023, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «P269». З даних листів ТОВ «Універсальні платіжні рішення», останнє, маючи повноваження на підставі договору про переказ коштів №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, 21 жовтня 2023 року перерахувало кошти в сумі 10 000 грн на платіжну картку клієнта, маска картки [NUMBER] , номер транзакції - [NUMBER] . Як вбачається з листа АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-251215/849587-БТ від 15.12.2025 на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 21.05.2023 здійснено переказ коштів на суму 10 000 грн. 23.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством укладено договір факторингу №23/09/2024, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило для позивача право вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників, який формується згідно з додатку 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 Товариство прийняло від ТОВ «Лінеура Україна» реєстр боржників кількістю та оплатило їх, про що свідчать дані копії платіжної інструкції №42 від 25.09.2024. За даними Реєстру Боржників від 23.09.2024 до договору факторингу №23/09/2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3688759 в сумі 23 039,62 грн, яка складається з 9 890,89 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 13 148,73 грн - заборгованість за відсотками. 24.09.2024 Товариство направило текстове повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №3688759 від 21.05.2023 на зазначений в анкеті номер телефону [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за договором №3688759 від 21.05.2023 станом на 23.09.2024 складається з 9 890,89 грн - заборгованості за основним боргом та 13 148,73 грн - заборгованості за процентами, які фактично нараховувались з 21.05.2023 по 22.04.2024. При цьому відповідачем частково сплачено основний борг та нараховані проценти за користування кредитом. Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного. У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За положеннями частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 статті 207 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За положеннями частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу вимог ч.1ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, ТОВ «Лінеура Україна» було перераховано на картковий рахунок відповідача кошти в розмірі 10 000 грн. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав та не сплатив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом в обумовлений договором строк. [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, викладених в позовній заяві обставин належними та допустимими доказами не спростував, власного розрахунку заборгованості не надав. Зважаючи на оформлені у встановленому порядку кредитний договір та договір факторингу позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та процентів за користування ними з боржника. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] , а також докази існування заборгованості у заявленому позивачем розмірі. Тому позовні вимоги слід задоволити та стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором №3688759 від 21.05.2023 в сумі 23 039,62 грн, з яких: 9 890,89 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 148,73 грн - заборгованість за процентами. Щодо вимоги позивача про зазначення в рішенні суду про нарахування інфляційних втрат і 3% річних до моменту повного виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Частиною 11 цієї статті визначено, що остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, вказана стаття є нормою процесуального права, яка не містить імперативного характеру, тобто у суду немає обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення, така вимога може бути задоволена судом, тільки коли суд вважатиме за доцільне застосування такої норми права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 зазначено, що питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. За своєю природою відсотки, зазначені в частинах десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Стягнення процентів річних та суми інфляційних втрат визначено частиною другою статті 625 ЦК України. При цьому, враховуючи Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, якими визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця(позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу. За таких обставин, позовні вимоги до відповідача в цій частині є необґрунтованими і безпідставними з наведених вище підстав та такими, що задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору в зазначеному розмірі. Позивач також просив стягнути з відповідача витрати по оплаті професійної правничої допомоги у сумі 10 000 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що 01 серпня 2024 року між Товариством та адвокатом Дідухом Є.О. укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 01/08/2024-А. Предметом вказаного договору є надання юридичних послуг: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів Товариства у органах державної влади та місцевого самоврядування. Відповідно до розділу 3 даного договору вартість послуг визначається у актах наданих послуг по домовленості. За даними детального опису робіт (наданих послуг) №3688759 від 25.11.2025 та акту прийому-передачі наданих послуг №3688759 від 25.11.2025 до договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 адвокатом Дідухом Є.О. для Товариства надано наступні послуги загальна вартість яких складає 10 000 грн. Загальна сума гонорару за надання правової допомоги підлягає оплаті Клієнтом протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду першої інстанції у справі законної сили. У зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на правничу допомогу у зазначеному вище розмірі.

Outcome: partial