Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

25.09.2025р. ТОВ «Українські фінансові операції» через свого представника Дідуха Є.О. звернулось до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором №4012730 від 27.09.2023 в загальному розмірі 100 010,28 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом в розмірі 14 234,69 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором в розмірі 69 832, 74 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» в розмірі 15 942,8528 грн. Також, представник позивача просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу. Позовна заява обґрунтована тим, що 27.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4012730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. ТОВ «Лінеура Україна» на умовах строковості, зворотності, платності зобов`язалось надати позичальнику грошові кошти, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сторони погодили такі умови договору: сума кредиту 17 000,00 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність сплати процентів кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 2 % у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов, тому до нього застосовано повну ставку кредитування 1,5% у день. ТОВ «Лінеура Україна» надав відповідачу кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на його банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало, надавши грошові кошти в розмірі 17 000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «Лінеура Україна» не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 234,69 грн та за нарахованими відсотками в розмірі 69 832,74 грн. В подальшому, відповідно до умов Договору факторингу № 26.07.2024 від 26.07.2024, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем, до позивача перейшло право грошової вимоги за Договором №4012730 від 27.09.2023 щодо стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором, у розмірі 100 010 грн. 28 коп. яка складається з суми заборгованості за основним боргом у розмірі 14 234 грн. 69 коп., суми заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором 69 832 грн. 32 коп., суми заборгованості за відсотками нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції за 56 календарних днів 15 942 грн. 8528 коп. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, не сплатила існуючої заборгованості, у зв`язку із чим ТОВ «Українські фінансові операції» було змушено звернутись до суду за захистом свої прав. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просить позов задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2025 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 22.12.2025 АТ «ПУМБ» на виконання ухвали суду від 01.12.2025 надано витребувані документи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав, про що зазначив у письмовій заяві направленій на адресу суду. Відповідачу направлено копію позовної заяви та ухвалу суду про відкриття провадження в справі. Конверт повернувся до матеріалів справи із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Визначений частиною третьою статті 279 ЦПК України строк для реалізації учасниками справ своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідач у наданий судом строк та станом на момент розгляду справи своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку також подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, відтак відповідно до ч.8 ст.178 та ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 27.09.2023 між відповідачем та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» був укладений Договір № 4012730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до п. 1.2. Договору тип кредиту кредит, сума кредиту складає 17000 грн, згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 27.09.2023 року по 21.09.2024, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т272. Згідно з п. 3.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Крім того, у п. 1.4.1 вказаного Договору сторони узгодили процентну ставку за користування кредитними коштами 2% на день від суми заборгованості. В подальшому, на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем право вимоги до відповідача перейшло до позивача. При цьому відповідно до реєстрів боржників, доданих до вказаних договорів, позивачу було передано право грошової вимоги до відповідача за Договором №4012730 у розмірі 100 010 грн. 28 коп. яка складається з суми заборгованості за основним боргом у розмірі 14 234,69 грн. 00 коп., суми заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором 69 832 грн. 74 коп., суми заборгованості за відсотками нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції за 56 календарних днів 15 942 грн. 8528 коп. Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 року, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Станом на дату укладання Договору факторингу від 26.07.2024 року №26/07/2024, строк дії Договору № 4012730 від 27.09.2023 року не закінчився. В межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з 27.07.2024 року по 21.09.2024 року (56 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 15 942,8528 грн. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). При цьому, одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові у справі відсутнє (щодо обох договорів), хоча на виконання умов договорів факторингу могло бути витребувано клієнтом. Разом з цим, виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Такі відомості стороною відповідача не надані. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18). На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, за нормою ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Судом досліджені розрахунки заборгованості, за якими нараховані відсотки за користування первісним кредитором та позивачем та з якими суд не може погодитись з наступних підстав. Відповідно до п.1.4.1. кредитного договору стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 2% в день. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, проценти за користування кредитом нараховувалися первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» за відсотковою ставкою в розмірі 2% у період з 27.09.2023 по 21.09.2024. Загальна сума нарахованих відсотків становить 69 832,74 грн. Також, після відступлення права вимоги за договором факторингу, позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» нараховувалися за відсотковою ставкою в розмірі 2% у період з 27.07.2024 по 21.09.2024, розмір яких склав 15 942,8528 грн. Загальна сума нарахованих відсотків становить 69 832,74 грн. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону. Кредитний договір №4012730 укладений 27.09.2023 строком 360 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто даний кредитний договір укладений після набрання чинності цим Законом, а тому розрахунок заборгованості по відсоткам має бути здійснений з урахуванням його положень. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за процентами становить 91 465,97 грн., з яких: нараховані первісним кредитором за період з 27.09.2023 по 24.12.2023 з розрахунку 2% в день на суму заборгованості 27 481,05 грн. (з 27.09.2023-30.09.2023 - 17 000,00грн*2%*4 дня = 1 360,00 грн; з 01.10.2023-09.10.2023 16 850,00 грн.*2%*9 днів = 2 888,64 грн.; з 10.10.2023-22.11.2023 16 047,99 грн.*2%*44 дня = 14 121,21 грн.; з 23.11.2023-24.12.2023 14 234,69 грн.*2%*32 дня = 9 110,20 грн.); за період з 25.12.2023 по 23.04.2024 з рахунком 2% в день на суму заборгованості 34 447,94 грн. (14 234,69 грн.*2%*121 день); за період з 24.04.2024 по 26.07.2024 з рахунком 1,5% в день на суму заборгованості 20 070,91 грн. (14234,69 грн.*1,5%*94 дня); нараховані позивачем після переходу до нього права вимоги за договором 9 466,07 грн., з яких: відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції» за період з 27.07.2024-20.08.2024 з розрахунку 1,5% в день на суму заборгованості 5 338,01 грн. (14 234,69 грн.*1,5%*25 днів); за період з 21.08.2024-21.09.2024 з розрахунку 1% в день на суму заборгованості 4 128,06 грн. (14 234,69 грн.*1%*29 днів). Враховуючи викладене, доводи представника позивача про те, що зміни до Закону «Про споживче кредитування» не стосуються укладеного з відповідачем у цій справі кредитного договору без внесення до нього змін, є безпідставними. Щодо застосування положень частин одинадцять, дванадцять статті 265 ЦПК України, то суд враховує наступні висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22. Частині десятій статті 238 ГПК України, частинам десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону «Про виконавче провадження», якими конкретизується порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Системний аналіз наведених норм свідчить, що положення частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Застосування частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків. Тобто можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що нарахування відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову судом за результатом розгляду справи та які зазначені в мотивувальній частині рішення. За своєю природою відсотки, зазначені в частині десятій статті 238 ГПК України, частинах десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання. Стягнення процентів річних та суми інфляційних втрат визначено частиною другою статті 625 ЦК України, тобто не ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення даного позову судом за результатом розгляду справи та не зазначені в мотивувальній частині рішення. Отже, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України відсутні, а тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає задоволенню частково, саме в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за Договором №4012730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.09.2023 у загальному розмірі 91 465,97 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 14 234,69 грн., заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором в сумі та заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» 77 231,28 грн. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024, згідно з яким послуга надавалась ТОВ «Українські фінансові операції» адвокатом Дідухом Є.О., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, заявка №4599801 від 21.04.2025 на виконання доручення до договору, акт №4599801 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.07.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), рахунок на оплату №4599801-2025 від 20.07.2025. Загальний розмір витрат на правничу допомогу, заявлену до стягнення з відповідача становить 10000,00 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України). Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial