Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Бардадим Ольга Костянтинівна звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] 19 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 321. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 19 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 321. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишаться проживати разом із позивачем по справі. Підставою розірвання шлюбу є ті обставини, що позивач з відповідачем не проживають з вересня 2024 року, фактичні шлюбні відносини між ними припинені повністю, в них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння. Вони втратили почуття любові і поваги один до одного та стали повністю чужими людьми. Позивач з вересня 2024 року по теперішній час разом із дітьми проживає в Німеччині, повертатися в Україну не планує. Примирення між сторонами є неможливим. Просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище " [PERSON] ". Витрати по справі покласти на відповідача. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача - адвокат Бардадим Ольга Костянтинівна надала суду заяву про розгляд справи без її, як представника позивача та позивача участі. На задоволені позовних вимог наполягають. Відповідач неодноразово у судові засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином про, що в матеріалах справи містяться відповідні докази, заяв чи клопотань не надав, про причини неявки не повідомив. Статтею 131 ЦПК України передбачено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням по справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2062281 від 28.11.2025 року [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Оскільки поштовий конверт повернувся з відміткою «не було вдома» відповідача, крім викликів за вказаною адресою, було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади 26.01.2026 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовільнити з наступних підстав. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що представник позивача наполягає на розірванні шлюбу, сторони по справі тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо, суд вважає, що конфлікт між ними носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зі свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 19 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області вбачається, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] », яке просить залишити їй після розірвання шлюбу. Тому, після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище - [PERSON] . Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved