Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

До Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області про визначення місця проживання дитини та встановлення факту, що має юридичне значення. Позивач в обґрунтування позовної заяви зазначає, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 01.06.2023 року шлюб, зареєстрований Клішковецькою сільською радою Хотинського району Чернівецької області 10 вересня 2010 року, актовий запис № 28 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - розірвано. В шлюбі [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] , якого за рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 01.06.2023 року залишено на вихованні та утриманні батька [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання за адресою, [ADDRESS] . Також зазначає, що після розірвання шлюбу і по сьогоднішній день, син [PERSON] проживає разом зі батьком - [PERSON] , останній займається його самостійним вихованням, утримує та робить все необхідне для належного розвитку дитини. Щодо місця проживання (перебування) матері [PERSON] , то вказаною інформацією заявник на даний час не володіє, однак за останньою інформацією, яка є у заявника, остання проживає за адресою: [ADDRESS] . Протягом тривалого часу після народження дитини [PERSON] жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, його вихованням та навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що звичайно негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; зовсім не спілкувалася та не спілкується з ним для нормального самоусвідомлення дитини сімейних цінностей, які повинні прививати батьки; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним необхідної освіти. Враховуючи те, що діти знаходяться зараз одноособовому утриманні у батька і останній самостійно виховує, на даний час постало питання щодо юридичної фіксації зазначеного факту, оскільки в подальшому виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, а також на даний момент виникають питання щодо переміщення батька і дитини без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною. Підтримуючи вищевикладене, позивач просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за його місцем проживання та встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] самостійно виховує та утримує дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 11.11.2025 року вирішено здійснювати розгляд цивільної справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 25.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить судові засідання проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини та встановлення юридичного факту визнає у повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Підтвердила факти, викладені у позовній заяві, зазначила, що через особисті обставини передала сина [PERSON] , [INFO] , щоб дитина проживала в подальшому виключно з [PERSON] , також підтвердила, що син [PERSON] перебуває на самостійному вихованні та утриманні у свого батька. Представник третьої особи органу опіки та піклування Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини. Як встановлено судом, від шлюбу у сторін є дитина: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 01.06.2023 року у цивільній справі № 724/213/23, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено на вихованні та утриманні батька [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання за адресою, [ADDRESS] . Згідно відомостей по зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, наданих Клішковецькою сільською радою № 1097 від 27.06.2025 року, вбачається, що [PERSON] являється власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , та за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Клішковецької сільської ради про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Зазначений висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області № 66/05-2023 від 05 травня 2023 року. Крім того, згідно листа Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області № 85 від 27.01.2026 року, орган опіки та піклування Клішковецької сільської ради підтверджує, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає з батьком [PERSON] , [INFO] та перебуває на його повному, самостійному утриманні. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] по справі № 724/3347/25 повністю підтримують. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13), у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, взявши до уваги рішення суду, яким малолітнього [PERSON] було залишено на вихованні та утриманні батька [PERSON] , позицію органу опіки та піклування Клішковецької сільської ради, а також позицію матері, яка вказує, що через особисті обставини передала сина на подальше проживання виключно з батьком, то суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , так як це відповідає найкращим інтересам дитини. Водночас, визначення місця проживання дитини з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дитиною, оскільки мати має по відношенню до дитини такі ж особисті немайнові права і обов`язки як і батько, і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дитиною. Щодо встановлення юридичного факту. Із матеріалів справи вбачається, що син [PERSON] , [INFO] зареєстрований разом зі своїм батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади № 2025/008498509 від 26.06.2025 р. та № 2025/005896974 від 07.05.2025 р. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої (неповнолітньої) дитини від 17.07.2025 року, комісією встановлено, що сім`я веде здоровий спосіб життя, батько повністю забезпечує проживання та розвиток свого сина, завжди турбується про його фізичний та емоційний стан. Завжди і всюди батько з дитиною, тому він є прикладом для інших батьків у піклуванні про свою дитину. Крім того, згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітніх (неповнолітніх) дітей від 26.01.2026 комісією встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , забезпечений всім необхідним для належного проживання, навчання та відпочинку. Дитина перебуває на повному утриманні батька [PERSON] , який самостійно виховує та утримує дитину. Згідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, підсумовуючи все вище викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взявши до уваги заяву відповідача, яка міститься в матеріалах справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1816,80 грн. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати з приводу встановлення юридичного факту не відшкодовуються. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved