Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість у сумі 3 % річних в розмірі 19018,06 гривень, суму інфляційних витрат у розмірі 62719,25 гривень, суму сплаченого судового збору 2422,40 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 грудня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» який в подальшому змінив найменування на ПАТ «Укрсиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11093545000. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , був укладений договір поруки відповідно до умов якого, [PERSON] зобов`язався перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх її зобов`язань, що виникли з кредитного договору. АКІБ «Укрсіббанк» свої зобов`язання виконав належним чином та надав позичальниці обумовлену кредитним договором суму коштів. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2009 року у справі № 2-1-7872/09 задоволено позов АКІБ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, з відповідачів на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку на загальну суму 129338,43 грн. та судові витрати. Право вимоги за цими кредитним договором та договором поруки перейшло від ПАТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Кей-Колект», на підставі договору факторингу №1 від 12.12.2011 року. Для примусового виконання рішення видані виконавчі листи. 11 червня 2013 року Центрального районного суду м. Миколаєва (Справа № 490/3157/13-ц) було постановлено ухвалу, якою Замінено стягувача у справі № 2-1-7872/09 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, АКІБ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «Кей Колект». Відповідачами рішення суду не виконано, у зв`язку з чим позивач вважає, що має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, які він нарахував за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 81737,31 гривень, з них: 19018,06 гривень - 3 % річних, 62719,25 гривень - інфляційні втрати. Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість, а також покласти на них судові витрати. Відповідачі правом на подання відзиву не скористались. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» (кредитодавець), який в подальшому змінив найменування на ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11093545000 згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 25 000 доларів США. 12.12.2006 року АКІБ «Укрсиббанк» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) уклали договір поруки за умовами якого (п. 1.1) поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за невиконання [PERSON] (боржник) усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 11093545000 від 12.12.2006 року укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 12.12.2011 ПАТ «Укрсиббанк» (клієнт) та ТОВ «Кей-Колект» (фактор) уклали договір факторингу №1, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11093545000 від 12.12.2006 року та договором поруки від 12.12.2006 року. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2009 року по справі № 2-4-7872/09 стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного комерційного Інноваційного банку «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 129338,43 грн. та судові витрати в розмірі 1323 грн. 39 коп. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2013 року замінено стягувача у справі № 2-1-7872/09 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості АКІБ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «Кей Колект». Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 в справі №127/15672/16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. У постанові Верховного Суду від 07.08.2023 у справі №752/9858/21 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість відповідачам за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року нараховано 3% річних в розмірі 19018,06 грн. та інфляційні втрати в розмірі 62719,25 грн. Вказаний розмір заборгованості відповідачами не спростований. Суд вважає, що права позивача є порушеними, а відповідачі є відповідальними за це. Отже, позовні вимоги слід задовольнити. Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: approved