Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (адреса: 01133, м. Київ, вул. бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.03.2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] за допомогою веб-сайту https://navse.in.ua укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1533-6168. Зазначено, що відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 8 400 грн., строк кредитування - 300 днів, базовий період - 14 днів, комісія за видачу кредиту 20% від суми кредиту; знижена % ставка - 0,90 % в день, стандартна % ставка - 1,00 % в день. Однак, відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 21.10.2025 має заборгованість в розмірі 29 408,29 гривень з яких: заборгованість за кредитом 8 400 грн., заборгованість за нарахованими процентами 15 842,40 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України 4 200 грн., заборгованість по комісії 965,89 грн. В зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом 8 400 грн., заборгованість за нарахованими процентами 15 842,40 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України 4 200 грн., заборгованість по комісії 965,89 грн., а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.12.2025 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач скерувала до суду клопотання про визнання позовних вимог та розстрочення виконання зобов`язання, в якому просить суд розстрочити виконання вказаного зобов`язання перед ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" на 24 місяці, оскільки наразі вона перебуває в складному матеріальному положенні, кредитні кошти вона отримала для погашення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Також у неї на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , утримання яких потребує значних фінансових витрат. На даний час не може знайти стабільну роботу, оскільки менша дитина відвідує дошкільний навчальний заклад і вона має підлаштовуватись під графік його роботи, що значно ускладнює пошук роботи. Батько дітей участі у їх вихованні не приймає, фінансової допомоги на їх утримання не надає. На даний час вона підробляє в різних роботодавців, але доходів ледве вистачає на утримання її та дітей. Зазначає, що враховуючи її реальне фінансове становище вона зможе погашати наявну заборгованість перед ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" частинами по 1 236 грн. протягом 23 місяців, а на 24 місяць 1 332,69 грн., платежі зобов`язується здійснювати щомісячно до 27 числа кожного місяця на рахунок ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС". Представник позивача ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" Лазарєва М.С. надала до суду заперечення на вказане клопотання відповідачки в якому зазначає, що заява про розстрочення рішення не підлягає до задоволення. Законодавством наведено перелік підстав для розстрочення виконання рішення, однак, відповідачем не доведено жодних обставин на обгрунтування своїх вимог та не додано жодних належних допустимих доказів. Посилання відповідача на своє скрутне матеріальний становище не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду. Такі обставини не стосуються предмету спору, оскільки на момент укладення кредитного договору відповідач усвідомлювала, що бере на себе грошові зобов`язання та повинна буде їх виконувати у повному обсязі. Відповідач добровільно погодилася на умови кредитування, отже повинна була розрахувати власні можливості та наслідки невиконання договору. Представник позивача до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги визнає частково в частині тіла кредиту та відсотків. В частині стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України просила відмовити. Також просила розстрочити заборгованість у зв`язку з тяжким матеріальним станом. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як установлено в судовому засіданні, 31.03.2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] за допомогою веб-сайту https://navse.in.ua укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1533-6168. Зазначено, що відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 8 400 грн., строк кредитування - 300 днів, базовий період - 14 днів, комісія за видачу кредиту 20% від суми кредиту; знижена % ставка - 0,90 % в день, стандартна % ставка - 1,00 % в день. Однак, відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернула. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 8 400 грн. підтверджено договором про відкриття кредитної лінії, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, довідкою про перерахування суми кредиту від 31.03.2025, розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, згідно якого, станом на 21.10.2025 має заборгованість в розмірі 29 408,29 гривень з яких: заборгованість за кредитом 8 400 грн., заборгованість за нарахованими процентами 15 842,40 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України 4 200 грн., заборгованість по комісії 965,89 грн. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст.12цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. На офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (https://navse.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України«Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір від 31.03.2025 року № 1533-6168 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Таким чином, встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в частині стягнення з відповідачки тіла кредиту в сумі 8 400 гривень та нарахованих відсотках в сумі 15 842,40 грн підлягають до задоволення. Підлягають до задоволення і вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки 965,89 грн заборгованості за комісією, постільки дана сума нарахована одноразово та відповідає вимогам закону. Що стосується вимог позивача в частині нарахування заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 4 200 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 793/2025 від 20.10.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 03.02.2026. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання(невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. З огляду на викладене, враховуючи, що на момент укладення договору та розгляду справи на території України діє воєнний стан, відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойку за прострочення виконання зобов`язання, а тому вимога щодо її стягнення задоволенню не підлягає. З урахуванням того, що позов задовольняється частково, то розподіл судових витрат має бути розподілено пропорційно до розміру задоволених вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позов було задоволено частково то відповідно і сума судового збору що підлягає стягненню становить 2 076,44 грн., пропорційно задоволеним вимогам позивача. Стосовно заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Згідно до ч. 7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: порядок і строк виконання рішення; надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Згідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. В той же час, згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №810/4643/18 зазначив, що це питання суд вирішує із врахуванням конкретних обставин а справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18. Так, у даному випадку суд бере до уваги, що відповідачка [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі, має на утриманні двох дітей, не має постійної та стабільної роботи. Тобто мають місце істотні обставини. З огляду на викладене, з метою забезпечення балансу публічного і приватного інтересів, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви відповідачки про розстрочку виконання рішення суду строком на десять місяців.

Outcome: partial