Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.10.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] в електронному вигляді було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1292-3863, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 15 000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 30 днів; промо-ставка - 2,00 % в день; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день. Як зазначє позивач, відповідач не виконує зобов`язань за вказаним договором, в зв`язку із чим станом на 23.05.2025 року має заборгованість в розмірі 145 500,00 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 15 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 130 500,00 грн. В той же час, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 70 500,00 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 75 000,00 грн. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд у цьому позові стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 15 000,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 60 000,00 грн., що разом становить 75 000,00 грн., а також судові витрати судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 19.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 29.07.2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що відсутні докази того, що договір підписаний відповідачем і він погодився з його умовами, в тому числі із сумою кредиту, строком повернення, розміром процентів, а паспорт споживчого кредиту та правила кредитування не підписані відповідачем, а тому наданий позивачем договір не може бути належним та достовірним доказом укладення кредитного договору. Також представник відповідача стверджує, що позивачем не надано доказів реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», не надано рішення позивача про видачу кредиту та пропозицію укласти договір в особистому кабінеті, не надано доказів укладення договору у вигляді електронного документу, а також відсутні докази перерахування грошових коштів відповідачу. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначила і про неправомірність нарахування процентів за договором із посиланням на ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року, нарахування процентів після закінчення строку дії договору, а також на явно неспівмірний розмір процентів із сумою основного боргу, що становить надмірний та невиправданий тягар для відповідача, порушує принципи добросовісності та розумності, в зв`язку із чим, за наявності підстав для їх стягнення, вони підлягають зменшенню, оскільки вони в чотири рази перевищують розмір заборгованості за тілом кредиту. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. 19.08.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача Кожушка В.О., в яких він зазначає про правомірність укладеного договору та наявність належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а також стверджує про правомірність нарахування процентів. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 16.10.2025 року витребувано у АТ «ОТП БАНК» підтвердження належності банківської картки № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , що 25.10.2023 рокуроку було перераховано кредитні кошти в сумі 150 000,00 грн. (ID транзакції: 2383231726); виписку з банківського рахункуа [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , щодо надходження коштів у сумі 15 000,00 грн. (ID транзакції: [NUMBER] ) на банківську картку № [NUMBER] . Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просить розглянути справу в його відсуність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача у відзиві просила розглядати справу без участі сторони відповідача. Враховуючи обставини справи, наявність відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень сторони позивача, достатність часу для реалізації сторонами своїх прав на захист, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 25.10.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем в електронному вигляді за допомогою Веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1292-3863, для підписання якого відповідачем використано одноразовий ідентифікатор A9537, направлений на зазначеним ним номер телефону. З тексту договору вбачається, що даний договір разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом споживчого Кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений;. Відповідно до п.п.2.3, 4.1, 4.8, 4.10, 4.12, 4.14 кредитного договору, кредитодавець надав відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 15 000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 30 днів; промо-ставка - 2,00 % в день; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день; дата повернення (виплати) кредиту - 19.08.2024 року; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 150 000,00 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом. З листа АТ «ОТП Банк» від 06.11.2025 року, а також виписки з банківського рахунку відповідача вбачається, що банківська картка № [NUMBER] випускалась на ім`я [PERSON] і 25.10.2023 року на його картковий рахунок було зараховано переказ у розмірі 15 000,00 грн. Як зазначає позивач, відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно наданих ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розрахунків станом на 23.05.2025 року складає 145 500,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 15 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 130 500,00 грн. При цьому, позивач зазначає про те, що було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 70 500,00 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 75 000,00 грн., в зв`язку із чим позивач стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 15 000,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 60 000,00 грн., що разом становить 75 000,00 грн. Сторона відповідача проти позову заперечувала у повному обсязі, вказуючи на відсутність належних доказів в обґрунтування позовних вимог та непроворність нарахування процентів. Зважуючи доводи сторін, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як було встановлено, відповідач не виконав свої зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 1292-3863 від 25.10.2023 року. При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження неукладення ним вказаного договору та виконання ним своїх зобов`язань. При цьому суд відхиляє посилання представника відповідача на недоведеність укладення ним кредитного договору та отримання відповідачем кредиту. На підтвердження укладення кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало копію договору про відкриття кредитної лінії № 1292-3863 від 25.10.2023 року та додатків до нього, з яких убачається, що вказаний договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А9537. Посилаючись формально на недоведеність ТОВ «Укр Кредит Фінанс» факту укладення договору, відповідач по суті не заперечував наявності у нього кредитних відносин з позивачем. Перерахування відповідачу грошових коштів на підставі вказаного договору підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 23.05.2025 року, а також листом АТ «ОТП Банк» від 06.11.2025 року та випискою з банківського рахунку відповідача, яким підтверджено належність картки, номер якої вказано у договорі, відповідачу, а також зарахування 25.10.2023 року на його картковий рахунок переказ у розмірі 15 000,00 грн. Вказане зарахування узгоджується по даті та сумі кредиту, що визначений у укладеному сторонами договорі. Відповідачем не було надано доказів, що вказані зарахування на його рахунок були пов`язані із іншими відносинами, аніж з договором від 25.10.2023 року. Таким чином, з наданих доказів вбачається, що під час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Стороною відповідача не надано суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач не укладав з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вказаного вище кредитного договору. Крім того, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, посилання відповідача на відсутність доказів укладеня договору не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), використані неправомірно для укладення кредитних договорів від його імені, ним до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором про відкриття кредитної лінії № 1292-3863 від 25.10.2023 року, проте не виконував взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, кошти в повному обсязі не повернув. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача процентів, то суд дійшов наступних висновків. 22 листопада 2023 року був прийнято Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування». Зокрема, ст. 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно з п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Відповідно до розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно з карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року. Тобто, з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (до 22.04.2024 року) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5 %. Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів. Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 року включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року включно). При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір між сторонами було укладено 25.10.2023 року, за період з 25.10.2023 року по 23.11.2023 року включно проценти нараховувалися за процентною ставкою 2,00 % в день, з 24.11.2023 року по 19.08.2024 року проценти нараховувались за ставкою 3,00 в день, що суперечить вказаним нормам чинного законодавства. З 20.08.2024 року, тобто з дати закінчення строку договору, згідно наданого розрахунку, проценти відповідачу не нараховувались. З урахуванням наведеного, розмір процентів за період строку дії договору підлягає перерахуванню та за підрахунками суду має становити: з 25.10.2023 року по 23.11.2023 року включно за ставкою 2,00 % в день (300,00 грн. в день ) - 9000,00 грн.; з 24.11.2023 року по 23.12.2023 року включно за ставкою 3,00 % в день (450,00 грн. в день) - 13 500,00 грн.; з 24.12.2023 року по 22.04.2024 року включно за ставкою 2,5 % в день (375,00 грн. в день) - 45 000,00 грн.; з 23.04.2024 року до 19.08.2024 року включно за ставкою 1,5 % в день (225,00 грн. в день) - 26 775,00 грн., а всього 94 275,00 грн. Таким чином, оскільки позивачем заявлено до стягнення лише частину нарахованих відсотків, що становить 60 000,00 грн., то суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача проценти у вказаному розмірі в межах заявлених позовних вимог, а тому також задовольняє позовні вимоги в цій частині. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 75 000,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 60 000,00 грн. Інші доводи сторони відповідача на висновки суду не впливають та підстав для задоволення позову повністю чи відмову у повному обсязі не дають. Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 2422,40 грн., сплачені позивачем при зверненні з позовом до суду і відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України їх необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved