Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідачів на її користь 6000 гривень матеріальної шкоди, 100000 гривень моральних збитків через протиправні дії ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо вимагання надуманих грошей з неї, 500000 гривень за продовження використання її персональних даних відповідачами, які не бажають реагувати на її повідомлення-вимогу щодо незаконного використання її персональних даних після юридичної заборони у 2021 році; визнати порушеними права позивачки як споживача на волевиявлення, свободу договору, рівність сторін, ненадання інформації, здійснюючи нечесну та агресивну практику, право не укладати договір; визнати типовий договір розподілу природного газу, затвердженого рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30 вересня 2015 року № 2498 та типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам у формі постанови від 30 вересня 2015 року № 2500, які не відповідають вимогам цивільного та житлово-комунального законодавства, такими, що фактично не підписані та не укладені позивачкою з ОГРС та комерційним постачальником природного газу; визнати відсутніми в ОГРС та постачальника природного газу повноваження встановлювати тариф на розподіл та постачання природного газу для населення за відсутності відповідного закону, яким надано такі повноваження НКРЕКП, ОГРС та постачальнику природного газу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказала, що відповідачами не було надано жодного документу для будь якого доказу її боргу перед ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та Дніпропетровською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України». Таким чином не було підтверджено її статусу як «Боржник» перед відповідачами. Відповідачами не надано жодного документу задля будь-якого розгляду її боргу перед ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та Дніпропетровською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України». Позивачкою отримано від ТОВ «ГК «Нафтогаз України» вимогу сплатити грошові кошти в розмірі 48139,82 грн. та від Дніпропетровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» 335,20 грн. з повідомленням про відключення її будинку від постачання природного газу, без відповідного рішення суду. Також позивачка зазначила, що внаслідок неправомірних дій з боку відповідачів, які виражаються у позбавленні її можливості користуватись газом, вона може понести збитки матеріального та морального характеру, не зможе готувати їжу, нагрівати воду, а також опалювати свій будинок. Наведене на думку позивачки порушує її конституційні права та права споживача. [PERSON] вказує, що здійснювати свою комерційну діяльність, відповідачі повинні за юридичними документами, що надають право на ведення комерційної діяльності в сфері ЖКГ на території селища Кринички Дніпропетровської обл., а саме: 1) Правовстановлюючі документи на право володіння на газові мережі, з усім обладнанням та пристроями, будівель, земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані , які використовуються для забезпечення постачання природного газу на території селища Кринички, Дніпропетровської обл., які використовуються для забезпечення постачання газового ресурсу; 2) Договір, укладений між юридичною особою ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» / ЄДРПОУ 40121452 / та Дніпропетровською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» / ЄДРПОУ 45261177 / з однієї сторони та юридичною особою Криничанська селищна рада / 04338380 / з іншої сторони. Цей договір мав складатись на основі протокольного дозволу жителів Криничанської громади селища Кринички згідно ст.ст.140, 142, 143 Конституції України 1996 року. 3) Паперового Документу-Ліцензії, або виписки з реєстру НКРЕКП на постачання/розподіл природного газу виданої відповідачам належним Регулятором утвореним КМУ та завірений печаткою. Посилання на Постанову НКРЕКП про рішення надати відповідачам Ліцензію на право ведення діяльності в сфері ЖКГ не спростовує обов`язкову за законом її оплату і отримання самого Документу затвердженої форми. 4) Договірних відносин постачальника газу з розподільчою компанією. 5) Узгодженого між позивачкою та відповідачами підписаного особисто нею договору про постачання та розподіл газу, універсальних послуг. 6) Письмової згоди [PERSON] щодо збору, використання, обробки та зберігання її персональних даних. 7) Первинних фінансових документів, актів про виконання послуг з постачання / розподілу, універсальних послуг або документів про продаж споживачу енергоресурсів. [PERSON] вказує, що не зверталась до відповідачів з проханням здійснювати їй продаж товарів, виконувати для неї роботи або надавати їй послуги. Відповідачі не робили звірку кожен місяць з нею по факту отримання послуг, не направлялися кожен місяць відповідні фінансові документи, які підписані посадовими особами. Таким чином, на думку позивачки, дії відповідачів є такими, що порушують її права і свободи, що гарантовані їй Конституцією України та спробою незаконним шляхом заволодіти її коштами під виглядом стягнення заборгованості за надання фіктивної, реально невиконаної послуги з постачання газу. Представник Дніпропетровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» згідно заяви просить проводити розгляд справи без її участі. Представник ТОВ «ГК «Нафтогаз України» в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи сповіщений в установленому законом порядку. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Перевіривши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Так, судом встановлено, що [PERSON] є споживачем природного газу, що надаються за адресою: [ADDRESS] , має відповідні особові рахунки. Так, ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» є надавачем послуг з розподілу природного газу на підставі ліцензії, виданої постановою НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 «Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП № 1769 від 29 вересня 2023 р. «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «Газорозподільні мережі України» діяльності з розподілу природного газу». Газові прилади, встановлені в будинку [PERSON] плита газова та котел. Облік газу в помешканні позивачки здійснюється за показниками лічильника газу. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу є комунальними послугами. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг (ч.1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язано споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Правовідносини між газорозподільними підприємствами та споживачами природного газу урегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово комунальні послуги» ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2494 (далі Кодекс ГРС), а також договорами про приєднання споживача до газорозподільної системи. Відповідно до Кодексу ГРС, визначено, що оператор газорозподільної системи це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Пунктами 1, 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРС, передбачено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює ліцензовану діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі НКРЕКП) № 880 від 04.07.2017. Пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила, Правила постачання) передбачено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501 (далі Типовий договір), який є публічним, а його умови однаковими для всіх споживачів. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 № 198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за № 637/37973 Про постачання природного газу побутовим споживачам (далі Наказ від 08.06.2022 № 198) на виконання рішення Кризового комітету, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 26.02.2022 № 87 «Про введення Кризової ситуації рівня надзвичайної ситуації» та протоколу засідання Кризового комітету від 03.06.2022 №1; відповідно до Національного плану дій, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02 листопада 2015 року № 687, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 листопада 2015 року за № 1458/27903; згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про ринок природного газу»; з урахуванням листа НКРЕКП від 03 червня 2022 року № 4521/16/7-22, було наказано ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору та базової річної пропозиції: 1) з 01 травня 2022 року - побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи; 2) з дня початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» - побутовим споживачам, яких після набрання чинності цим наказом буде внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. Згідно з пунктом 1.1. Типового договору цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Відповідно до пункту 1.2. Типового договору умови цього Типового договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Згідно з пунктом 1.3. Типового договору цей Типовий договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом укладення цього Типового договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку. Відповідно до пункту 2.2. Типового договору обов`язковою умовою для постачання природного газу Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого Споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи. Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (далі Кодекс ГТС) з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG). Абзацом 2 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що для кодування використовується EIC-код. Згідно з абзацом 4 вказаного пункту глави 2 розділу IV Кодексу ГТС кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один EIC-код. Зазначене обумовлює відсутність в інформаційній платформі найменувань споживачів, у зв`язку з чим їх ідентифікація здійснюється виключно за присвоєними EIC-кодами. Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу. Положеннями абзацу 11 пункту 2 глави 5 вказаного розділу Кодексу ГТС визначено, що дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі. Водночас максимальний строк, на який споживача або оператора газорозподільної системи реєструють у Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», визначається Правилами постачання природного газу. Відповідно до пункту 1 Розділу IV Кодексу ГТС інформаційна платформа містить такі дані, зокрема: 7) інформацію про фактичне добове споживання; 8) інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М). Так, з травня 2022 року споживач за ЕІС-кодом 56XM06A01245625Q, о/р 960157294 знаходиться в реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Згідно з даними про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надається оператором газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) через інформаційну платформу оператора газотранспортної системи товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор ГТС України» (далі Оператор ГТС) за ЕІС-кодом 56XM06A01245625Q за період постачання ТОВ «ГК «Нафтогаз України» природного газу з травня 2022 року по лютий 2025 року (включно) споживачем за особовим рахунком № [NUMBER] було спожито 8261,08 куб.м. природного газу на загальну суму 65 732,5 грн., з яких несплаченими залишились 65 732,5 грн. Разом з тим, згідно з пунктом 2 глави 5 розділу ІV Кодексу ГТС передбачено, що оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» за формою оператора газотранспортної системи, погодженою з Регулятором. У свою чергу, Оператором ГТС за погодженням з НКРЕКП було запроваджено Форму 10 «Інформація щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», зміст якої кореспондується з положеннями пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС. Відповідно до даних Форми 10 Оператора ГРМ, саме за [PERSON] було закріплено точку обліку зазначеного газифікованого об`єкту за ЕІС-кодом 56XM06A01245625Q з присвоєним особовим рахунком № [NUMBER] . Відповідно до пункту 7 частини першої статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону. Згідно з п. 5 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Частиною 1 статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, що передбачено ч. 1 ст. 901 ЦК України. Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України (далі ЖК України) плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) здійснюється крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивачки не знайшли свого підтвердження. Щодо обґрунтування вимог позивачки про стягнення з відповідачів 606000 грн, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Суд вважає, що позивачкою не наведено належних доказів, які відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки такі відомості можуть бути підтверджені лише експертною оцінкою розміру завданого збитку, відсутній будь який доказ протиправних дій представників відповідачів, що б спричинили своїми діями збитків [PERSON] . Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає, що споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди лише: в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом, зокрема, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Суд вважає, що жодне з цих визначень не відповідає змісту позовних вимог [PERSON] та як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не надано жодних доказів щодо дій відповідачів, якими їй завдано матеріального збитку в розмірі 6000 грн. та моральної шкоди в цілому, яка полягає у принижені честі гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими тощо. У зв`язку з чим, при вказаних позивачкою обставинах та обґрунтуваннях, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди у загальному розмірі, оціненому позивачкою в розмірі 600000 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги задоволеними бути не можуть.

Outcome: dismissed