Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що 21.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] укладений договір №1584729 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримав кредиту розмірі 15 000,00 грн. На підставі договору факторингу №01.02-03/25 від 29.01.2025 укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №1584729 від 21.06.2024. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 61 424,98 грн з яких: заборгованість по тілу кредиту 14 999,98 грн; заборгованість по відсотках 38 925 грн; пеня 7500 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за договором №1584729 від 21.06.2024 у розмірі 61 424,98 грн; судовий збір у сумі 2422,40 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши клопотання про розгляд справи без його участі, щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, попередньо надавши відзив на позов. У задоволенні позову просив відмовити обґрунтовуючи тим, що позивач як на доказ надання [PERSON] кредитних коштів у сумі 15 000,00 грн посилався на лист ТОВ «Пейтек» від 30.0.12.25у той час коли операція по видачі кредиту зі слів позивача відбулась 21.06.2024, тому вказаний лист не є платіжним документом в розумінні Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг та не може вважатись належним доказом підтвердження видачі кредиту. Щодо вимоги про стягнення пені в розмірі 7500,00 грн посилався на те, що договір укладений 21.06.2024, тоді як до суду позивач звернувся у вересні 2025 року тобто більш ніж через рік після укладення договору. Судове засідання просив провести без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Предметом спору у даній справі є повернення позичальником кредиту, сплата відсотків та пені. Предметом позову стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 61 424,98 грн. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами статтей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності в судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019. Отже суд розглядає справу за наявними доказами наданими сторонами. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Встановлено, що 21.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит2 та [PERSON] укладений договір №1584729 про надання споживчого кредиту (а.с.9-13). Договір №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором К967, містить її податковий номер, адресу та номер мобільного телефону (а.с.9-13). Отже, вищезазначений договір №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Таким чином, факт отримаукладення договору №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 між сторонами є доведеним. Згідно з п.1.1 договору №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 на умовах, встановлених договором товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.1.2 договору №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 сума кредиту (загальний розмір) складає: 15 000,00 грн; тип кредиту кредит. Згідно з п.1.3 договору №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 строк кредиту 350 днів. Відповідно до п.2.1 договору №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Згідно з п.2.2 договору №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 21.06.2024. Відповідно до повідомлення ТОВ «Пейтек» від 30.01.2025 №20250130-1658 вбачається, що від ТОВ «Селфі Кредит» на платіжну картку клієнта 21.06.2024 перераховані кошти в розмірі 15 000,00 грн; призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с.29). У п.2.2 договору №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 зазначені реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним договором: № [NUMBER] . Отже, відповідачем підпимано кредитний договір в якому зазначено свої персональні дані та вказано платіжний засіб на який надаються кредитні кошти. При цьому, представником відповідача не спростовано того, що картка № [NUMBER] належить [PERSON] . Таким чином, суд, враховуючи стандарт більшої переконливості, вважає, вважає, що у своїй сукупності наведені документи доводять здійснення 21.06.2024 переказу відповідачу 15 000,00 грн, а посилання представника відповідача на невідповідність платіжного доручення вимогам до платіжного документу, отримання кредиту відповідно до умов договору відповідачем не спростовує. З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови договору позики належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 станом на 29.01.2025 заборгованість становить 61 424,98 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту 14 999,98 грн; заборгованість по відсотках 38 925 грн; пеня 7500 грн (а.с.26-28). Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (Фактор) укладений договір факторингу №01.02-03/25 від 29.01.2025, у відповідності до умов якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором (а.с.30-40). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 29.01.2025 №01.02.-03/25 заборгованість за кредитним договором №1584729 від 21.06.2024 становить у розмірі 61 424,98 грн, з яких: 14 999,98 грн сума основного боргу; 38 925 грн сума нарахованих процентів; 7 500,000 грн сума штрафних санкцій (а.с.43). Таким чином у позивача виникло право вимоги до відповідача за кредитним договором. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.1 ст.527 ЦК України. Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно ч.1 ст.530 ЦК України. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу вимог ч.1 ст.610, ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, сплатити неустойку, встановлені договором або законом. Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами, суд дійшов таких висновків. Згідно з п.1.3 договору №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 строк кредиту 350 днів. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №1584729 від 21.06.2024 вбачається, що відсотки в розмірі 38 925 грн нараховані з 21.06.2024 по 29.01.2025 включно, тобто в межах строку кредитування (а.с.26-28). Згідно з п.1.5 договору №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Разом із тим, суд вважає, що наведений розрахунок відсотків не відповідає вимогам закону. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Згідно зі ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-ІХ набрав чинності 24.12.2023. Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Тому, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість нарахованих позивачем відсотків в сумі 38 925 грн за кредитним договором №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024. Після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (24.12.2023-22.04.2024) - 2,5 %, протягом наступних 120 днів (23.04.2024 20.08.2024) - 1,5 %. Згідно з розрахунку заборгованості за договором №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 вбачається, що станом на 20.08.2024 сума відсотків до сплати становить 2475 грн (а.с.26-28). Враховуючи викладене, у період з 21.08.2024 по 29.01.2025 включно з урахуванням вимог ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, а тому розмір відсотків по кредитному договору складає 24300 грн (1%х15000 грн х 162 дні). Таким чином, сума відсотків за договором №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 на умовах визначених договором та відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» станом на 29.01.2025 становить 26 775,00 грн (2475,00 + 24300,00). Щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею у розмірі 7500,00 грн, суд дійшов наступного. Відповідно до п.6.4 договору №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом. Споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 2 250,00 грн на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 165,00 грн починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Згідно з розрахунку заборгованості за договором №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024 вбачається, що розмір штрафних санкцій становить 7500,00 грн (а.с.26-28). Частиною 2 статті 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан який й досі триває. За таких обставин саме положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану є спеціальною нормою, що повинна застосовуватись до спірних правовідносин. Таким чином, нарахування пені відповідачу за невиконання зобов`язань по кредитному договору з боку позивача не ґрунтуються на законі, а тому у задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити. Враховуючи викладене, суд вважає, що у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за договором №1584729 про надання споживчого кредиту від 21.06.2024, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 41 774,98 грн, з яких: 14 999,98 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 26 775,00 грн сума заборгованості за відсотками, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с.2). Так, позивач звернувся з позовом на загальну суму 61 424,98 грн, позов задоволений на суму 41 774,98 грн, тобто на 68%. Отже, на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 1 647,23 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial