Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф"" заборгованість за договором №339507 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.12.2019 року в розмірі 28917.90 грн.; витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.; витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінуера Україна" і [PERSON] укладено в електронній формі договір №339507 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого ТОВ ""Лінуера Україна" " надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000.00 грн строком на 30 днів, а також сплатити проценти за зниженою процентною ставкою 0.95% стандартною ставкою 1.90% у день. В подальшому, у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати зобов`язання за кредитним договором, відповідач ініціював продовження користування кредитом та Додатковим договором від 14.01.2020 року строк користування кредитом продовжено до 14.01.2020. За договором факторингу №015-220221 від 22 лютого 2021 року ТОВ «Лінуера Україна" відступило право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіроко Фінанс", яке, у свою чергу, за договором факторингу №20241021/1від 21 жовтня 2024 року відступило це право позивачу. [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 13 жовтня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 28917.90 грн, яка складається з заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 7000.00 грн, заборгованість по процентам 17325.00 грн, заборгованість за пенею та штрафами 0.00 грн, інфляційне збільшення 4592.90 грн. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2025 року матеріали позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Придніпровського районного суду м.Черкаси. Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями, для розгляду справи 707/4116/25 визначено суддю Демчика Р.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 листопада 2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. В судове засідання представник позивача не з`явився. Пунктом 2 прохальної частини позовної заяви вказав про розгляд справ у відсутність представника, проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. До початку розгляду справи по суті подав заяву про часткове визнання позову, а саме в сумі 7000.00 грн (тіло кредита). В частині стягнення витрат на правничу допомогу просив відмовити, оскільки завищенні та необґрунтовані. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Судом в встановлено, що 15.12.2019 року відповідач [PERSON] (клієнт) уклав із TOB "Лінеура Україна договір №339507 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який вчинено із використанням електронного підпису відповідача, відповідно до якого Товариство надало відповідачу кошти в сумі 7000.00 грн., на банківський картковий рахунок, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.2 Договору, строк позики 30 днів. Стандартна процента ставка складає 1.90% від суми позики за кожен день користування позикою (п.1.3.2 Договору) Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором від 15.12.201920 року, який було відправлено на номер телефону, зазначений відповідачем, що підтверджується довідкою про ідентифікацію та відповідає ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію". Даний договір позики містить персональні дані відповідача, зокрема, його прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, паспортні дані, номер картки платника податків, номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти, а також адресу, номер телефону та адресу електронної пошти відповідача. 14 січня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додатковий договір №437411 до Договору №339507 про надання коштів у позику. Відповідно до п.1 Додаткового договору, у зв`язку з неможливістю виконання клієнтом зобов`язань за Договором №339507 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 15.12.2019 у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт звернувся до Товариства із проханням продовження строку користування позикою. З повідомлення директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-1609 від 16.09.2025 року вбачається що ТОВ ««Універсальні платіжні рішення», надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкритих рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 0210.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року. Між підприємства ТОВ Універсальні платіжні рішенні» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 15.12.2019 15:08:06 на суму 7000.00 (сім тисяч гривень 00 копійок) грн.. картка [NUMBER] номер транзакції системі iPay.иа -44726921, призначення платежу. Зарахування 7000 грн. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 13.10.2024 року, за Договором №339507 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.12.2019 становить 28917 грн. 90 коп., а саме: 7000.00 заборгованості за тілом, 17325.00 грн. заборгованість по відсотках, 4592.90 грн. інфляційне збільшення. 22 лютого 2021 року ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Сіроко Фінанс" уклали Договір факторингу №015-220211, яке в свою чергу відступило право вимоги за договором, укладеним з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" на підставі договору факторингу №20241021/1 від 21.10.2024 року . Згідно Договору факторингу №015-220211 від 22.02.2021 р., та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ "Сіроко Фінанс" набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до гр. [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №20241021/1, позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] , в сумі 24325.00 грн. (порядковий номер 19) TOB "ФК "Артеміда-Ф" направило досудову вимогу [PERSON] про сплату заборгованості за договором про надання коштів у позику №339507 від 15.12.2019 в добровільному порядку. Відповідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Відповідно до ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 7000.00 грн. обґрунтовані. Щодо вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 17325.00 грн, суд зазначає таке: В Договорі №339507 про надання коштів у позику від 15.12.2019, сторони погодили строк кредиту 30 днів. Договір укладено 15.12.2019, дата видачі кредиту 15.12.2019. Відповідно до п.1.2 Додаткового договору №437411 до Договору №339507 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 15.12.2019, встановлено дату повернення позикик та сплати нарахованих процентів не пізніше 14.01.2020 року. Згідно позиції ВП ВС викладеній в постанові від 28.03.2018 № 444/9519/12 пункт 90, 91 «Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Таким чином, відсотки за користування кредитом можуть нараховуватися лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, в цьому випадку за період з 15.12.2019 по 15.01.2020. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Як вбачається з умов договору №339507 про надання коштів у позику від 15.12.2019, для нарахування процентів за користування [PERSON] кредитом передбачено застосування процентної ставки: 1.90% в день.

Outcome: partial