Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

05.05.2025 року до суду звернулась [PERSON] з позовом, зазначаючи, що 09.04.2010 року її мати [PERSON] подарувала їй житловий будинок з прилеглими до нього будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , оформивши відповідний договір дарування. Цей будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка на праві приватної власності належить її матері [PERSON] і відповідно до п.6. договору дарування від 09.04.2010 року сторони домовились про передачу цієї ділянки у власність позивачу до 31.12.2010 року, проте земельну ділянку не переоформили. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з земельних ділянок сільськогосподарського значення, від якої позивач відмовилась, вважаючи, що спірна земельна ділянка після смерті матері належить їй. Спадкоємцями є відповідачі по справі. 20.11.2024 року постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відмовою від спадщини на користь інших спадкоємців за законом. Вказані вище обставини унеможливлюють оформлення нею права власності на земельну ділянку. Позивач зазначає, що в випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право власності на земельну ділянку виникає у набувача одночасно з виникненням права на зведені на ній об`єкти, посилаючись на норми ст. 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Тому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 4820680-500:06:018:0001 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 19.05.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 17.10.2025 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви про те, що не заперечують проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. 23.12.2025 року на запит суду Баштанська державна нотаріальна контора надала копію спадкової справи № 19/2022, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до договору дарування від 09.04.2010 року [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з усіма прилеглими до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою; [ADDRESS] . З п. 6 цього договору вбачається, що земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4820680502:01:018:0001, на якій розташований відчужуваний за цим договором будинок, є приватною власністю дарувальника; сторони домовилися укласти правочин , за яким право власності на вказану земельну ділянку перейде до обдаровуваного в строк до 31.12.2010 року або інший строк за домовленістю. Право власності на вказаний будинок відповідно до говору дарування було зареєстровано за позивачем 08.09.2010 року Баштанським РБТІ. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 151533 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення ХХХ сесії 5 скликання Добренської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 04.11.2009 №1; кадастровий номер земельної ділянки 4820680502:01:018:0001. Державний акт виданий відділом Держкомзему у Баштанському районі Миколаївської області 20.11.2009 року. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 30.10.2024 року № 5188/354-24 кадастровий номер 4820680502:01:018:0001 змінено на кадастровий номер 4820680-500:06:018:0001, який є вірним для земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Постановою в.о. завідувача Баштанської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 20.11.2024 року [PERSON] відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину на майно, яке складається із земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована по [ADDRESS] , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки остання відкликала свою заяву про прийняття спадщини та відмовилась від спадщини на користь інших спадкоємців за законом. З матеріалів спадкової справи № 19/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що 19.04.2022 року позивачка відмовилась від прийняття спадщини за законом на користь відповідачів. 20.11.2024 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/8 частики спадкового майна кожний, у тому числі з урахуванням 1/8 частки у спадщині, від якої відмовилась [PERSON] . Спадщина на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 6,7928 га, яка розташована на території Баштанського району Миколаївської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV -МК № 017321, виданого 10.01.2003 року Баштанською міською Радою народних депутатів Баштанського району Миколаївської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 3817; кадастровий земельної ділянки 4820680500:04:000:0445. Право власності в порядку спадкування на земельну ділянку не оформлювалось. Оціночна вартість спірної земельної ділянки станом на 14.03.2025 року становить 154255,27 грн., вона відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, відповідно до п. п. 3, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність. Частина 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. Відповідно до приписів статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. За ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). За приписами ч.1 ст.120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. «е» ст.141 Земельного кодексу України підставами для припинення права користування земельної ділянки є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України треба виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Вказане узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеної у постановах від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225 цс 16 та у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2 цс 15. Придбавши нерухоме майно - будинок, будівлю або споруду - новий власник отримує й певні права та обов`язки на земельну ділянку, на якій розташоване таке майно. Зокрема, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2 цс 15, яка містить аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності». Тобто у випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти. Така позиція Верховного Суду України дає підстави стверджувати, що: право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає з моменту державної реєстрації його права власності на будинок (будівлю, споруду) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки саме з цього моменту в силу ч. 2 ст. 331 ЦКУкраїни та ч. 3 ст. 3 Закону про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» особа стає власником такої нерухомості; в разі застосування статті 120 ЗК України відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку не впливає на виникнення у набувача нерухомості права власності на таку земельну ділянку. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. (статті 717, 722 ЦК України). Отже, обов`язковою умовою набуття новим власником нерухомості права власності на земельну ділянку є наявність такого права на землю у попереднього власника нерухомості. Так, судом встановлено, що спірна земельна ділянка належала [PERSON] на праві власності відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ № 151533, виданого відділом Держкомзему у Баштанському районі Миколаївської області 20.11.2010 року. Відтак, право на земельну ділянку в набувача будинку - обдарованої [PERSON] ) виникло з моменту набуття права власності на будинок, тобто з часу його державної реєстрації 08.06.2010 року незалежно від будь - яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Отже, при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами, ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається. Крім того, з огляду на вказані вище правові норми, в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на розташовані на ній об`єкти. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Позивач здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок у встановленому на час придбання цього майна порядку що підтверджується витягом № 27259275 від 08.06.2010 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а тому до неї перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно без зміни її цільового призначення. Суд також враховує відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, позицію відповідачів та доходить висновку, що тільки у судовому порядку позивач може встановити своє право власності на землю з метою його подальшого оформлення. Відтак, суд вважає за можливим визнати за позивачем [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку, як за набувачем розміщеного на ній нерухомого майна - житлового будинку. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі з відповідачів згідно зі ст. 141 ЦПК України слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1542,55 грн.

Outcome: approved