Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у якій позивач просить стягнути з відповідача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 125711,89 гривень та витрати по оплаті судового збору у розмірі 3028,00 гривень. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ребусстрой» уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № 23607267-02-51-01 від 10.10.2024, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу автомобіля Citroen Jumper, державний номер [NUMBER] . 09.12.2024 у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів Citroen Jumper, державний номер [NUMBER] , та BMW X5, державний номер [NUMBER] , який був під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Одеси у справі № 947/1612/25 від 19.03.2025 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрите на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, що на думку позивача не є реабілітуючою обставиною та свідчить про наявність вини відповідача. Згідно умов договору страхування позивач на підставі заяви страхувальника сплатив на рахунок СТО суму страхового відшкодування у розмірі 125711,89 гривень. Відповідно до отриманої позивачем інформації на момент ДТП щодо транспортного засобу BMW X5, державний реєстраційний номер [NUMBER] , не було укладено жодних договорів страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право грошової вимоги до відповідача на відшкодування завданої шкоди у розмірі 125711,89 гривень. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2025 відкрите провадження у цивільній справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 25.09.2025. У судове засідання 25.09.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, у якій також зазначено про відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Розгляд справи відкладено на 07.12.2025. У судове засідання 07.12.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з відсутністю у матеріалах справи доказів належного сповіщення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, розгляд справи відкладено на 27.01.2026. У судове засідання 27.01.2026 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки суд вжив всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судовий розгляд, однак відповідач до суду не з`являвся, про причини неявки до суду не повідомляв, не подав відзив на позовну заяву, враховуючи, що розгляд справи відкладався неодноразово, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідача, за правилами заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, згідно з вимогами ч.4 ст. 223 ЦПК України та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 27.01.2026 суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 06.02.2026. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі матеріалам, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч. 1 ст. 990 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1-2 ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Статтею 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі по тексту Закон № 1961-IV), чинного в момент, коли відбулась дорожньо-транспортна пригода, визначено, що суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV). Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону № 1961-IV страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Згідно з ч. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. У постанові Верховного Суду від 24.03.2021 (справа № 523/3212/19 провадження № 61-12680св20) зазначено, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Суд встановив, що 10.10.2024 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ребусстрой» уклали договір № 23607267-02-51-01 страхування наземних транспортних засобів за страховим продуктом «КАСКО Антистрес», відповідно до п. 1.1 якого предметом цього договору є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування (п. 1.2. договору), страховику на умовах, визначених цим договором. Зі змісту договору вбачається, що об`єктом страхування за договором є транспортний засіб Citroen Jumper, державний номер [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , 2023 року випуску. Вигодонабувачем за договором є: ТОВ «Ребусстро», код ЄДРПОУ 41008577. Загальна страхова сума за договором: 1187688,00 гривень. У пункті 4 договору визначений перелік страхових випадків, серед яких в тому числі, дорожньо-транспортна пригода (ДТП). За вказаним страховим випадком розмір франшизи - 0%. Пунктом 5.2. договору визначено, що підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО офіційного дилера, що виконує гарантійне обслуговування та обрана страховиком. Згідно наданої суду копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 14.11.2024 за ТОВ «Ребусстрой» зареєстровано право власності на Citroen Jumper, державний номер [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , 2023 року випуску. З постанови Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2025 у справі № 947/1612/25 вбачається, що відповідно до протоколу 09.12.2024 о 16.30 годині в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, 125/1 водій [PERSON] , при керуванні транспортним засобом BMW X5, державний номер [NUMBER] , виїхав на перехрестя вулиць Левітана Люстдорфська дорога, на забороняючий червоний сигнал світлофору, під час здійснення лівого повороту та здійснив зіткнення з транспортним засобом Citroen Jumper, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався на дозволяючий зелений сигнал світлофора, внаслідок чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2025 у справі № 947/1612/25 закрите провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 927/623/18, з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обставина закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною. Отже, суд дійшов висновку про наявність вини відповідача у пошкодженні транспортного засобу. Згідно рахунків-фактур № АОСЧ0001257 від 12.12.2024 та № АДСЧ0003973 від 12.12.2024, актів виконаних робіт № АОЗН017787 від 31.10.2025 та № АДЗН008206 вартість ремонту транспортного засобу Citroen Jumper, державний номер [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , 2023 року випуску, становила 125711,89 гривень. Відповідно до страхового акта № 2412700-1 за договором страхування наземного транспорту № 23607267-02-51-01 від 10.10.2024, затвердженого 19.12.2024, за страховим випадком, який мав місце 09.12.2024 у м. Одеса, Люстдорфська дорога/кут вул. Левітана, внаслідок чого пошкоджене застраховане майно Citroen Jumper, державний номер [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , прийнято рішення про виплату загальної суми страхового відшкодування у розмірі 125711,89 гривень. Як вбачається з платіжної інструкції № 74321 від 19.12.2024 позивач перерахував суму страхового відшкодування у розмірі 81693,00 гривень [PERSON] . Згідно платіжної інструкції № 74420 від 19.12.2024 позивач перерахував суму страхового відшкодування у розмірі 44018,89 гривень ТОВ «Автоград Одеса». Загальна сума виплаченого страхового відшкодування 125711,89 гривень. Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, з урахуванням положень ст. 993 ЦК України та ст. 108 Закону України "Про страхування", у межах фактичних витрат набув право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. У матеріалах справи відсутні докази відшкодування відповідачем заподіяної шкоди. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував відповідач. Дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими та достатніми для висновку про обґрунтованість вимог позивача, враховуючи, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування та у позивача як страховика в порядку суброгації виникло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 гривень. При відкритті провадження у справі суд встановив факт зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3028,00 гривень.

Outcome: approved