Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути зі [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) на його користь 15100,00 грн заборгованості за кредитним договором № 2283337 від 14 травня 2019 року, а також 2422,40 грн сплаченого судового збору та 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначило, що 14 травня 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] за допомогою веб-сайту https://alexcredit.ua який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», було укладено Договір про надання кредиту № 2283337, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача № 2283337. Після підписання заяви відповідач взяв на себе зобов`язання оплачувати послуги банку, однак умови договору не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 15100,00 грн, з яких 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 5100,00 грн нараховані проценти за користування кредитом. ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» 10 червня 2025 року уклали Договір про відступлення прав вимоги № АК-10/06/2025, за умовами якого право вимоги, зокрема за кредитним договором № 2283337 від 14 травня 2019 року, перейшло до ТОВ «Секвоя Капітал». ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» 07 липня 2025 року уклали Договір факторингу № ДФ-07072025, за умовами якого право вимоги, зокрема за кредитним договором № 2283337 від 14 травня 2019 року, перейшло до ТОВ «ФК «Солвентіс». Автозаводський районний суд м. Кременчука ухвалою від 21 листопада 2025 року відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився; у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі його представника, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, із клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, убачається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У рішеннях ЄСПЛ, зокрема звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд установив, що 14 травня 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 2283337 в електронній формі шляхом використання електронного цифрового підпису з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов Договору ТОВ «Алекскредит» надало відповідачу кредит у сумі 10000,00 грн (пункт 1.4). Ставка нарахування процентів і розмір пені за цим договором: базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%; акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом 1,02%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) 3,00%. Відповідно до пункту 1.7. Договору позики нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку: у випадку використання кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, включаючи дострокове виконання зобов`язань, позичальник сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 5,80% від визначеної в пункті 1.4. цього Договору суми кредиту; Перерахування грошових коштів 14 травня 2019 року на картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 10000,00 грн підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 03 листопада 2024 року. Відповідно до наданого ТОВ «Алекскредит» детального розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту № 2283337 від 14 травня 2019 року заборгованість [PERSON] становить 15100,00 грн, з яких 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 5100,00 грн нараховані проценти за користування кредитом. ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» 10 червня 2025 року уклали Договір про відступлення прав вимоги № АК-10/06/2025, за умовами якого право вимоги, зокрема за кредитним договором № 2283337 від 14 травня 2019 року, перейшло до ТОВ «Секвоя Капітал». ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» 07 липня 2025 року уклали Договір факторингу № ДФ-07072025, за умовами якого право вимоги, зокрема за кредитним договором № 2283337 від 14 травня 2019 року, перейшло до ТОВ «ФК «Солвентіс». Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитний ліміт на відкритий поточний рахунок відповідачу, а у останнього виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають у результаті використання цього кредитного ліміту, та повернути кредит. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими позивачем доказами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову. Окрім того, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати 2422,40 грн судового збору. За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду, позивач на підтвердження понесення таких витрат долучив до позовної заяви: договір про надання правової допомоги № 43657029 від 01 липня 2024 року, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом № 2283337 від 30 вересня 2025 року, додаткову угоду № 2283337 до договору № 43657029 від 01 липня 2024 року про надання правової допомоги. Відповідач клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу суду не надав. При цьому суд ураховує, що за правилами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для відступу від загального правила розподілу судових витрат у даному випадку відсутні. Отже, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано всі необхідні докази, а тому з відповідача слід стягнути витрати на правничу у сумі 6000,00 грн.

Outcome: approved