Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] , і інтересах якої діє представник адвокат Осьмінін С.Д., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1 540 000,00 грн., а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] є дружиною загиблого матроса [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] в результаті отримання поранення, несумісного із життям. Постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» врегульовано питання виплати одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців. Згідно з п. 2 вказаної Постанови особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень. Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень. Водночас, абз. 12 п. 2 Постанови вказано, що особи, які мають право на одноразову грошову допомогу, можуть відмовитися від її призначення та отримання шляхом подання заяви, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. У зв`язку із викладеним вище, 04.07.2025 року відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] , як мати померлого [PERSON] , подала до [INFO] нотаріально посвідчену заяву про відмову від отримання одноразової грошової допомоги на користь позивача [PERSON] . В зв`язку з цим, позивачкою було перераховано на банківський рахунок відповідачки грошову суму в розмірі 1 540 000 (один мільйон п`ятсот сорок тисяч) грн. Після отримання грошових коштів у вказаному вище розмірі відповідач вирішила забрати свою нотаріально посвідчену заяву про відмову від отримання одноразової грошової допомоги на користь позивачки, тобто тепер вирішується питання про розподіл часток одноразової грошової допомоги, як наслідок, належна позивачу частка грошової допомоги буде зменшена на суму 1 540 000 (один мільйон п`ятсот сорок тисяч) грн., з чим позивачка не погоджується. У зв`язку із тим, що відповідачка відмовилася від розподілу одноразової грошової виплати після смерті [PERSON] , але потім забрала свою нотаріально посвідчену заяву про відмову від отримання одноразової грошової допомоги на користь позивачки, відповідачка набула безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 1 540 000 (один мільйон п`ятсот сорок тисяч) грн. 18.07.2025 року позивачка направила відповідачці досудову вимогу щодо повернення грошових коштів у розмірі 1 540 000 (один мільйон п`ятсот сорок тисяч) грн., які були одержані нею без достатньої правової підстави. Однак жодних дій по поверненню безпідставно набутих коштів відповідачем вчинено не було. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду із наведеним позовом, в якому остання просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1 540 000,00 грн., а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою судді від 25 вересня 2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив. Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, 16 жовтня 2025 року відповідач, в інтересах якої діє представник адвокат Нагайцева Т.С., надіслала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Узагальнені доводи наведені представником відповідача у поданому відзиві зводяться до наступного. Так, представник відповідача вказує, що позивач по справі [PERSON] є невісткою відповідача [PERSON] та з 2012 по 2023 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі із сином останньої - [PERSON] , [INFO] , який був мобілізований, і проходив військову службу у військової частини [NUMBER] навідником 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти. [INFO] син відповідача у справі - [PERSON] загинув під час бойових дій в Запорізькій області Пологівського району у селі Приютне. Відповідачу було морально важко пережити загибель сина. Стверджує, що після поховання сина відповідача, позивачка запропонувала їй допомогу, шляхом оформлення довіреності на її ім`я, для подальшого оформлення соціальної допомоги після загиблого сина, у зв`язку із чим 04 липня 2023 року [PERSON] підписала заяву, зміст якої, як вона вважала, зводився до надання права її невістці подавати від її імені заяви до органів соцзахисту та пенсійного фонду. Після цього, від [PERSON] стали надходити грошові кошти, які [PERSON] вважала добровільною допомогою від близької їй особи, - невістки. Згодом, не отримуючи ніяких виплат від соціальних служб та пенсійного фонду [PERSON] звернулася до них та до [INFO] , де їй було роз`яснено, що від неї ніяких заяв не надходило, водночас вона, як мати загиблого, маю право на отримання одноразової грошової допомоги. Також [INFO] їй було видано витяг з протоколу № 3630 від 06 листопада 2023 року та витяг з наказу командира ВЧ [NUMBER] № 100 від 18.07.2023 року. В [INFO] (за місцем реєстрації [PERSON] ) [PERSON] отримала відповідь, що до них зверталась [PERSON] щодо призначення та виплати їй одноразової грошової допомоги, і що вона, мати загиблого, нотаріально посвідченою заявою відмовилась від отримання ОГД. Лише після цього, а саме в березні 2025 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про відкликання своєї заяви про відмову від отримання одноразової грошової допомоги. Представник відповідача зауважила, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Стверджує, що позивачка [PERSON] добровільно сплачувала грошові кошти на користь [PERSON] , знаючи, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів. Позивачка добровільно сплачувала кошти, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). Так як позивач не була зобов`язана перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин між сторонами, відповідач вважала, що ці кошти є допомогою родичу (матері загиблого сина), оскільки ніяких інших зобов`язань між ними не було, проте позивач здійснювала ці платежі протягом часу, регулярно, її поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною. На підставі викладеного, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористалась. Ухвалою суду від 03 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв`язку представник позивача адвокат Осьмінін Д.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача адвокат Нагайцева Т.С., в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Стверджувала, що грошові кошти отримані відповідачем від позивача не є безпідставно набутими в розумінні ст. 1212 ЦК України оскільки позивач не була зобов`язана перераховувати кошти на користь відповідача внаслідок відсутності договірних відносин між сторонами, однак добровільно сплачувала грошові кошти на користь [PERSON] , знаючи, що між ними відсутній обов`язок з повернення коштів. Відтак, оскільки позивачка добровільно сплачувала кошти - її поведінка є суперечливою, тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків. На підставі наведеного просила у задоволенні позову відмовити, вважає, що обставини щодо набуття відповідачем грошових коштів без достатніх правових підстав не доведені. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримала позицію свого представника, просила у задоволенні позову відмовити та пояснила, що невістка добровільно перераховувала кошти на її ім`я, вона вважала це добровільною допомогою від близької особи. При цьому вказала, що якби невістка продовжувала виплачувати їй кошти, вона би не відкликала свою заяву про відмову від отримання одноразової грошової допомоги. Заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач у справі [PERSON] є дружиною (вдовою) [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідач у справі [PERSON] . Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03 липня 2023 року [PERSON] помер [INFO] в с. Приютне Пологівського району Запорізької області (а.с. 7). Як вбачається із повідомлення сім`ї (близьких родичів) №1914 від 28.06.2023 року [INFO] повідомив [PERSON] про те, що її чоловік матрос [PERSON] , [INFO] , прийнятий на військову службу 09.04.2023 року [INFO] , відданий військовій присязі на вірність українському народу, мужньо виконувавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу та незалежність, 24 червня 2023 року отримав поранення несумісні з життям біля н.п. Приютне Запорізької області. Це повідомлення є документом для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) та надання пільг, установлених законодавством України. Постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» врегульовано питання виплати одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців. Згідно з п. 2 вказаної Постанови особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень. Таким чином, і позивач та відповідач, які є дружиною та матір`ю загиблого [PERSON] , відповідно, є особами, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови. Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень. Водночас, абз. 12 п. 2 Постанови вказано, що особи, які мають право на одноразову грошову допомогу, можуть відмовитися від її призначення та отримання шляхом подання заяви, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Як стверджує позивач, між нею та відповідачем було досягнуто усної домовленості про те, що остання відмовиться від отримання одноразової грошової допомоги на користь позивача [PERSON] , а позивач, в свою чергу, сплачуватиме на користь відповідача певну грошову суму, що і було зроблено ними, а саме 04.07.2025 року відповідач у справі - [PERSON] , як мати померлого [PERSON] , подала до [INFO] нотаріально посвідчену заяву про відмову від отримання одноразової грошової допомоги на користь позивача [PERSON] . В зв`язку з цим, позивачкою було перераховано на банківський рахунок відповідачки грошову суму в розмірі 1 540 000 (один мільйон п`ятсот сорок тисяч) грн., що підтверджується платіжними інструкціями про переказ коштів (а.с.14-24). Всупереч існуючої домовленості, після отримання грошових коштів у вказаному вище розмірі відповідач вирішила забрати свою нотаріально посвідчену заяву про відмову від отримання одноразової грошової допомоги на користь позивачки, тобто тепер вирішується питання про розподіл часток одноразової грошової допомоги, як наслідок, належна позивачу частка грошової допомоги буде зменшена на суму 1 540 000 (один мільйон п`ятсот сорок тисяч) грн., з чим позивачка не погоджується. З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового мирного врегулювання спору,18.07.2025 року позивачка направила відповідачці досудову вимогу щодо повернення грошових коштів у розмірі 1 540 000 (один мільйон п`ятсот сорок тисяч) грн., які були одержані нею без достатньої правової підстави (а.с.12). Однак, станом на день розгляду справи в суді, відповідь на досудову вимогу не надійшла, безпідставно набуті грошові кошти на рахунок позивача не повернуто. Відповідно до ч.1 ст. 4 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України врегульовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є договори та інші правочини. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка, набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2013 року у справі № 5006/18/13/2012, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, від 25 лютого 2015 року у справі № 3-11гс15, від 25 березня 2015 року у справі № 3-5гс15, від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15, від 07 червня 2017 року у справі № 923/1233/15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18). Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 726/707/16-ц (провадження № 61-12155св19), від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц (провадження № 61-15428св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 522/19690/18 (провадження № 61-15125св19). Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті право відношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави, або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 січня 2023 року у цивільний справі № 548/741/21 зазначив, що в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Судом встановлено, що 04 липня 2023 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В. було посвідчено та зареєстровано за № 1484 заяву [PERSON] про відмову останньої від отримання одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого [PERSON] , який помер [INFO] , згідно якої [PERSON] не заперечувала проти виплати вказаної допомоги на користь інших членів сім`ї (а.с.11) Водночас, після перерахування грошових коштів позивачем на користь відповідача в розмірі 1 540 000,00 грн., остання відкликала свою заяву про відмову від отримання ОГД як члену сім`ї загиблого [PERSON] , та звернулась із заявою про отримання такої грошової допомоги, що підтверджується повідомленням [INFO] від 02 серпня 2025 року № 952/9/14490 (а.с.96-97). Згідно вказаного повідомлення позивачу повідомлено про те, що в зв`язку з уточненням кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги (мати загиблого військовослужбовця відкликала раніше подану до [INFO] нотаріально засвідчену відмову від частки допомоги та звернулася із заявою на отримання допомоги до згаданого [INFO] ) їй як дружині загиблого [PERSON] встановлено до виплати грошову допомогу в розмірі 1/2 частини від загального розміру допомоги (15 000 000 грн.), що становить 7 500 000 грн. В судовому засіданні відповідач не заперечувала факт отримання нею коштів від невістки [PERSON] , проте стверджувала, що вважала це добровільною допомогою від близької особи. Разом з тим, суд зауважує, що відповідач в судовому засіданні фактично визнала позов, вказавши, що не відкликала би заяву про відмову від отримання одноразової грошової допомоги, якби невістка [PERSON] , з якою у відповідача склались неприязні відносини, продовжувала переказувати їй кошти. Таким чином, викладені обставини свідчать про те, що відповідач набула кошти без достатньої на те правової підстави, перераховані грошові кошти являються безпідставно отриманими відповідачем, доказів на спростування доводів позивача стороною відповідача не надано. Після направлення досудової вимоги відповідач ухилятися від повернення грошових коштів. Відтак, відповідач набула грошові кошти в розмірі 1 540 000,00 грн. (один мільйон п`ятсот сорок тисяч гривень 00 копійок) без достатньої на те правової підстави, оскільки діяла недобросовісно та всупереч загальним засадам цивільного законодавства. Як наслідок, дії відповідача призвели до безпідставного збагачення останньої за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним, а тому приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з повним задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід також стягнути судовий збір у розмірі 15 140 грн. 00 коп., який був сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved