Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

18 квітня 2025 року представник позивача ОКП «Донецьктеплокомуненерго», Затолошна Яна Миколаївна звернулася до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська через підсистему «Електронний суд» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що Позивач протягом тривалого часу в опалювальний період надає [PERSON] (надалі Відповідачі) теплову енергію у квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідачі використали надану послугу для задоволення власних потреб та не відмовлялися від цих послуг. На підприємстві Позивача на ім`я відповідального наймача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , що відповідає вищевказаній квартирі та відповідно до якого нараховується плата за теплову енергію. Будинок, де розташована квартира обладнаний лічильником. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно права власності по квартирі за вказаною адресою є: 1. [PERSON] . Станом на дату подання до суду даної позовної заяви, до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» НЕ надходило жодних звернень споживачів по квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , щодо НЕ проведення стягнення за теплову енергію з наданням документів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022р. № 206 (зі змінами), а тому у Позивача є право звернення до Суду за захистом свого порушеного права. Факт отримання послуги Відповідачами у опалювальних сезонах підтверджується належними та допустимими доказами, а саме Актами підключення житлового будинку до системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) за опалювальні сезони 2018-20219,2019-2020,2020-2021, 2021-2022, 2022-2023 та 2023-2024р.р. (додаються до заяви), та відповідно надання Позивачем послуги постачання теплової енергії мешканцям будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Загальна сума вимог Позивача становить 27482,26 грн. а саме: - заборгованість за теплову енергію за період 01.11.2018 р. до 28.02.2025р. у сумі 22765,71 грн.; - заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.11.2018 р. до 28.02.2025р .у сумі 794,80 грн., - сума інфляційних втрат за період з 01.01.2019 р. по 23.02.2022 р. 2913,40 грн. - сума, 3% річних за період з 01.01.2019 р. по 23.02.2022 р. 1008,35 грн. Справу було зареєстровано 16 вересня 2025 року в автоматизованій системі документообігу (Д-3). Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська на Шевченківський районний суд міста Дніпра. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 вересня 2025 року, справу було передано на розгляд судді Шевченківського районного суду міста Дніпра Леміщенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. 22 грудня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача. В обґрунтування відзиву зазначено, що Відповідач частково заперечує проти задоволення позовної заяви. Вважаємо, що вона є необґрунтованою, наведені доводи Позивача не відповідають дійсності, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. 05 січня 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на відзив від представника позивача. 08 січня 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. В матеріалах справи містять заяви від представника позивача, в яких вона просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. В матеріалах справи міститься заява від представника відповідача про розгляд справи без його участі та участі відповідача. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. По-перше, щодо заборгованості за теплопостачання. Так, представником позивача на підтвердження факту наявності заборгованості за теплопостачання, було надано наступні докази. Розрахунок заборгованості [PERSON] перед Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» за надану теплову енергію за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , за період з 01.11.2018 року по 28.02.2025 року становить 22765,71 гривень заборгованості за теплову енергію, та 794,80 гривень заборгованості за абонентську плату. Витяг інформації з державного реєстру речових прав № 406508481 від 04.12.2024 року, відповідно до якого [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Копію довідки від 07.03.2025 року про відсутність звернення від споживачів за особовим рахунком № [NUMBER] по квартирі [ADDRESS] , щодо не проведення стягнення з наданням документів відповідно до Постанови КМУ від 05.03.2022 року № 206. Акт № б/н про підключення житлового будинку до системи централізованого опалення від 28 жовтня 2019 року, відповідно до якого відбулося підключення житлового будинку на [ADDRESS] . Акт № б/н про підключення житлового будинку до системи централізованого опалення від 02 листопада 2020 року, відповідно до якого відбулося підключення житлового будинку на [ADDRESS] . Акт № б/н про підключення нежитлової будівлі до мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з початком опалювального сезону) від 25 жовтня 2021 року, відповідно до якого відбулося підключення житлового будинку на [ADDRESS] . Акт № б/н про підключення житлового будинку до мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з початком опалювального сезону) від 20 грудня 2022 року відповідно до якого відбулося підключення житлового будинку на [ADDRESS] . Акт про підключення житлового будинку/будівлі до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (у зв`язку з початком опалювального сезону) від 01 листопада 2023 року, відповідно до якого відбулося підключення житлового будинку на [ADDRESS] . Акт про підключення житлового будинку/будівлі до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (у зв`язку з початком опалювального сезону) від 18 листопада 2024 року, відповідно до якого відбулося підключення житлового будинку на [ADDRESS] . Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які діяли на момент початку виникнення заборгованості (далі Правила №630), Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії»(далі Правила №830) тощо. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом другим частини першої статті 5 наведеного вище Закону визначено, що комунальними послугами є в тому числі послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до ст.ст. 19, 19-1 ЗУ «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV (далі Закон №2633-ІV) споживачі теплової енергії повинні щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за спожиту (отриману) теплову енергію. Відповідно до ст. 9 Закону №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 18 Правил №630 визначено порядок обліку та оплати послуг. Так, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання, за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Верховним Судом у постанові від 27.02.2019 у справі №334/2789/15-ц визначене, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги. Отже, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання, за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Так, перевіряючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що сторони справи у своїх заявах не заперечують проти факту існування договору про надання теплової енергії, його виконання та отримання наданих послуг. Однак представник відповідача вказує на той факт, що відповідач визнає заборгованість яка утворилася лише до її виїзду закордон в наслідок військової агресії російської федерації проти України, та заперечує проти усіє іншої заборгованості. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що відповідач виїхала за межі України, та вважала, що внаслідок цього договір про теплопостачання більше не виконувався, так як вона фактично не споживала теплову енергію. Також представник відповідача зазначив, що ним було направлено заяву до позивача із проханням застосувати поставному КМУ № 206 від 05.03.2022 року. На підтвердження цього представником відповідача було надано копію цієї заяви. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінет Міністрів України постановляє: 1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285); припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285); стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285); нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території. 2. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Виходячи з вищенаведених норм, суд вбачає, що для того, щоб не здійснювалось нарахування плати за комунальні послуги особі потрібно надати до постачальника послуг або довідку ВПО або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів. На підтвердження такого факту представником відповідача було надано, разом із заявою про застосування Постанови КМУ № 206, копію закордонного паспорту [PERSON] , в якому міститься відмітка про перетинання державного кордону 23.03.2022 року. Представник позивача у своїх заявах заперечує проти того, що надана копія закордонного паспорту підтверджує період фактичного перебування за межами України, факт неповернення в Україну у межах заявленого періоду, та фактичне не споживання комунальної послуги. Однак суд із такими твердженнями не погоджується, та зазначає, що відповідно до розділу ІІ «Процедура проставлення відміток про перетинання державного кордону» Наказу МВС України № 714 від 22.08.2019 року, вбачається, що відмітки про перетинання державного кордону («В`їзд», «Виїзд»), зразки яких наведено у додатках 1, 2 до цього Порядку, відповідно до напрямку руху проставляються: 1) у паспортних документах іноземців, осіб без громадянства; 2) в імміграційних картках іноземців, осіб без громадянства, якщо: в їх паспортних документах не передбачено сторінок для відміток; іноземці є громадянами держави міграційного ризику або особи без громадянства постійно проживають у державі міграційного ризику; вони звернулися з проханням про непроставлення в паспортному документі відмітки; вони регулярно перетинають державний кордон України, але не рідше ніж один раз на тиждень, якщо іншого не встановлено міжнародними договорами України; 3) у суднових ролях та списках пасажирів; 4) у генеральних деклараціях та пасажирських відомостях; 5) у суднових ролях та списках пасажирів круїзних суден у першому порту прибуття та останньому порту відходу круїзного судна з території України та після кожного внесення змін до суднових ролей та списків пасажирів; 6) у документі із зазначенням усіх технічних характеристик судна та прізвищ осіб, що перебувають на судні; 7) у списку групи дітей та осіб, що їх супроводжують; 8) в інших документах у випадках, передбачених законодавством. 2. У разі спрощення прикордонного контролю в документах, визначених пунктом 1 цього розділу, обов`язково проставляється відмітка. 3. У паспортних документах громадян України, іноземців та осіб без громадянства відмітки проставляються на вільних сторінках, призначених для них, починаючи з останньої: «В`їзд» - з правого боку (під час кожного в`їзду на територію України); «Виїзд» - з лівого боку (під час кожного виїзду з території України). 4. Відмітки «В`їзд», «Виїзд» відповідно до напрямку руху не проставляються: у паспортних документах громадян України, за винятком випадків їх особистого звернення з метою проставлення такої відмітки. Так у закордонному паспорті Комісарової Марини № [NUMBER] , виданого 27 червня 2018 року, наявна одна відмітка про перетинання кордону, яка за своїм відображенням не відноситься до державних відміток затверджених наказом МВС № 714, але відноситься до відміток іншої держави, в яку здійснила виїзд відповідач. На думку суду, наявність вказаної відмітки та відсутність другої відмітки, яка б вказувала на виїзд відповідача з країни в яку вона в`їхала, означає, що відповідач покинула територію України 23 березня 2022 року, та на момент розгляду цивільної справи не перетинала державний кордон України з метою повернення. Також, як зазначалось вище, відмітки про в`їзд або виїзд у документах громадян України не проставляються працівниками Державної прикордонної служби України. Представником позивача в межах судового розгляду не заявлялися суду клопотання про витребування вказаного закордонного паспорту у відповідача, для його дослідження в судовому засіданні, а тому суд не вбачає підстав вважати, що відповідач [PERSON] повернулася на територію України до початку судового розгляду. На підставі цього суд вважає, що враховуючи виїзд відповідача за межі України, та належне повідомлення позивача про цей факт за допомогою заяви, яку було направлено представником відповідача позивачу у період розгляду цивільної справи (представник позивача ніяких заперечень щодо цієї заяви не надавав, лише зазначав у заявах, що станом на подання позову до суду жодних заяв не надходило), можливе застосування положень Постанови КМУ № 206 від 05.03.2022 року, враховуюче що відповідач зареєстрована в місті Костянтинівка Донецької області, яке відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 25 лютого 2025 року № 376 відноситься до території активних бойових дій. А тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості, яка утворилася з листопада 2018 року по лютий 2022 року та становить 10974,76 гривень. По-друге, щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що їх нарахування з 01.01.2019 року по 23.02.22 року є безпідставним, оскільки у період дії карантину з 12.03.2020 року по 30.06.20223 року було заборонено нарахування та стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг. Однак з даним твердженням суд не погоджується, та зазначає наступне. Що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-IX від 17.03.2020 року було встановлено у пункті 4 частини 3 розділу ІІ Прикінцеві положення, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи норми законодавства, суд приходить до висновку, що представником відповідача було хибно припущено, що нарахування 3% річних та інфляційних витрат, яке було здійснено представником позивача, відноситься до неустойки, стягнення якої було заборонено Законом України № 530-IX від 17.03.2020 року. Так 3% річних та інфляційні витрати відносять до правових наслідків, які виникають в наслідок порушення грошового зобов`язання, тому заборона на нарахування неустойки на них не поширюється. Доказів неправильності розрахунку 3% річних та інфляційних витрат, або контррозрахунків, представником відповідача надано до суду не було. Враховуюче усе вищезазначене, суд прийшов до висновку що позовні вимоги підтягаються частковому задоволенню, та з відповідача [PERSON] слід стягнути заборгованість за постачання теплової енергії, яка становить 14896,51 гривень, та складається з заборгованості за теплову енергію в розмірі 10782,52 гривень, заборгованості за абонентську плату в розмірі 192,24 гривні, 3% річних 1008,35 гривень, суми інфляційних втрат в розмірі 2913,40 гривень. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 137ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Стороною позивача на підтвердження судових витрат було надано квитанцію про сплату судового збору № 17725 від 10 березня 2025 року на суму 2422,40 гривень, квитанцію № BLZ5-65S1-9НЯУ від 04.12.2024 року на суму 45,00 гривень за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав, список 2339 із згрупованих відправлень, відповідно до якого за відправку відповідачу пакету документів було сплачено 45,00 гривень. Представником відповідача на підтвердження понесених судових витрат було надано копію договору № 021225/1554 від 02 грудня 2025 року про надання правничої допомоги та представництва, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Юридичний Альянс» та [PERSON] , копію Додаткової угоди № 1 до Договору про надання про надання правничої допомоги та представництва від 02 грудня 2025 року, копію Додаткової угоди № 2 до Договору про надання правничої допомоги та представництва від 22 грудня 2025 року, копію Листа-повідомлення від адвоката Приліпко Ірини Леонідівни про отримання оплати за надання адвокатських послуг в розмірі 12000,00 гривень, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 08 січня 2026 року, на суму 12000,00 гривень, Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 08 січня 2026 року. Приймаючи рішення про розподіл судових витрат, суд вирішує не враховувати клопотання представника позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому останній просить відмовити відповідачу у стягнення витрат на правничу допомогу. Обставини на які посилається представник позивача, а саме наявність на підприємстві фінансово-економічної кризи, та також те що стягнення витрат на правничу допомогу можуть становити тягар для підприємства, не знаходять свого відображення в матеріалах справи, так як представником позивача не було надано жодного доказу на підтвердження вказаним обставинам. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, суд прийшов до висновку що на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з [PERSON] підлягають стягненню наступні судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 1312,94 гривні, отримання відомостей з Державного реєстру речових прав в розмірі 24,39 гривень, поштові витрати в розмірі 24,39 гривень. Також на користь [PERSON] з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» підлягають стягненню витрати на надання правової допомоги в розмірі 5496,00 гривень.

Outcome: partial