Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» суму заборгованості в розмірі 25 200 грн. (двадцять п`ять тисяч двiстi гривень 00 копiйок), з яких: сума кредиту 3 000 грн. (три тисячi гривень 00 копiйок), сума процентів за користування кредитом 14 175 грн. (чотирнадцять тисяч сто сiмдесят п`ять гривень 00 копiйок), нараховані позивачем проценти за 45 календарних днів 2 025 грн. (двi тисячi двадцять п`ять гривень 00 копiйок) штрафні санкції 6 000,00 грн. (шiсть тисяч гривень 00 копiйок). При ухваленні рішення вирішити долю судових витрат, а саме стягнути з відповідача на відшкодування сплаченого судового збору 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 10 000 грн. Вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» мотивовані тим, що 16.08.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] , було укладено Договір № 1775181 про надання споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало відповідачеві кредитні кошти в сумі 3 000,00 грн., строком на 359 днів: з 16.08.2024 року по 11.08.2025 року, зі сплатою відсотків за користування такими грошовими коштами у розмірі 1,5% за кожен день користування кредитними коштами. В той же час відповідач не виконав свої зобов`язання за договором і не провів повернення отриманих кредитних коштів та не провів оплати за користування ними. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 27.06.2025 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі договору факторингу №27062025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 25 200,00 грн., з яких сума кредиту 3 000,00 грн., сума процентів за користування кредитом 14 175,00 грн., нараховані позивачем проценти за 45 календарних днів 2 025,00 грн., та штрафні санкції 6 000,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Представник Шпака М.О., у відзиві на позовну заяву просив в задоволенні позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в частині стягнення процентів за користування кредитом в сумі 15 776,19 грн., та штрафних санкцій в сумі 6 000,00 грн., а також зменшити витрати на правничу допомогу адвоката, про те зазначає, що відповідач визнає факт укладення договору №1775181 від 16.08.2024 року, про надання споживчого кредиту з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» і суму заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3 000,00 грн. Також він частково визнає суму заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 423,81 грн., та повністю не визнає заборгованості за штрафними санкціями. Також представник [PERSON] , вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є завищеним і таким, що не є співмірними зі складністю справи, ціною позову, не відповідає критерію розумності їхнього розміру. При цьому просить врахувати, що сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді винагороди за надання кредиту та/або за зміну умов договору є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабшої сторони договору, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Банк чи інша фінансова установа, не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє кредитодавець або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Відтак, нарахування позивачем заборгованості за процентами 14 175 грн., є безпідставним. Щодо стягнення заборгованості за штрафними санкціями 6 000,00 грн., то у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також представник [PERSON] , просить зменшити заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу адвоката до розміру 3 000,00 грн., так як заявлений розмір витрат у сумі 10 000 грн. є завищений та не відповідає ні критерію розумності їхнього розміру, ні співмірності зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представник позивача в поданій заяві просив справу розглядати без його участі. Представник відповідачки в судовому засіданні просив у задоволенні вимог ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» частково відмовити, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представника відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, суд зазначає наступне. Судовим розглядом встановлено, що 16.08.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] , було укладено Договір № 1775181 про надання споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало відповідачеві кредитні кошти в сумі 3 000,00 грн., строком на 359 днів: з 16.08.2024 року по 11.08.2025 року, зі сплатою відсотків за користування такими грошовими коштами у розмірі 1,5% за кожен день користування кредитними коштами. В той же час відповідач не виконав свої зобов`язання за договором і не провів повернення отриманих кредитних коштів та не провів оплати за користування ними. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 27.06.2025 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі договору факторингу №27062025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 25 200,00 грн., з яких сума кредиту 3 000,00 грн., сума процентів за користування кредитом 14 175,00 грн., нараховані позивачем проценти за 45 календарних днів 2 025,00 грн., та штрафні санкції 6 000,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Тому ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» просило стягнути з боржника суму вказаної заборгованості. Втім з такими вимогами позивача суд погоджується частково. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, що стороною відповідача визнається та не оспорюється. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на викладене, а також зважаючи на те, що боржник суму кредиту (основного боргу) та нараховані за ним відсотки не повернув, суд вважає, що вимоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 3 423,81 грн., з яких: сума кредиту - 3000 грн.; сума процентів за користування кредитом - 423,81 грн., підлягають задоволенню. В той же час є обґрунтованими та заслуговують на увагу доводи представника відповідача про наступне. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта плати за придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання фінансових послуг. Тлумачення ч. 2 ст. 215 ЦК України свідчить про те, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 у справі №176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку (іншої фінансової установи), який отримав на те ліцензію, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, то така операція, як моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку (фінансової установи) та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором. Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді винагороди за надання кредиту та/або за зміну умов договору є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабшої сторони договору, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Банк чи інша фінансова установа, не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє кредитодавець або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк чи інша фінансова установа, яка надає кредит неповноважні стягувати з позичальника плату (комісію) за його надання та управління кредитом, адже такі дії не становлять окрему фінансову послугу, яку б замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови Верховного Суду у справі №363/1834/17). Тому ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», як новий кредитор, звертаючись до суду з позовом, просило стягнути з відповідача крім заборгованості за неповернутим кредитом також заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом в сумі 14 175,00 грн., та нараховані позивачем проценти за 45 календарних днів в сумі 2 025,00 грн. Дані проценти за користування кредитними коштами були нараховані первинним кредитором та позивачем за ставкою 1,5% в день від суми заборгованості. Втой же час 22.11.2023 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24.12.2023 року, даним Законом, серед іншого були внесені зміни в Закон України "Про споживче кредитування". Так, ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено частиною 5 такого змісту: "Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%". П.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредиту-вання» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Разом кредитування" з тим, ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче визначено, що: "Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним". Ч.1 ст.27 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Така позиція сформована Верховним Судом у постанові від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23, Суд вказав, що: «нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (аb initio) і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ірso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (egra omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/ набуття/зміни/встановлення/ припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ех officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах». Так, договір №1775181 про надання споживчого кредиту укладений 16.08.2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір, а відтак заявлені ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Стосовно вимог про стягнення заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 6 000,00 грн., суд зазначає таке. Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань і така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків, яким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; - в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема, договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки 24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ, у зв`язку з чим із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на території України запроваджено правовий режим воєнного стану, який неодноразово продовжувався та діє до цього часу, враховуючи вищевказані положення Закону, суд вважає, що вимога про стягнення нарахованих штрафних санкцій за договором № 1775181 від 16.08.2024 року, задоволенню також не підлягає. Таким чином, виходячи із встановлених обставин справи, положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» про стягнення з [PERSON] , заборгованості за кредитним договором № 1775181 від 16.08.2024 року, а саме про стягнення суми боргу в загальну розмірі 3 423,81 грн., з яких: сума кредиту 3 000 грн.; сума процентів за користування кредитом - 423,81 грн. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати, а саме зі сплати судового збору, які суд стягує пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 329,12 грн., та витрати на правничу допомогу. При цьому слід зазначити, що з врахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності й розумності судових витрат, критерію реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значимості вчинених адвокатом дій (надання послуг), розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., є завищеним та не відповідає обсягу й складності виконаної представником роботи, а тому суд вважає необхідним його зменшити та стягує з [PERSON] , в цій частині кошти у розмірі 3000 грн.

Outcome: partial