Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через представника за довіреністю Щербань В.С. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 42 390,18 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 06 квітня 2025 року між сторонами за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1536-5780, який відповідачка підписала одноразовим ідентифікатором «A8147» у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Згідно цього Договору відповідачка отримала у позивача грошові кошти в розмірі 12300,00 грн. шляхом перерахування позивачем коштів на банківську картку відповідачки, що підтверджується довідкою про видачу коштів. Указаний кредит відповідачці наданий строком на 300 днів; базовий період 14 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1% в день (знижена процентна ставка в розмірі 0,9% в день) та одноразової комісії за видачу кредиту в розмірі 20% від суми кредиту, який відповідачка зобов`язалася повернути та сплатити вказані проценти за користування цим кредитом. Крім того, між вказаними сторонами було укладено Додаткову угоду №1 від 05.05.2025 року до цього Договору, за яким відповідачка [PERSON] додатково отримала в позивача грошові кошти в розмірі 1000,00 грн. Також Додатковою угодою №2 від 06.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року сторони домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1000,00 грн. Крім того, Додатковою угодою №3 від 08.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 3000,00 грн. Крім того, Додатковою угодою №4 від 09.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року сторони домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1200,00 грн. Тобто за вказаними договорами відповідачка [PERSON] сукупно отримала у позивача кредит на загальну суму 18500,00 грн., які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки. Окрім цього, представник позивача звертає увагу суду на те, що відповідачка в загальній кількості 5 разів оформлювала кредитні відносини із позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність відповідачки із процедурою оформлення та виконання Кредитного договору. Однак, взятих на себе зобов`язань за цим договором відповідачка не виконала, що призвело до виникнення у неї заборгованості перед позивачем. Станом на 21.10.2025 року відповідачка має існуючу перед позивачем заборгованість на загальну суму 42 390,18 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3500,00 грн., нарахованими відсотками на прострочений кредит у розмірі 30009,50 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 8512 грн. та заборгованість по комісії у розмірі 368,68 грн. Оскільки відповідачка добровільно не сплачує вказану заборгованість за кредитом, що стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом. Ухвалою судді від 13.01.2026 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачка [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву (вх. №738/26 від 03.02.2026), у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки не погоджується із доводами позовної заяви із таких мотивів. Зокрема, відповідачка заперечує факт перерахування їй коштів на рахунок від кредитора, оскільки відсутні будь-які докази щодо зарахування на банківський рахунок/банківську карту відповідачки кредитних коштів за спірним кредитним договором, хоча фактично не оспорила факту укладення нею із позивачем спірного кредитного договору. Також відповідачка заперечує проти вимог позивача щодо стягнення відсотків за кредитним договором, нарахованих по статті 625 ЦК України, оскільки така вимога суперечить приписам п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо заборони під час дії воєнного стану нарахування та сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення та штрафних санкцій за ст. 625 ЦК України. Крім того, у поданому відзиві міститься незгода із включенням до договору кредитування комісій за видачу і обслуговування кредиту, а тому відповідачка вважає положення спірного кредитного договору з приводу сплати за видачу кредиту нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За вказаних обставин, відповідачка вважає нарахування їй кредитором платіж по комісії за видачу кредиту в сумі 2460,00 грн. безпідставним. Крім того, відповідачка вважає порушеним представником позивача стандарт доказування через не доведення позивачем обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги та ненадання цьому належних і допустимих доказів. Підсумовуючи поданий відзив, відповідачка [PERSON] , не заперечуючи у поданому відзиві на позовну заяву самого факту укладення спірного кредитного договору та існування між нею та позивачем кредитних правовідносин, фактично заперечує факт отримання нею кредитних коштів, а також заперечує нараховану заборгованість в частині комісій за видачу кредиту в сумі 2460 грн. та нараховану заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України за спірним кредитним договором у сумі 8512 грн., через що вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, однак поданий відзив не містить заперечень щодо нарахованих позивачем відсотків на прострочений кредит у розмірі 30009,50 грн. Відтак, просить долучити цей відзив до справи та відмовити у задоволенні позову у заявленому розмірі. Ураховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 06 квітня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою [PERSON] за допомогою веб-сайту https://creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1536-5780, за яким відповідачка отримала у позивача грошові кошти в розмірі 12300,00 грн., строком на 300 днів, базовий період 14 днів, зі сплатою 1% на день (знижена процентна ставка 0,9% в день) та одноразової комісії за видачу кредиту в розмірі 20% від суми кредиту, який відповідачка зобов`язалася повернути та сплатити вказані проценти за користування цим кредитом. Крім того, 05 травня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780, за яким відповідачка [PERSON] додатково отримала у позивача грошові кошти в розмірі 1000,00 грн., а також у п. 1 цієї Додаткової угоди Кредитодавець та Позичальник підтвердили, що станом на момент укладення цієї Додаткової угоди: сума кредиту, яка була надана Позичальнику за Договором та неповернута на момент укладення цієї Додаткової угоди становить: 12300,00 грн.; сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить: 221,40 грн. та сума нарахованої та несплаченої комісії за видачу кредиту становить: 368,68 грн. Після надання Кредитодавцем Позичальнику у кредит додаткових грошових коштів, Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю суму грошових коштів у розмірі 13300,00 грн., а також сторони домовились продовжити строк кредитування на 29 днів, тобто до 329 днів (п. 2.3, п. 2.7 цієї Додаткової угоди). Крім того, 06 травня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780, за яким відповідачка [PERSON] додатково отримала у позивача грошові кошти в розмірі 1000,00 грн., а також у п. 1 цієї Додаткової угоди Кредитодавець та Позичальник підтвердили, що станом на момент укладення цієї Додаткової угоди: сума кредиту, яка була надана Позичальнику за Договором та неповернута на момент укладення цієї Додаткової угоди становить: 13300,00 грн.; сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить: 350,10 грн. та сума нарахованої та несплаченої комісії за видачу кредиту становить: 368,68 грн. Після надання Кредитодавцем Позичальнику у кредит додаткових грошових коштів, Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю суму грошових коштів у розмірі 14300,00 грн., а також сторони домовились продовжити строк кредитування на 1 день, тобто до 330 днів (п. 2.3, п. 2.7 цієї Додаткової угоди). Крім того, 08 травня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780, за яким відповідачка [PERSON] додатково отримала у позивача грошові кошти в розмірі 3000,00 грн., а також у п. 1 цієї Додаткової угоди Кредитодавець та Позичальник підтвердили, що станом на момент укладення цієї Додаткової угоди: сума кредиту, яка була надана Позичальнику за Договором та неповернута на момент укладення цієї Додаткової угоди становить: 14300,00 грн.; сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить: 616,50 грн. та сума нарахованої та несплаченої комісії за видачу кредиту становить: 368,68 грн. Після надання Кредитодавцем Позичальнику у кредит додаткових грошових коштів, Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю суму грошових коштів у розмірі 17300,00 грн., а також сторони домовились продовжити строк кредитування на 2 дні, тобто до 332 днів (п. 2.3, п. 2.7 цієї Додаткової угоди). Крім того, 09 травня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780, за яким відповідачка [PERSON] додатково отримала у позивача грошові кошти в розмірі 1200,00 грн., а також у п. 1 цієї Додаткової угоди Кредитодавець та Позичальник підтвердили, що станом на момент укладення цієї Додаткової угоди: сума кредиту, яка була надана Позичальнику за Договором та неповернута на момент укладення цієї Додаткової угоди становить: 17300,00 грн.; сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить: 799,20 грн. та сума нарахованої та несплаченої комісії за видачу кредиту становить: 368,68 грн. Після надання Кредитодавцем Позичальнику у кредит додаткових грошових коштів, Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю суму грошових коштів у розмірі 18500,00 грн., а також сторони домовились продовжити строк кредитування на 1 день, тобто до 333 днів (п. 2.3, п. 2.7 цієї Додаткової угоди). Відтак, із наведеного об`єктивно вбачається про перерахування позивачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь відповідачки [PERSON] сукупно кредитних коштів на загальну суму 18500,00 грн., про що сторонами додатково вказано в п. 1 Додаткової угоди від 09.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» вищевказаний договір укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором (абзац другий ч. 1 ст. 12 цього Закону). Так, на виконання зазначених вище вимог законодавства, відповідачкою [PERSON] було використано одноразовий ідентифікатор «А8147» для підписання Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року, а також ознайомлення із Правилами кредитування, які в силу положень п. 12.1 цього Договору (Правила) разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті Кредитодавця та у мобільному додатку, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Крім того, на виконання зазначених вище вимог законодавства, відповідачкою [PERSON] було використано одноразовий ідентифікатор «А6998» для підписання Додаткової угоди від 05.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року. Крім того, на виконання зазначених вище вимог законодавства, відповідачкою [PERSON] було використано одноразовий ідентифікатор «А4248» для підписання Додаткової угоди від 06.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року. Крім того, на виконання зазначених вище вимог законодавства, відповідачкою [PERSON] було використано одноразовий ідентифікатор «А6392» для підписання Додаткової угоди від 08.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року. Крім того, на виконання зазначених вище вимог законодавства, відповідачкою [PERSON] було використано одноразовий ідентифікатор «А2228» для підписання Додаткової угоди від 09.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року. Крім того, в силу положень п. 12.21 Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року невід`ємною частиною цього Договору є додатки: (1) Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), (2) Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України розрахована за умови застосування зниженої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,90% на день, (3) Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України розрахована за умови застосування стандартної процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1,00% на день. Як убачається із матеріалів справи, що позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання за Кредитними договором та додатками до нього у повному обсязі, надавши відповідачці [PERSON] кредитні кошти на загальну суму в розмірі 18500,00 грн., відповідно до умов укладеного Кредитного договору та додаткових угод до нього, шляхом перерахування грошових коштів на загальну суму 18500,00 грн. (12300,00 грн. від 06.04.2025, 1000,00 грн. від 05.05.2025, 1000 грн. від 06.05.2025, 3000,00 грн. від 08.05.2025 та 1200,00 грн. від 09.05.2025) через систему платежів «EasyPay» на банківську картку відповідачки за № [NUMBER] , вказану нею під час заповнення своїх анкетних даних в особистому кабінеті у Кредитному договорі та додаткових угодах до нього, що підтверджується Довідкою про перерахування суми кредиту №1536-5780 від 06.04.2025 року, а також підтверджується довідкою ТОВ «Контрактовий дім» №7/16984 від 24.10.2025 року (про зарахування коштів на вказану карту відповідачки, ID платежу 1585844143 (12300 грн.), ID платежу 1601522431 (1000 грн.), ID платежу 1602242250 (1000 грн.), ID платежу 1603864214 (1200 грн.). Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у статті 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 цього Закону). Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. 205, ст. 207 ЦК України). Згідно правового висновку Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, Суд виснував про безпідставність доводів позичальника, який покликався на те, що він не підписував кредитний договір у електронній формі та не погоджував його істотні умови, а також про відсутність правових підстав для визнання недійсним вказаного кредитного договору, підписаного позивачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено положеннями Закону України «Про електронну комерцію», а за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. При цьому, Судом констатовано, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, як комбінація цифр і/або букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Тотожні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, де Суд, відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору в електронній формі, виснував, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 констатовано, що при оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відтак, суди встановили, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, особа через особистий кабінет на вебсайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «погоджуюсь», після чого ТОВ «Гоуфінгоу» надіслало позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивач і використала для підтвердження підписання кредитного договору. Подібні правові висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року в справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року в справі №234/7159/20 (суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині). Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 грудня 2023 року в справі №212/10457/21, Суд, встановивши, що оспорювані позивачем відповідні кредитні договори укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року в справі №757/40395/20, від 20 червня 2022 року в справі №757/40396/20 та інших, які обґрунтовано враховано судом апеляційної інстанції при вирішенні спору. У справі, яка переглядається Верховним Судом, позивачем не доведено порушення його прав при укладенні відповідних договорів, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договорів від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно частини першої статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч. 13 ст. 11 цього Закону). Згідно абзацу другого частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Частинами другою і третьої статті 100 ЦПК України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній корпії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис, а також у паперових копіях електронного доказу, що не вважається письмовим доказом. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно частини шостої статті 11 цього Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відтак, ураховуючи встановлене, суд приходить до висновку, що відповідачка ознайомилася та погодилась із умовами електронного Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року, який відповідачка [PERSON] підписала одноразовим ідентифікатором «А8147», у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», як і вона ознайомилася та погодилась із умовами в електронній формі Додаткової угоди від 05.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року, яку вона підписала із використанням одноразового ідентифікатора «А6998», а також за допомогою одноразового ідентифікатора «А4248» відповідачка [PERSON] підписала Додаткову угоду від 06.05.2025 року до цього Договору, а також із використанням одноразового ідентифікатора «А6392» підписала Додаткову угоду від 08.05.2025 року до цього Договору, а також із використанням одноразового ідентифікатора «А2228» відповідачка [PERSON] підписала Додаткову угоду від 09.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року. Як слідує із долученого до позовної заяви Розрахунку заборгованості за договором №1536-5780 від 06.04.2025 року, що загальна заборгованість позичальника [PERSON] станом на 21.10.2025 року становить загальну суму в розмірі 42 390,18 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3500,00 грн., нарахованими відсотками на прострочений кредит у розмірі 30009,50 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 8512 грн. та заборгованість по комісії у розмірі 368,68 грн. При цьому, як убачається із поданого відповідачкою [PERSON] відзиву на позовну заяву від 03.02.2026 року, що такий фактично не містить заперечень проти вищевказаних обставин щодо укладення кредитного договору та додаткових угод до цього договору, їх підписання відповідачкою [PERSON] електронним шляхом, питання щодо користування кредитними коштами за цими договорами, заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3500,00 грн. та нарахованими відсотками на прострочений кредит у розмірі 30009,50 грн. Разом із тим, як убачається зі справи, що відповідачка [PERSON] у відзиві на позовну заяву від 03.02.2026 року вважає відсутніми у матеріалах справи будь-яких доказів щодо зарахування на її банківський рахунок/банківську карту кредитних коштів за спірним кредитним договором, що спростовується тим, що згідно укладених договорів відповідачка [PERSON] отримала у позивача грошові кошти в загальному розмірі 18500,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на загальну суму 18500,00 грн. (12300,00 грн. від 06.04.2025, 1000,00 грн. від 05.05.2025, 1000 грн. від 06.05.2025, 3000,00 грн. від 08.05.2025 та 1200,00 грн. від 09.05.2025) через систему платежів «EasyPay» на банківську картку відповідачки за № [NUMBER] , вказану нею під час заповнення своїх анкетних даних в особистому кабінеті у Кредитному договорі та додаткових угодах до нього, що підтверджується Довідкою про перерахування суми кредиту №1536-5780 від 06.04.2025 року, а також підтверджується довідкою ТОВ «Контрактовий дім» №7/16984 від 24.10.2025 року (про зарахування коштів на вказану карту відповідачки, ID платежу 1585844143 (12300 грн.), ID платежу 1601522431 (1000 грн.), ID платежу 1602242250 (1000 грн.), ID платежу 1603864214 (1200 грн.). Крім того, як убачається із відзиву на позовну заяву, що відповідачка [PERSON] заперечує позовні вимоги в частині нарахування позивачем комісії за надання кредиту в сумі 2460 грн., вважаючи включенням до договору кредитування комісій за видачу і обслуговування кредиту та положення спірного кредитного договору з цього приводу нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а також заперечує проти нарахованої заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 8512 грн., оскільки нараховані штрафні санкції, на думку відповідачки, суперечать приписам п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо заборони під час дії воєнного стану нарахування та сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення та штрафних санкцій за ст. 625 ЦК України. Проте, суд частково не погоджується із такими доводами відповідачки, виходячи із того, що п. 1.1, п. 4.3, п. 4.7 укладеного Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року сторонами по цій справі передбачена комісія, яка є нараховується одноразово при видачі кредиту в розмірі 20% від суми виданого кредиту, із чим погодилася відповідачка [PERSON] , підписавши вказаний кредитний договір. Крім того, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Тотожні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19. Відтак, суд вважає обгрунтованим нарахування позивачем комісії за надання кредиту в розмірі 20% від суми виданого кредиту, що становило 2460 грн. (20% від наданого кредиту в сумі 12300 грн.), оскільки це передбачено умовами кредитного договору, погоджено відповідачкою та не заборонено законодавством, а положення кредитного договору щодо комісії в судовому порядку відповідачкою не оспорювалися. Крім того, як убачається із поданого відзиву на позовну заяву, що відповідачка [PERSON] заперечує проти позовних вимог щодо стягнення із неї в користь позивача комісії за надання кредиту в розмірі 2460 грн., хоча заявлена представником позивача вимога в цій частині становить лише суму в розмірі 368,68 грн., яку суд вважає підставною. В силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом статей 525, 611, 612, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом із тим, незгода відповідачки із розрахунком заборгованості, що наданий представником позивача, висловлена нею у відзиві на позовну заяву, судом не може бути взята до уваги, оскільки відповідачка не надала до суду належних та допустимих доказів, які би спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надано доказів щодо належного виконання нею умов кредитних договорів, як і не надходило від неї будь-якого контррозрахунку спірної заборгованості. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідачки перед позивачем та погашення нею такої заборгованості, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості останньої перед позивачем на загальну суму в розмірі 33 878,18 грн., чого відповідачка не спростувала, що є заборгованістю за тілом кредиту, нарахованими відсотками та комісією, окрім заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 8512 грн. Разом із тим, суд погоджується із доводами відзиву на позовну заяву щодо незаконності та безпідставності стягнення позивачем відсотків за кредитним договором у розмірі 8512 грн., нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, оскільки така вимога суперечить приписам п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відтак, суд вважає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення із відповідачки на користь позивача відсотків за статтею 625 ЦК України згідно Договору про відкриття кредитної лінії №1536-5780 від 06.04.2025 року в розмірі 8512,00 грн., виходячи із таких мотивів. Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Як убачається із матеріалів справи, що згідно долученого до позовної заяви Розрахунку заборгованості за кредитним договором №1536-5780 від 06.04.2025 року, станом на 21.10.2025, слідує, що представником позивача при нарахування загальної суми заборгованості позичальника [PERSON] по вищевказаному кредитному договору, серед іншого, нараховано заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 8512,00 грн., що суперечить п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, в силу якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 21 січня 2025 року справа №751/3052/23 виснував, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, зважаючи на запровадження 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану, що на сьогодні не припинений та не скасований, а кредитний договір укладено під час дії воєнного стану (06.04.2025), а тому заявлена вимога про стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України за Кредитним договором №1536-5780 від 06.04.2025 року в розмірі 8512,00 грн., нарахованої під час дії воєнного стану, є незаконною та не може бути стягнута. Інші доводи відповідачки у відзиві на позовну заяву суд вважає формальними і такими, що не спростовують заявлених позовних вимог, оскільки не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими судом доказами. Крім того, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява №63566/00, § 23). Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 33 878,18 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту, нарахованими відсотками та комісією. Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 1935,98 грн. (33878,18/42390,18х2422,40). Ураховуючи викладене,

Outcome: partial