Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про виділ частки в натурі, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власницею 3/5 частки житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . Співвласником іншої 2/5 частки будинку, як об`єкта нерухомого майна, розташованого в [ADDRESS] , є відповідач. Належні [PERSON] 3/5 частки житлового будинку разом з іншими спорудами є окремим житловим приміщенням, має окремий вхід і вихід, крім того, має окреме водозабезпечення, енергопостачання, але знаходиться у спільній частковій власності, реально не розділений і не виділений, що перешкоджає вільному здійсненню права власності оскільки при розпорядженні власністю необхідно враховувати думку іншого співвласника. Разом із тим, право спільної часткової власності за позивачем не припинено, відомості про право власності внесено як про спільну часткову власність, що позбавляє [PERSON] права самостійно, без іншого співвласника користуватися майном. Зазначені обставини стали приводом для звернення позивача до суду для захисту своїх майнових прав. Позивач у судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Златі Н.С. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, про причини неявки не повідомив. Правом на подання відзиву не скористався. Так, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли у зв`язку із захистом права власності, а тому регулюються Книгою третьою ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні фактичні обставини. Позивач є власницею 3/5 частки житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 437916594 інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 01 серпня 2025 року. Згідно технічного паспорту, належна позивачу 3/5 частка житлового будинку який розташований в [ADDRESS] , складається із загальної площі 110,3 кв. м., у тому числі веранда (приміщення 1) - 3,2 кв. м., коридор (приміщення 2) - 10,0 кв. м., житлова кімната (приміщення 3) - 14,1 кв. м., житлова кімната (приміщення 4) - 21,7 кв. м., житлова кімната (приміщення 5) - 36,10 кв. м., житлова кімната (приміщення 6) - 20,8 кв. м., кухня (приміщення 7) - 4,4 кв. м., записані під літерою А. В цілому до складу будинковолодіння входять: житловий будинок - літера А, літня кухня - літера В, сараї - літери Д,О,Т, лазня - літера П, гараж - літера Р, вбиральня - літера Я, № 7-12 - огорожа, № 14 споруда. Співвласником іншої 2/5 частки будинку, як об`єкта нерухомого майна, розташованого в [ADDRESS] (зазначена частка власності за витягом - 1/1), є відповідач, що підтверджується витягом № 34632277 про державну реєстрацію прав від 26 червня 2012 року. Рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 315 від 02 листопада 1995 року надано дозвіл на поділ земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] та присвоєно поштову адресу позивачу [ADDRESS] . Також, рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 204 «Про поділ житлового будинку …» від 24 червня 2011 року проведено поділ житлового будинку на два самостійних з присвоєнням окремих поштових адрес, де 3/5 частинам житлового будинку присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] , а іншим 2/5 частинам присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] . Таким чином, сторони як співвласники, фактично провели поділ спільної часткової власності та встановили порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок. Однак, у зв`язку з тим, що право спільної часткової власності за позивачем не було припинено, [PERSON] не може реалізувати своє право власності. Тобто, відомості про право власності внесено як про спільну часткову власність, що позбавляє позивача самостійно, без іншого співвласника користуватися майном. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать, закону. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. За змістом наведених норм виділ частки із спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Аналіз змісту статей 356, 364, 367 ЦК України свідчить, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Так, при поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, розподіляється між усіма співвласниками і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Натомість при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Разом із тим, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, необхідно звертати увагу, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. При таких обставинах суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, такими, що підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, а тому мають бути задоволені. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Оскільки у своїй заяві представник позивача просила залишити судові витрати за позивачем, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved