Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

24 листопада 2025 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 40 696,23 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 03.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео») та [PERSON] був укладений електронний кредитний договір № 172132426, згідно з умовами якого позичальник зобов`язався вчасно повернути кредитодавцю кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Натомість відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані йому кредитні кошти. 28.11.2018 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався відповідними додатковими угодами, згідно з умовами якого ТОВ «Манівео» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги за кредитним договором № 172132426 відповідно до реєстру боржників № 124 від 09.03.2021. 20.10.2022 між ТОВ Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги, у тому числі за кредитним договором № 172132426, згідно з реєстром прав вимоги № 2 від 06.03.2023, і позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 23 262,73 грн, з яких 5717,40 грн сума заборгованості по основному боргу, 17 545,33 грн сума заборгованості по відсотках. Крім того, 21.12.2020 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 13108-12/2020, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору Товариство надає позичальнику фінансовий кредит, а останній зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Всупереч умовам договору відповідач не виконав свого зобов`язання та не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості, яка становить 17 433,50 грн, з яких 5 000 грн сума заборгованості по основному боргу, 12 433,50 грн сума заборгованості за відсотками. 11.08.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 11082021, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача на вказану суму. Ухвалою судді від 17 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) учасників справи, призначено судовий розгляд на 08 січня 2026 року, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 08 січня 2026 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Вовка М.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив про часткове визнання позовних вимог у розмірі 16216 грн, а саме заборгованості за кредитним договором № 172132426 від 03.12.2020 в розмірі 8 682,50 грн, з яких 5 750 грн тіло кредиту, 2 932,50 грн заборгованість за процентами; за кредитним договором № 13108-12/2020 від 21.12.2020 в розмірі 7 533,50 грн, з яких 5 000 грн тіло кредиту, 2 533,50 грн заборгованість за відсотками. Вважає, що позивачем невірно здійснені розрахунки заборгованості, виходячи з того, що за кредитним договором № 172132426 сторони погодили строк кредитування до 03.01.2021 (30 днів), тоді як проценти за користування кредитними коштами нараховані поза межами строку кредитування. Вважав, що вірним є розрахунок заборгованості за процентами, виходячи із процентної ставки 1,70 % та 30 днів строку кредитування 5 750 х 1,70% / 100% х 30 днів = 2 932,50 грн. Крім того, сторони погодилися, що проценти нараховані після закінчення дії Договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) є проценти за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦКУ. Таким чином, право нараховувати проценти за користування грошовими коштами в розумінні ст. 625 ЦКУ у кредитодавця виникає з 02.04.2021 (03.01.2021 + 90 днів), тоді як згідно з розрахунком проценти нараховані за період з 03.12.2020 по 01.05.2021, але при цьому вимоги позивача про стягнення процентів за порушення грошового зобов`язання в позові відсутні. Крім того, зазначив, що оскільки в кредитному договорі визначений строк виконання зобов`язання (03.01.2021), який є істотною умовою договору, то встановлення пунктом 1.7 договору № 172132426 не є відкладальною умовою щодо строку виконання зобов`язання, а отже нарахування відсотків повинно бути в межах строку кредитування. Щодо заборгованості за кредитним договором № 13108-12/2020 від 21.12.2020 зазначає, що сторони погодили строк кредитування визначений 30 днів до 19.01.2021, зі сплатою процентів: протягом 7 днів за ставкою 0,01 %, з 8 дня користування кредитом ставка нараховується в розрахунку 2,20 % на добу до 19.01.2021. Отже, проценти повинні бути нараховані в межах строку кредитування 5 000 х 0,01% / 100% х 7 днів = 3,50 грн + 5000 х 2,20% / 100% х 23 дні = 2 530 грн, загалом 2 533,50 грн. Просив позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 16 216 грн, виходячи з наведеного розрахунку та його обґрунтування. Ухвалою суду від 08 січня 2026 року судовий розгляд відкладений на 05 лютого 2026 року у зв`язку із тим, що строк на подачу позивачем відповіді на відзив не сплинув. 09 січня 2026 року від представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Піскуровської А.В. надійшла відповідь на відзив, у якій вона не погодилася із доводами відповідача, посилаючись на те, що умовами Договору № 172132426 передбачений строк кредитування 30 днів- дисконтний період, 90 днів з дати закінчення дисконтного періоду, а вже після закінчення строку кредитування (30 + 90) проценти нараховуються в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦКУ. У Договорі № 13108-12/2021 сторони погодили строк кредиту до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому кінцева дата строку кредиту є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору. Відповідачем умови договору не виконувалися, а тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами є правомірним і відповідач не позбавляється від виконання умов договору та погашення заборгованості в повному обсязі. При укладанні кредитних договорів жодних заперечень з боку відповідача щодо їх умов висловлено не було. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Учасники справи скористалися своїм право на подачу заяв по суті справи, клопотань про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявлялися. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Судом встановлено, що 03 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 172132426 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора (а.с. 9-11). Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео» надало [PERSON] кредит у розмірі 5750 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п.1.1. Договору). У п. 1.2 Договору сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником («Дисконтний період») зі сплатою процентів за дисконтною процентною ставкою 0,01% від суми кредиту за кожний день користування ним. Пунктом 1.4.3 Договору передбачено, що у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів до нарахування процентів застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70% в день від суми кредиту за кожний день користування ним з дати надання кредиту. На підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового зарахування грошей позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» надано платіжне доручення від 03.12.2020, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ грошових коштів у розмірі 5750 грн згідно з договором № 172132426 від 03.12.2020 року [PERSON] для зарахування на платіжну картку № 5355-57ХХ-ХХХХ-4191 (а.с. 12). Крім того, судом встановлено, що 21 грудня 2020 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладений Договір про надання фінансового кредиту № 13108-12/2020, згідно з умовами якого Товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 5 000 грн на строк 30 днів до 19.01.2021 зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01% на добу протягом 7 днів з моменту надання кредиту та, починаючи з 8 дня процентна ставка нараховується в розмірі 2,20% від суми кредиту на добу (пункти 1.1 1.4 Договору). Відповідно до пункту 4.3 Договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк 30 днів до 19.01.2021 проценти продовжують нараховуватися за кожний день користування кредиту, але в будь-якому разі не більше 90 днів з дня укладення договору. Вказаний Договір № 13108-12/2020 підписаний відповідачем електронним підписом (а.с.29-31). Таким чином, позивачем доведений факт укладення Кредитного договору № 172132426 та Договору про надання фінансового кредиту № 13108-12/2020 на умовах, визначених у них, між ТОВ «Манівео» та ТОВ «ФК «Інвеструм» відповідно та відповідачем [PERSON] в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) укласти такий договір у мережі Інтернет в Інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця. При цьому прийняття Відповідачем пропозиції укласти зазначений договір здійснено шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором як Договору № 172132426 (MNV366BH) так і Договору № 13108-12/2020 (W67665). За таких обставин, укладені кредитні договори за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент їх укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» була укладена Додаткова угода № 26 від 31 грудня 2020 року, строком дії до 31 грудня 2021 року, відповідно до п. 2.1 якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (а.с. 16-19). 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20102022, предметом якого є відступлення прав вимоги, які зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру права вимог, встановленому у відповідному додатку договору (пункти 2.1, 4.1 Договору) (а.с. 21-22). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 172132426 від 03.12.2020 на загальну суму 23262,73 грн (а.с. 24). Крім того, 11 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 11082021, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові прпаво грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плата за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників (а.с. 32-34). Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників від 11 серпня 2021 року та Реєстру боржників № 1 від 11 серпня 2021 року до Договору факторингу № 11082021 від 11.08.2021 року від ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 13108-12/2020 від 03.12.2020 на загальну суму 17 433,50 грн (а.с. 35-37). Таким чином, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за обома кредитними договорами на підставах, визначених у відповідних Договорах факторингу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договірні зобов`язання ТОВ «Манівео» та ТОВ «ФК «Інвеструм» виконали в повному обсязі та надали Відповідачу кредит в сумі 5750 грн та 5000 грн відповідно шляхом перерахування на визначений Відповідачем картковий рахунок, зазначений ним у договорах. Натомість, Відповідач свої договірні зобов`язання у визначені договором строк і обсяг не виконав, і відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості з урахуванням сплачених відповідачем грошових коштів на погашення кредиту сума заборгованості за тілом кредиту становить: 5717,40 грн за Кредитним договором № 172132426 від 03.12.2020 та 5 000 грн за Договором про надання фінансового кредиту № 13108-12/2020 від 21.12.2020, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. При цьому суд враховує доводи представника відповідача, викладені у відзиві, у якому він не заперечував фактів укладення договорів № 172132426 від 03 грудня 2020 року та № 13108-12/2020 від 21 грудня 2020 року і отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 5750 грн та 5 000 грн відповідно, тим самим частково визнавав позовні вимоги в цій частині. Щодо вимоги Позивача про стягнення з Відповідача процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що ТОВ «Манівео» та [PERSON] було погоджено строк кредитування на 30 днів, до 02.01.2021. Згідно з п. 1.3 сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом оплати ним протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови, якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку Дисконтного періоду. Відповідно до п. 1.7 договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: 1.7.1 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; 1.7.2 з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 841,80 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Пунктом 4.2 Договору визначено, що строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного пунктом 1.2 договору (30 днів). Строк дії договору може бути продовжений з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.3 та п. 1.7 (90 днів з дня закінчення дисконтного періоду). Також, сторони погодилися, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як вбачається з розрахунків заборгованості за Кредитним договором № 172132426, заборгованість [PERSON] становить 23 262,73 грн., з яких тіло кредиту 5717,40 грн; заборгованість за процентами 17 545,33 грн (а.с. 13-15). З вказаних розрахунків заборгованості, наданого ТОВ «Манівео» вбачається, що проценти у розмірі 10 545,62 грн були нараховані за період з 03 грудня 2020 року по 09 березня 2021 року. При цьому, з вказаного розрахунку вбачається, що Відповідачем були здійснені платежі в рахунок погашення кредиту, а саме 02.01.2021 в сумі 50 грн (32,60 грн тіло кредиту, 17,40 грн проценти), 04.02.2021 в сумі 5 грн (проценти), 28.02.2021 в сумі 35 грн (проценти). Таким чином, Відповідачем вчинялися дії з метою продовження Дисконтного періоду та відповідно пролонгації Кредитного договору. З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Таліон Плюс» вбачається, що до розміру процентів 10 545,62 грн, які були нараховані станом на 09 березня 2021 року, були також додані проценти за період з 10 березня 2021 року по 01 травня 2021 року у розмірі 6 999,71 грн (а.с. 15). У подальшому, виходячи з матеріалів справи, Позивачем проценти за Кредитним договором після 06.03.2023 не нараховувалися. Судом також встановлено, що ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було погоджено строк кредитування на 30 днів, до 19.01.2021. Згідно з пунктом 2.1 Договору № 13108-12/2020 від 21.12.2020 сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до пункту 4.3 Договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк 30 днів до 19.01.2021 проценти продовжують нараховуватися за кожний день користування кредиту, але в будь-якому разі не більше 90 днів з дня укладення договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 13108-12/2020, заборгованість [PERSON] становить 17 433,50 грн., з яких тіло кредиту 5 000 грн; заборгованість за процентами 12 433,50 грн (а.с. 38-40). З вказаного розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитодавцем ТОВ «ФК «Інвеструм» вбачається, що проценти у розмірі 12 433,50 грн були нараховані за період з 21 грудня 2020 року по 19 квітня 2021 року. При цьому, з вказаного розрахунку вбачається, що Відповідачем не було здійснено жодного платежу в рахунок погашення кредиту. У подальшому, виходячи з матеріалів справи, ні первісним кредитодавцем, ні Позивачем проценти за Кредитним договором № 13108-12/2020 після 19 квітня 2021 року не нараховувалися. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Отже, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц. Як було встановлено судом, строк виконання зобов`язання за Кредитним договором № 172132426 від 03.12.2020 у повному обсязі настав 01 квітня 2021 року (не більше, ніж 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду (02.01.2021 + 90 днів). За умовами кредитного договору № 13108-12/2020 від 21.12.2020 строк виконання зобов`язання (строк кредитування) настав 19 січня 2021 року (30 днів). Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за процентами: за кредитним договором № 172132426 від 03.12.2020 у розмірі 14 710,10 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування до 01 квітня 2021 року з розрахунку: 2932,50 грн (5750 грн х 1,70% х 30 днів) + 11 835 грн (5717,40 грн х 2,30% х 90 днів) 57,40 грн (сплачені відсотки); за кредитним договором № 13108-12/2020 від 21.12.2020 у розмірі 2 533,50 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування до 19 січня 2021 року з розрахунку: 3,5 грн (5000 грн х 0,01% х 7 днів) + 2 530 грн (5000 грн х 2,20% х 23 дні). Вимога кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а отже не дають підстав для висновку про порушене право як первісного, так і нового кредитора в цій частині вимог. Таким чином, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами, яка нарахована поза межами строку кредитування з 01 квітня 2021 року до 01 травня 2021 року за кредитним договором № 172132426 та з 20 січня 2021 року по 19 квітня 2021 року за кредитним договором № 13108-12/2020 слід відмовити. При здійсненні розподілу судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до копії платіжної інструкції від 24.10.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило судовий збір за подачу позову у розмірі 3028 грн (а.с. 1). У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (68,7 % від заявленої ціни позову 40696,23 грн), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2080,24 грн (68,7 % від 3028 грн). Крім того, представником відповідача у відзиві на позовну заяву було заявлено про стягнення на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. На підтвердження заявлених вимог представником відповідача було долучено копію договору про надання правничої допомоги № 29/12/2025-В, Акту приймання-передачі правничої допомоги від 06.01.2026 на суму 5 000 грн із розрахунку 1500 грн за ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції та надання консультації, 3 500 грн за складання відзиву на позовну заяву, копію квитанції серія АВ-ТБ № 0260001 від 06.01.2026 на суму 5000 грн. Таким чином, відповідно до наведених вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню пропорційно сумі відхиленої частини позовних вимог (31,3% від заявленої ціни позову 40 696,23 грн) витрати на правничу допомогу в сумі 1565 грн.

Outcome: partial