Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи У грудні 2026 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулася [PERSON] (далі також позивач), поданим в її інтересах представником [PERSON] до [PERSON] (далі також відповідач) про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] , 1940 року народження, прийняття спадщини в результаті постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування на 24/105 будинку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (рідні сестра та брат) є єдиними спадкоємцями після смерті їхнього дядька [PERSON] . На час смерті дядька [PERSON] позивач постійно проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] , та доглядала за ним. Після його смерті фактично прийняла спадщину та продовжила проживати за вказаною адресою. Однак, тільки коли виникла необхідність в отримані правовстановлюючих документів та спадкове майно, звернулася до нотаріуса, який листом роз`яснив, що факт спільного проживання на час відкриття спадщини встановлюється в судовому засіданні. Також підставою для звернення з цим позовом до суду стали обставини неоднакового написання прізвища спадкодавця в правовстановлюючих документах та втрата частини оригіналів документів на спадкове майно. Правом надання відзиву на позов відповідач не скористався. Водночас, 02.02.2026, від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Заяви та клопотання учасників справи 15.12.2025 представником позивача разом з позовом до суду подано клопотання про витребування матеріалів спадкової справи. Ухвалою суду від 29.12.2025 вказане клопотання задоволено. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 29.12.2025 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 04.02.2026. Ухвалою суду від 04.02.2025 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті на 12.02.2026. У судове засідання, 12.02.2026, сторони та/або їх представники, належним чином повідомлені, не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Представники позивача та відповідача просили розглянути справу за їх відсутності. Відтак,суд уважає за можливе провести судовий розгляд за наявними матеріалами (ч. 1 ст. 223 ЦПК України) без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуваль-ного технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть від 28.12.2017 реєстраційний № [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Ленгеріх, земля Північний Рейн-Вестфалія, Німеччина, підтверджено факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . Спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , становить, зокрема, 25/105 частки будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності спадкодавця на означену частку будинку підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» № 23904010 від 21.09.2009. Матеріалами спадкової справи № 346с/2025 підтверджено, що єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] є його племінники: [PERSON] та [PERSON] , на якого складено заповіт спадкодавцем. Водночас даних, які вказували б на те, що [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом 6-тимісячного строку після смерті спадкодавця, тобто прийняв спадщину, не містить. Факт наявності родинних відносин позивача зі спадкодавцем підтверджується такими доказами. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Київської районної ради народних депутатів м. Одеси, підтверджено факт народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 17 від 04.04.1995. Батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження № 232, виданого Хасав`юртсьим РАЦС, республіка Дагестан, РСФСР, підтверджено факт народження [PERSON] , [INFO] , батьками якого записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.04.2010 Відділом РАЦС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, підтверджено факт смерті [INFO] [PERSON] , актовий запис № 293 від 15.04.2010. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Управлінням запису актів цивільного стану Адміністрації міського округу «місто Каспійськ» Республіка Дагестан, РФ, підтверджено факт народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 559 від 29.07.1959. Батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.10.1987, підтверджено факт укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Іллічівським відділом РАЦС Одеської області, актовий запис № 532 від 03.10.1987. Після одруження подружжю визначено прізвища « [PERSON] / [PERSON] ». Факт спільного проживання зі спадкодавцем підтверджується такими доказами. Згідно з довідкою органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Золотий Берег» від 14.06.2025 № 116, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , з лютого 2015 року і по цей час. Відповідно до довідки органу самоорганізації населення комітету мікрорайону « Золотий Берег » від 07.11.2018 № 344, за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї власника, який помер, належить племінниця [PERSON] , 1959 року народження, яка проживає за цією адресою без реєстрації. Згідно з довідкою органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Золотий Берег» від 05.05.2018 № 248/1, [PERSON] , 1940 року народження, був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , з 05.10.2005 і до дня смерті до [INFO] . Відповідно до довідки органу самоорганізації населення комітету мікрорайону « Золотий Берег» від 05.05.2018 № 248 частина будинку за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] , який був зареєстрований за вказаною адресою до моменту смерті [INFO] . Застосовані норми права Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України). Відповідно до положень ст. 41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цієї статті Конституції України кореспондуються із положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «власність», яке передбачене ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, воно охоплює певні інші права та інтереси, які не є обмеженими в розумінні Конвенції, зокрема, майнові інтереси спадкоємців на спадкове майно. Там, де майновий інтерес за своєю природою є вимогою, він може розглядатися як «майно» тільки тоді, коли він має достатню підставу у національному законодавстві або у разі встановлення такого інтересу остаточним судовим рішенням, яке може бути виконано (п. 59, рішення у справі «Грецькі нафтопереробні заводи «Стрен» і «Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), від 09.12.1994, Серія А, № 301-В, ст. 84,). Відтак, майновий інтерес, який виражається у майнових вимогах спадкоємців, підлягає захисту із застосуванням правових стандартів, визначених ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції в контексті права мирно володіти своїм майном та можливості його обмеження не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами права. Згідно з нормами книги шостої «Спадкове право» ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1261 ЦК України). Також, за правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. У разі відмови нотаріусом особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до пп. 4.12, 4.16, 4.19 п. 4 гл. 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. За приписами п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Мотиви прийнятого рішення З аналізу документів, наявних в матеріалах справи, логічно прослідковується, що батьками спадкодавця [PERSON] та батька спадкоємиці [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно [PERSON] є племінницею [PERSON] по батьковій лінії. Наявні помилки у написанні прізвища спадкодавця в правовстановлюючих документах пояснюється неоднаковим перекладом прізвища « [PERSON] » / « [PERSON] » на українську мову. Також під час судового розгляду установлено, що після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем на законом є його племінниця [PERSON] за правом представлення. Остання прийняла спадщину у порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців, окрім позивача, які прийняли спадщину не має. Спадкоємець за заповітом [PERSON] вважається таким, що не прийняв спадщину, оскільки не подав відповідну заяву у визначений законом 6-тимісячний строк до органів нотаріату. За результатами вжитих [PERSON] заходів, остання отримала достатній перелік документів, які підтверджують родинні відносини спадкодавця зі спадкоємцем, факт постійного проживання на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем. З урахуванням викладеного, суд уважає доведеним факт проживання [PERSON] разом з дядьком [PERSON] на час його смерті [INFO] , тобто на час відкриття спадщини. Тимчасові поїздки за кордон [PERSON] не спростовують означених висновків суду. Також, суд з розумінням ставиться до відсутності у позивача квитанцій щодо сплати комунальних платежів на утримання будинку за адресою: [ADDRESS] , за період до 2017 року, враховуючи значний перебіг часу та відсутність у позивача обов`язку зберігати відповідні документи. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що наявність чи відсутність реєстрації місця проживання сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Указані висновки Конституційного суду України кореспондуються з положеннями ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» з яких випливає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відтак наявність або відсутність реєстрації за місцем проживання [PERSON] разом з дядьком [PERSON] сама по собі не може бути підставою для відмови у визнанні її права на спадкування за законом шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також факт проживання разом спадкоємиці зі спадкодавцем, їх довірливі відносини, підтверджується наявною в матеріалах справи довіреністю від 18.04.2016 за реєстровим № 901, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Милимко Н.М., на право розпорядження майном спадкодавця спадкоємицею. Висновки суду Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Суд відмічає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Проаналізувавши позовні вимоги та надані докази на їх підтвердження, у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами факт родинних відносин спадкодавця зі спадкоємцем, факт прийняття спадщини шляхом спільного проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час її відкриття. З урахуванням викладеного, суд уважає, що визнання права власності в порядку спадкування у цій справі буде найбільш ефективним способом захисту невизнаних прав позивача. Іншого перед судом не доведено. Судові витрати Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved