Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради, третя особа: [PERSON] , про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за вимушений прогул. Справу згідно автоматизованої системи «Д-3» було розподілено до провадження судді Бойка О.М. В позовних вимогах позивач просить суд: -Визнати звільнення [PERSON] 01.01.2025 року з посади начальника юридичного відділу та з посади провідного юрисконсульта по внутрішньому сумісництву, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників незаконним. -Поновити [PERSON] на посаді начальника юридичного відділу та провідного юрисконсульта за сумісництвом з 02.01.2025 року. -Розрахувати та стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу з 01.01.2025 року по день винесення рішення про визнання звільнення незаконним. Обґрунтовує свої вимоги тим, що з 14 червня 2021 року [PERSON] працювала в КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради на посадах: юрисконсульт, провідний юрисконсульт, а з 01.02.2022 року по 31 грудня 2024 рік начальником юридичного відділу. Також з 01.01.2024 року позивачка суміщала свою роботу в КНП « Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, працюючи на посаді провідного юрисконсульта - 0,5 штатної одиниці. 30.01.2024 року начальником Краматорської міської військової адміністрації Гончаренком О.В. було прийнято розпорядження № 102 «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради», в результаті реорганізації визнати правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків комунального некомерційного підприємства « Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради - комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради. 31.10.2024 року на підставі розпорядження начальника Краматорської міської військової адміністрації № 102 від 30.01.2024 року комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради було видано наказ № 155 «Про зміни в організації виробництва і праці, пов`язані зі скороченням штату та чисельності працівників, згідно якого наказано: - до 25 грудня 2024 року розробити проект штатного розпису комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, з урахуванням внесення до нього змін станом на 01 січня 2025 року, яким передбачити скорочення посади начальника юридичного відділу - 1 штатна одиниця та провідного юрисконсульта - 1 штатної одиниці (п.1). - 31 грудня 2024 року провести зміни в організації виробництва і праці, шляхом скорочення штату та чисельності працівників комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради (п.2). - 31 грудня 2024 року вивільнити начальника юридичного відділу та провідного юрисконсульта [PERSON] (п.3). 01.11.2024 р. [PERSON] було вручено попередження про розірвання трудового договору у зв`язку з реорганізацією підприємства та вивільненням працівників, пов`язаних із змінами в організації виробництва і праці (в порядку ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України). Згідно цього попередження проводяться заходи щодо реорганізації КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, на підставі розпорядження начальника міської військової адміністрації від 30.01.2024 року за № 101-1, шляхом приєднання до КНП «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради. У зв`язку з реорганізацією КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради штатним розписом, станом на 01 січня 2025 року, передбачене скорочення штатної одиниці посади начальника юридичного відділу та штатної одиниці посади провідного юрисконсульта на яких [PERSON] , станом на 01.11.2024 року працювала. На підставі наказів: № 828-к/тр від 11.12.2024 року [PERSON] була звільнена з посади начальника юридичного відділу з 01.01.2025 року, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку за ст. 44 КЗпП України; № 829-к/тр від 11.12.2024 року [PERSON] була звільнена з посади провідного юридичного відділу, по внутрішньому сумісництву з 01.01.2025 року, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього заробітку за ст. 44 КЗпП України. Вважає, що звільнення відбулось у не відповідності до законодавства України, а тому звертається до суду для захисту свого порушеного права. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Судом фактично встановлено, що з 14 червня 2021 року [PERSON] працювала в КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради на посадах: юрисконсульт, провідний юрисконсульт, а з 01.02.2022 року по 31 грудня 2024 рік начальником юридичного відділу. Також з 01.01.2024 року вона суміщала свою роботу в КНП « Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, працюючи на посаді провідного юрисконсульта - 0,5 штатної одиниці. 30.01.2024 року начальником Краматорської міської військової адміністрації Гончаренком О.В. було прийнято розпорядження № 102 «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради», в результаті реорганізації визнати правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків комунального некомерційного підприємства « Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради - комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради. 31.10.2024 року на підставі розпорядження начальника Краматорської міської військової адміністрації № 102 від 30.01.2024 року комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради було видано наказ № 155 «Про зміни в організації виробництва і праці, пов`язані зі скороченням штату та чисельності працівників, згідно якого наказано: - до 25 грудня 2024 року розробити проект штатного розпису комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, з урахуванням внесення до нього змін станом на 01 січня 2025 року, яким передбачити скорочення посади начальника юридичного відділу - 1 штатна одиниця та провідного юрисконсульта - 1 штатної одиниці (п.1). - 31 грудня 2024 року провести зміни в організації виробництва і праці, шляхом скорочення штату та чисельності працівників комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради (п.2). - 31 грудня 2024 року вивільнити начальника юридичного відділу та провідного юрисконсульта [PERSON] (п.3). 01.11.2024 р. [PERSON] було вручено попередження про розірвання трудового договору у зв`язку з реорганізацією підприємства та вивільненням працівників, пов`язаних із змінами в організації виробництва і праці (в порядку ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України). Згідно цього попередження проводяться заходи щодо реорганізації КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, на підставі розпорядження начальника міської військової адміністрації від 30.01.2024 року за № 101-1, шляхом приєднання до КНП «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради. У зв`язку з реорганізацією КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради штатним розписом, станом на 01 січня 2025 року, передбачене скорочення штатної одиниці посади начальника юридичного відділу та штатної одиниці посади провідного юрисконсульта на яких [PERSON] , станом на 01.11.2024 року працювала. На підставі наказів: № 828-к/тр від 11.12.2024 року [PERSON] була звільнена з посади начальника юридичного відділу з 01.01.2025 року, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку за ст. 44 КЗпП України; № 829-к/тр від 11.12.2024 року [PERSON] була звільнена з посади провідного юридичного відділу, по внутрішньому сумісництву з 01.01.2025 року, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього заробітку за ст. 44 КЗпП України. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизначення або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності, і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Відповідно до ч. 1 ст. 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Статтею 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємству, установі, організації надано право самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис. Тобто підприємство може змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення. Статтею 59 Господарського кодексу України передбачено, що припинення діяльності суб`єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника чи уповноважених ним органів. Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті переведення всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно норм ч. 4 ст. 36 Кодексу законів про працю, у разі реорганізації підприємства, установи, організації дія трудового договору працівника триває. Власник підприємства, установи, організації має право розірвати трудовий договір з працівником (на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю) тільки в разі, якщо одночасно з реорганізацією проводяться зміни в організації виробництва і праці. Скорочення чисельності або штату працівників допускається виключно у разі наявності змін в організації виробництва і праці (Лист Міністерства праці та соціальної політики від 07.04.2011 № 11406187-11). Звільнення працівника на цій підставі можливе у тому випадку, якщо такого працівника за його згоди неможливо перевести на іншу роботу. На підставі висновків Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29 липня 2020 року по результатам розгляду справи № 814/1710/16 адміністративне провадження № К/9901/34096/18, скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів до і після їх зміни. На підставі Роз`яснення Міністерства юстиції України від 25.11.2011 року «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» при змінах в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган повинен додержуватися такого порядку дій: 1. Якщо на підприємстві створена первинна профспілкова організація, власник або уповноважений ним орган має дотримуватися вимог частини 3 статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». У разі, якщо роботодавець планує звільнення працівника у зв`язку з реорганізацією, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільнення чи зведення їх кількості до мінімуму. У випадку коли на підприємстві немає профспілки, зазначені питання бажано погоджувати з виборним представником від трудового колективу; слід отримати згоду від виборного органу первинної профспілкової організації на розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, щодо кожного працівника, крім випадків, коли така згода не вимагається. 2. Видати відповідний наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці, в якому розкривається зміст цих змін, утворюються комісії з проведення ліквідації або реорганізації, яким доручається здійснити заходи, пов`язані з ліквідацією або реорганізацією підприємства; 3. Скласти і затвердити в установленому порядку новий штатний розпис; 4. Видати наказ, яким уповноважити відділ кадрів провести необхідні заходи в зв`язку зі звільненням працівників (не пізніше ніж за два місяці до їх проведення), включаючи ознайомлення працівників з наказом під розпис та вручення письмового повідомлення про звільнення. При цьому слід зазначити, що розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору з працівником відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України передбачає дотримання певних гарантій для працівника. Так за нормою частини 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Звільнення може відбуватися не раніше закінчення двомісячного строку з моменту попередження. На підставі ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Власник або уповноважений ним орган при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці повинен дотримуватися вимог цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. На підставі ч. 3 ст. 49-2 КЗпП одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При цьому повинна бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048 цс-15. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працює. Відповідно до статті 47 КЗпП України в день звільнення роботодавець зобов`язаний видати працівникові копію наказу про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені в ст. 116 КЗпП України, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. На підставі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до ч. 3 ст. 235 При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За нормами ст. 237-1 КЗпП України працівник, у разі порушення його законних прав має право на відшкодування роботодавцем моральної шкоди. 26.08.2024 року за № 01.1-11/970 голові первинної профспілкової організації працівників Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №3» Краматорської міської ради було направлено повідомлення про те, що власником прийняте рішення щодо зміни організаційної структури підприємства, ліквідації деяких посад, скорочення штатної чисельності працівників та змін істотних умов праці в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, які передбачалось провести до 31 листопада 2024 року. Згідно повідомлення під вивільнення підпадають працівники які займають керівні посади на підприємстві, у зв`язку з їх ліквідацією та працівники допоміжних професій, штатна чисельність яких скорочується. В порушення ст. 44 КЗпП України в повідомленні не зазначено кількість працівників які підпадають під наступні звільнення, не вказано конкретні посади працівників та прізвища,ім`я та по батькові самих працівників, згідно чого б була можливість ідентифікувати кожного працівника та визначити є він членом профспілкової організації. Не відповідає дійсності і той факт, що саме власником прийняте рішення щодо зміни організаційної структури підприємства, ліквідації деяких посад, скорочення штатної чисельності працівників та змін істотних умов праці, оскільки в Розпорядженні Краматорської міської військової адміністрації (яка є власником основних засобів виробництва лікарні) № 102-р від 30.01.2024 року не зазначені зміни щодо організаційної структури підприємства, ліквідації деяких посад, скорочення штатної чисельності працівників та змін істотних умов праці. До 31 листопада 2024 року жодних змін організаційної структури підприємства, ліквідації посад, скорочення штатної чисельності працівників та змін істотних умов праці проведено не було. При цьому згода профспілкового представника на розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, щодо кожного працівника отримана не була, і не могла бути, оскільки в самому повідомленні не були вказані конкретні посади та прізвища працівників, які підлягали скороченню. 31.10.2024 року Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради видано наказ № 155 «Про зміну в організації виробництва і праці, пов`язані зі скороченням штату та чисельності працівників», згідно якого Головою комісії з припинення наказано: 1. До 25 грудня 2024 року розробити проект штатного розпису комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №3 «Краматорської міської ради, з урахуванням внесення до нього змін станом на 01 січня 2025 року, яким передбачити скорочення наступних посад. Далі йде перелік посад, які підлягають скороченню, в тому числі посада начальника юридичного відділу - 1 штатна одиниця та посада провідного юрисконсульта - 1 штатна одиниця. 31 грудня 2024 року провести зміни в організації виробництва і праці, шляхом скорочення штату та чисельності працівників комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради. 31 грудня 2024 року вивільнити наступних працівників: Далі йде перелік посад та прізвища, імена та по батькові працівників які повинні бути вивільнені 31.12.2024 року, в тому числі і [PERSON] . 4. Про наступне вивільнення персонально попередити зазначених працівників заздалегідь, не менше ніж у двомісячний термін, до запровадження зазначених змін. 06.11.2024 року КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради видано наказ № 158 «Про зміни в організації виробництва і праці, пов`язані зі зміною істотних умов праці» В наказі № 158 зазначено, що 31 грудня 2024 року планується припинення юридичної особи - комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради. Наказом № 156 від 05.11.2024 року комунального некомерційного підприємства № 2» Краматорської міської ради передбачена реорганізація юридичної особи, яка припиняється, шляхом утворення 31 грудня 2024 року нових відділень (підрозділів) в структурі КНП «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради. Реорганізація медичного закладу передбачає зміни в організації виробництва і праці, пов`язані зі зміною істотних умов праці працівників. Зазначеним наказом передбачено: До 26 грудня 2024 року розробити проект штатного розпису комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради, станом на 01 січня 2025 року з урахуванням стаціонарних відділень та допоміжних підрозділів у відповідності до структури юридичної особи, яка припиняється, за виключенням посад, які скорочуються, а також структурних підрозділів планово-економічного відділу, відділу закупівель та відділу клінінгу. Згідно Статуту комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради (аналогічні норми закладено в Статуті комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради): п. 8.1. Структура Підприємства затверджується міським головою. п. 8.4. Гранична чисельність працівників Підприємства за поданням Генерального директора затверджується міським головою. Новий штатний розпис КНП «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради, станом на 01.01.2025 року, не був розроблений та введений в дію, оскільки без затвердженої структури та граничної чисельності підприємства цього зробити не можливо. Структура та гранична чисельність КНП «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради були затверджені лише 14 січня 2025 року Розпорядженням Краматорської військової адміністрації № 31-р «Про затвердження структури та граничної чисельності КНП «Міської лікарні № 2» Краматорської міської ради». На момент видання наказу КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради № 155 «Про зміну в організації виробництва і праці, пов`язані зі скороченням штату та чисельності працівників» від 31.10.2024 року та вручення позивачеві попередження про наступне вивільнення, новий штатний розпис ні КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, ні КНП «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради (правонаступника після об`єднання лікарень) складені, затверджені та введені в дію з 01.01.2025 року не були. Законних підстав пропонувати вакансії в штатному розписі який не введено в дію, на момент вручення попередження № 01.1-11/1257 від 31.10.2024 року, адміністрація лікарні не мала. Штатний розпис, станом на 01.01.2025 р., який [PERSON] отримала на свою заяву (вх. № 02/011-10 від 02.01.2025 р.) лише 22.01.2025 року не відповідає структурі затвердженій розпорядженням Краматорської військової адміністрації № 31-р від 14.01.2025 року, в складі якої є юридичний відділ, а в штатному розписі відсутній юридичний відділ в розділі адміністративно-управлінський персонал п. 6 Зазначено дві посади: Провідний юрисконсульт та Провідний юрисконсульт. При реорганізації [PERSON] повинна була автоматично бути переведена в комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради, згідно норм ч. 4 ст. 36 Кодексу законів про працю України. При цьому чисельність працівників, згідно штатного розпису, відповідає затвердженій граничній чисельності працівників комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради, згідно розпорядження Краматорської міської військової адміністрації № 31-р від 14.01.2025 року в кількості 1550 штатних одиниць. В наказі №155 від 31.10.2024 року вказані посади, які станом на 01 січня 2025 року будуть скорочені (п. 1), та зазначені прізвища, імена та по батькові усіх працівників, які повинні бути вивільнені 31 грудня 2024 року (п.3). Факт того, що в одному наказі зазначені посади, які підпадають під скорочення та прізвища, ім`я та по батькові працівників які будуть звільненні за скороченням штатів, а також відсутність нового штатного розпису, в якому відсутні посади, які підпадають під скорочення штату підтверджує те, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці, проводилось не скорочення штату, а незаконне звільнення осіб, конкретний перелік яких (з вказівкою ПІБ) зазначено в вищевказаному наказі. Відповідно до ч. 1,3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Під час отримання повідомлення про звільнення працівник має зафіксувати це в повідомленні, зазначивши дату отримання та поставивши свій підпис. На підставі ст. 253 ЦК України, відлік двох місяців після вручення мені повідомлення про розірвання трудового договору у зв`язку з реорганізацією підприємства та вивільненні працівників № 01.1-11/1257 від 31.10.2024 року, яке [PERSON] отримала 01.11.2024 року, починається з 02.11.2024 року, і трудовий договір повинен бути розірваний не раніше 02.01.2025 року. За вищезазначеним попередженням позивачці було запропоновано посаду в КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради провідного юрисконсульта. Згідно штатного розпису КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, станом на 01.11.2024 року, юридичний відділ включав дві посади: начальника юридичного відділу та провідного юрисконсульту. На підставі наказу № 155 від 31.10.2024 року (п.1), та попередження №01.1-11/1257 від 31.10.2024 року обидві посади: начальник юридичного відділу - 1 штатна одиниця та провідний юрисконсульт - 1 штатна одиниця, підлягають скороченню з 01.01.2025 року. В порушення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавцем одночасно з попередженням про звільнення не було запропоновано жодної посади в КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради та КНП «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради. Обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на роботодавця з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, та згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс 15. З огляду на вищезазначене, не запропонування вакансій під час скорочення штату та чисельності працівників - є грубим порушенням трудового законодавства. В попередженні про розірвання трудового договору у зв`язку з реорганізацією підприємства та вивільненням працівників, пов`язаних із змінами в організації виробництва і праці № 01.1-11/1257 від 31.10.2024 р. передбачено, в разі згоди [PERSON] на продовження трудового договору на запропонованій вакантній посаді, передбачено зміну істотних умов праці, а саме буде змінено: збільшені функціональні обов`язки, режим роботи та розмір оплати праці. На підставі ст. 42 КЗпП України При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. При проведенні скорочення працівників для визначення переважного права на залишення на роботі і коректного, відповідно до норм законодавства, їх звільнення на підприємстві може бути створена спеціальна комісія або ці функції можуть бути покладені на постійно діючу комісію з укладення колективного договору. Переважне право залишитися на роботі мають працівники, які мають вищу кваліфікацію та продуктивність праці. Верховний Суд України у постанові від 08.07.2022 р. у справі № 359/8303/20 зазначив, що продуктивність праці та кваліфікацію працівника слід оцінювати окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію та продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. Згідно постанови Верховного Суду України від 25.05.2021 року у справі № 286/1076/20 вказано, що для визначення працівників з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці використовують ознаки, які сукупно характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи, тощо. Роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації тих працівників, які залишились на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Переважне право на залишенні на роботі при скороченні чисельності та штату працівників не визначалося та не враховувалося. Комісія для визначення переважного права на залишення на роботі, під час скорочення штату, не створювалася. В період з 01.11.2023 року по 24.01.2024 року юридичний відділ комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради мав повний штат працівників, та складався із трьох штатних одиниць: - Начальника відділу - [PERSON] з оплатою праці 1,0 ставки; - Провідного юрисконсульта - [PERSON] з оплатою праці 0,5 ставки; - Провідного юрисконсульта - [PERSON] з оплатою праці 0,5 ставки. Тобто, штатний розпис комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради станом на 24.01.2024 року містив в структурі підприємства юридичний відділ у складі трьох штатних одиниць. Підставою для створення штатного розпису комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради станом на 01.01.2025 року є Наказ від 31.10.2024 року № 155 «Про зміни в організації виробництва і праці, пов`язані зі скороченням штату та чисельності працівників», яким передбачено скорочення однієї посади провідного юрисконсульта та начальника юридичного відділу. Наказом від 11.12.2024 року № 168 «Про внесення змін та доповнень до наказу від 31.10.2024 року № 155, передбачено відтермінування скорочення однієї посади провідного юрисконсульта та начальника юридичного відділу з 31.12.2024 року на 01.01.2025 року, у зв`язку з чим додатково розроблений штатний розпис станом на 02.01.2025 року. У зв`язку з зазначеним, штатний розпис комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради станом на 01.01.2025 року містив в структурі підприємства юридичний відділ у складі трьох штатних одиниць: - Начальника відділу 1 (одна) штатна одиниця з оплатою праці 1,0 ставки; - Провідний юрисконсульт 2 ( дві) штатні одиниці з оплатою праці 0,5 ставки. Станом на 01.01.2025 року відповідно до Умов оплати праці працівників комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради (тарифікація), в штаті юридичного відділу знаходилася 1 (одна) вакантна посада провідного юрисконсульта з оплатою праці 0,5 ставки. Станом на 02.01.2025 року штатний розпис комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради, у зв`язку зі скороченням посад, не містив в структурі підприємства юридичний відділ. 1 (одна) штатна одиниця за посадою провідного юрисконсульта з оплатою праці 0,5 ставки була введена до апарату управління. Станом на 02.01.2025 року відповідно Додатку 1 до Умов оплати праці працівників комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради (тарифікація), в штаті апарату управління знаходилася 1 (одна) вакантна посада провідного юрисконсульта з оплатою праці 0,5 ставки. Одночасно, у відповідності з наказом «Про розробку штатного розпису» від 05.11.2024 року № 156од по комунальному некомерційному підприємству «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради, яке є правонаступником прав та обов`язків юридичної особи, яка припиняється, передбачено введення в штатний розпис правонаступника нових посад, комплектування яких планувалося здійснити за рахунок працівників, посади яких підпадали під скорочення. В процесі створення штатного розпису, виявлялися помилки, які підлягали виправленню та узгодженню зі штатним розписом юридичної особи, яка припинялася. Так, наказом від 31.11.2024 року № 166 од по комунальному некомерційному підприємству «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради, яке є правонаступником прав та обов`язків юридичної особи, яка припиняється, внесені доповнення до наказу від 05.11.2024 року № 156од по комунальному некомерційному підприємству « Міська лікарня №2» Краматорської міської ради, якими в тому числі передбачено за рахунок однієї штатної одиниці з оплатою праці 0,5 ставки, вакантної посади юрисконсульта КНП « Міська лікарня №3» Краматорської міської ради, ввести в штатний розпис правонаступника новоутворену одну штатну одиницю «провідного юрисконсульта» з оплатою праці 1,0 тарифної ставки. Станом на 01.01.2025 року, відповідно штатного розпису комунального некомерційного підприємства « Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради (правонаступника), до складу адміністративно-управлінського персоналу входило 2 (дві) посади провідного юрисконсульта з оплатою праці 1,0 ставки. Станом на 01.01.2025 року відповідно Додатку 1 до Умов оплати праці працівників комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради (тарифікація), в штат адміністративно-управлінського персоналу входило 2 (дві) посади провідного юрисконсульта з оплатою праці 1,0 ставки, одна із яких була вакантною. Враховуючи вищевикладене, суд не може задовольнити вимогу позивача про поновлення [PERSON] на посаді начальника юридичного відділу та провідного юрисконсульта за сумісництвом з 02.01.2025 року, оскільки в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради не передбачено посади начальника юридичного відділу. Суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу частково та ухвалити рішення яким слід поновити [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта з оплатою праці 1,0 ставки з 02.01.2025 року. Щодо розрахунку та стягнення середньої заробітної плати за вимушений прогул суд вказує наступне. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року (із змінами) « Про практику розгляду судами трудових спорів» п. 32 У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи. Судом встановлено, що у відповідності до Штатного розпису КНП «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради на посаді провідного юрисконсульта передбачений посадовий оклад у розмірі 30 000,00 грн. на місяць. З цього можна вирахувати, що середньоденна заробітна плата провідного юрисконсульта КНП «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради, при середньому значенні робочих днів у місяць - 22 дні, складає 30000/22=1363,63 грн. Тобто, з 02 січня 2025 року до 09 лютого 2026 року (дата ухвалення судового рішення) [PERSON] перебувала у вимушеному прогулі - 311 днів (22 дні у січні 2025 року; 20 днів у лютому 2025 року; 21 день у березні 2025 року; 22 дні у квітні 2025 року; 22 дні у травні 2025 року; 21 день у червні 2025 року; 23 дні у липні 2025 року; 23 дні у липні 2025 року; 21 день у серпні 2025 року; 22 дні у вересні 2025 року; 23 дні у жовтні 2025 року; 20 днів у листопаді 2025 року; 23 дні у грудні 2025 року; 22 дні у січні 2026 року; 6 днів у лютому 2026 року). Отже, рахуючи 1363,63 грн. х 311 днів = 424088,93 грн. - сума заробітної плати за вимушений прогул [PERSON] , яка підлягає стягненню з відповідача. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов?язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці. зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява №38722/02). Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Чого при розгляді цієї цивільної справи здійснено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що позовні вимоги задовольнити. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи той факт, що позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, а тому у відповідності до норми ч.1 ст.141 ЦПК судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь Держави. Позовні вимоги [PERSON] містять дві вимоги немайнового характеру (вимога про визнання звільнення незаконним та вимога про поновлення на роботі), а також вимогу майнового характеру (вимога про стягнення суми заробітної плати за вимушений прогул). Відповідно до абз.2 п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що майнова вимога [PERSON] складає суму 424088,93 грн., то 1 відсоток від цієї суми складає 4240,89 грн., що повинно бути стягнено з відповідача. Відповідно до абз.2 п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За нормою ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позовна заява [PERSON] подана до суду 20 лютого 2025 року. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року складає 3028,00 грн. Отже, 0,4 розміру від 3028,00 грн. складає 1211,20 грн. Відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Отже,

Outcome: partial