Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про зміну розміру стягнення аліментів, встановлений рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 02.12.2024 року у справі №289/1371/24, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.02.2025 року головним державним виконавцем Коростишівського відділу ДВС Житомирської області винесено постанову про закриття виконавчого провадження ВП 76819387 в зв`язку з тим, що у рішенні суду було зазначено термін виконання до 22 грудня 2024 року тобто до повноліття старшої дитини. Враховуючи те, що інша дитина [PERSON] , [INFO] постійно проживає із нею та потребує більших коштів для забезпечення належного рівня життя та розвитку, просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 30.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання із викликом сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Позивач до суду з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановлений законом спосіб. Своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалася, заяв і клопотань до суду не подала. У зв`язку із неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 02.12.2024 заочним рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області у справі № 289/1371/24 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.06.2024 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до [INFO] . На підставі рішення суду видано виконавчий лист № 289/1371/24. 23.10.2023 року заочним рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області у справі № 289/1748/23 позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією рішення суду та копією ухвали суду про виправлення описки від 29.11.2023 року у справі №289/1748/23 доданих до матеріалів справи. Головним державним виконавцем Коростишівського відділу ДВС Житомирської області 08.02.2025 року винесено постанову про закриття виконавчого провадження ВП 76819387 в зв`язку з тим, що у рішенні суду було зазначено термін виконання до 22 грудня 2024 року, що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження доданої до матеріалів справи. Згідно довідки №598 від 16.12.2025 року виданої виконкомом Вишевицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, слідує, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає з громадянкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її утримані. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміну розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що наявні підстави, визначенні статтею 192 СК України для зміни способу стягнення аліментів та збільшення розміру, із таких підстав. Відповідно до правового висновку сформованого у Постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №486/466/18 право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Правом визначати спосіб стягнення аліментів чи у твердій грошовій сумі, чи у частці від доходів платника аліментів наділено того з батьків із ким проживають діти (ч. 3 ст. 181 СК України). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказування. Із урахуванням цього, доведеним є факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру шляхом зміни способу їх стягнення. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Суд враховує, що відповідач [PERSON] знаходиться в працездатному віці та не є особою з інвалідністю. Таким чином відповідач має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своєї дитини і сплачувати аліменти в законодавчо визначеному мінімальному розмірі, про що просить позивач. Доказів винаймання житла, погіршення матеріального становища, наявності інших утриманців відповідач не надала, доводи позивача відповідач не спростувала. Зважаючи, що спільний обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визначений ст.180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини, а також те, що діти проживають спільно із матір`ю, яка об`єктивно несе більші витрати на їх утримання, закріплені ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягнення аліментів в межах заявлених позовних вимог, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач не надав суду підтверджуючі документи про наявність пільг щодо сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України та п.12 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому сплату судового збору суд покладає на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved