Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

03 листопада 2025 року, ТОВ «Міжнародний Альянс Захисту Кредиторів» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором №010/9723/82/711070 від 06.11.2019 у розмірі 33 596,37 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 8 500 грн. В обґрунтування вимог зазначають, що 06 листопада 2019 року між відповідачкою та АТ«РАЙФФАЙЗЕН БАНК» було укладено кредитний договір № 010/9723/82/711070, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредитні кошти у формі встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 10 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом. Позивач зазначає, що АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином та в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти, натомість [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення кредиту і сплати процентів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим допустила прострочення виконання грошових зобов`язань. У подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово відступалося на підставі договорів відступлення права вимоги, а саме: за договором від 09 квітня 2020 року № 114/2-31-F, укладеним між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», за договором від 13 червня 2024 року № 13-06/24, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ», за договором від 01 квітня 2025 року № 010425, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» та ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЛЬЯНС ЗАХИСТУ КРЕДИТОРІВ». Таким чином, позивач є належним кредитором за зобов`язаннями відповідачки, що підтверджується договорами відступлення права вимоги та реєстрами боржників, долученими до матеріалів справи. Позивач вказує, що станом на день відступлення права вимоги за відповідачкою обліковувалась заборгованість у загальному розмірі 33 596,37 грн. Після переходу права вимоги проценти на суму боргу не нараховувалися. З метою досудового врегулювання спору новим кредитором на адресу відповідачки направлялася письмова досудова вимога про погашення заборгованості, а також здійснювалися телефонні дзвінки та надсилалися повідомлення, однак відповідачка заборгованість не погасила. У зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором та наявністю непогашеної заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом про її стягнення. Ухвалою суду від 07.11.2025 року справу призначено до розгляду в порядку загального провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився. До суду поступила заява про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подала відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи АТ «Райффайзен Банк» в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку . Судом встановлено, що 06 листопада 2019 року між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/9723/82/711070, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредитні кошти у формі встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 10 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається з матеріалів справи, банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, натомість відповідачка зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у строки, визначені договором, належним чином не виконала. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, а згідно зі статтями 610, 612 ЦК України невиконання або прострочення виконання зобов`язання є його порушенням і тягне за собою відповідні правові наслідки. Судом встановлено, що право вимоги за вказаним кредитним договором було передано від первісного кредитора до нового кредитора на підставі декількох послідовних договорів відступлення права вимоги, а саме: за договором від 09 квітня 2020 року № 114/2-31-F, укладеним між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», за договором від 13 червня 2024 року № 13-06/24, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ», за договором від 01 квітня 2025 року № 010425, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» та ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЛЬЯНС ЗАХИСТУ КРЕДИТОРІВ». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. Частина перша статті 514 ЦК України встановлює, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу таких прав. Суд встановив, що договори відступлення права вимоги укладені у письмовій формі, містять усі істотні умови, підписані уповноваженими особами сторін та підтверджені доказами оплати відступлення, що відповідає вимогам чинного законодавства та свідчить про реальність і дійсність переходу права вимоги. Суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої належним доказом переходу права вимоги є не лише сам договір відступлення, а й докази виконання його умов, у тому числі здійснення оплати, а також наявність реєстру боржників (постанови Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 910/16109/14, від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16, від 29.09.2021 у справі № 2-879/11, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 346/1305/19). Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на день відступлення права вимоги за відповідачкою обліковувалась заборгованість у загальному розмірі 33 596,37 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами. Після переходу права вимоги проценти на суму боргу позивачем не нараховувалися. Відповідачка доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором або доказів погашення заборгованості суду не надала, розрахунок заборгованості не спростувала, у зв`язку з чим суд визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості обґрунтованими. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути в користь позивача судові витрати. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: договір про надання правничої допомоги №1606/25-МАЗК від 16.06.2025 року, витяг з ЄДР юридичних осіб, копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю, довіреність №16-06 від 16.06.2025 року. Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 8 500 грн. Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial