Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Кредитна спілка "Єднання через природний закон" звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту №1353/8-21.12 від 04 грудня 2021 року у розмірі 26 840 грн. 21 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що є фінансовою установою, відповідно до ЗУ "Про кредитні спілки" від 21 грудня 2001 року та статуту вправі провадити господарську діяльність з надання кредитів серед власних членів. 04.12.2021 року спілка уклала з [PERSON] договір споживчого кредиту №1353/8-21.12 про надання їй кредиту на суму 22550,00 грн. Строк дії договору споживчого кредиту становить 24 місяці: з 04.12.2021 року по 04.12.2023 року. На підставі пункту 1.1. договору споживчого кредиту №1353/8-21.12 від 04.12.2021 року позивач суму 22550,00 грн. передав [PERSON] у касовому порядку 04.12.2021 року згідно з видатковим касовим ордером №2005. Зазначений договір встановлює платність та строковість кредиту позичальника, а саме: -24 місяці строк погашення кредитного зобов`язання з моменту видачі грошових коштів; -34% річних плата за кожний день користування кредитом від суми залишку заборгованості. Згідно з п.4.1 кредитного договору №1353/8-21.12 від 04.12.2021 року [PERSON] зобов`язалась сплачувати борг згідно з графіком погашення кредиту та сплати процентів 20 числа кожного місяця по 1308,00 грн. Однак позичальник свої зобов`язання не виконує: не сплачує встановленої договором та графіком суми заборгованості, порушуючи при цьому умови вищевказаного договору порушення терміну повернення кредиту. [PERSON] останній раз здійснила оплату за кредит 11.06.2022 року. Згідно з п.6.4 договору споживчого кредиту №1353/8-21.12 від 04.12.2021 року кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у разі: - затримання позичальником сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Всього станом на 21.06.2023 року сума боргу позичальника за одержаний кредит складає 26840,21 грн., з них: 19364,41 грн. тіло кредиту; 7475,80 грн. проценти за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язання у повному обсязі, було складено договір поруки №1353/8-21.12 від 04.12.2021 року. Згідно з п.п.2.1,3.1, та 3.2 вищевказаного договору відповідачі [PERSON] , [PERSON] зобов`язалися солідарно відповідати перед кредитором за невиконання позичальником його зобов`язань за договором кредиту і за письмовою вимогою кредитора сплатити грошове зобов`язання позичальника протягом десяти банківських днів після дати відправлення вимоги. У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору по поверненню суми кредиту, спілка звернулася до поручителів з вимогою про сплату заборгованості по одержаному позичальником кредиту. Однак, на даний час, кошти відповідачами не повернуті, заборгованість не погашено, тому спілка змушена звернутися до суду та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 18.09.2023 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 30.01.2024 року [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зустрічною позовною заявою до Кредитної спілки «Єднання через Природний закон», яка пізніше була уточнена (а.с. 40-45, а.с. 124-126). Ухвалою суду від 04.06.2024 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до Кредитної спілки «Єднання через Природний закон» про захист прав споживачів (а.с.46-47). Зустрічна позовна заява мотивована тим, що укладаючи з [PERSON] кредитний договір, КС «ЄПЗ»: повідомив їй про те, що видає кредити одним членам спілки лише за рахунок депозитів інших членів спілки, чим створив і експлуатував пірамідальну схему в рамках КС «ЄПЗ». Беручи до уваги те, що кредит у КС «ЄПЗ» видаються одним членам виходячи з тих коштів, які внесені іншими членами цієї спілки як депозити; ніяких інших товарів або послуг КС «ЄПЗ» не реалізує і не виробляє, вважає, що в рамках КС «ЄПЗ» створена і експлуатується пірамідальна схема, яка також є різновидом нечесної підприємницької практики. А в свою чергу застосування нечесної підприємницької практики у сфері споживання кредитних послуг у будь-якій її формі та прояві тягне за собою недійсність укладених із застосуванням такої практики кредитних договорів на підставі ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки оспорюваний кредитний договір слід визнати недійсним, до нього слід застосувати і наслідки недійсності угоди, встановлені законом. Згідно поданого позивачем за первісним позовом розрахунку заборгованості, нею сплачено тіло кредиту у сумі 3185,59 грн., яка підлягає залишенню за КС «ЄПЗ». Загальна ж сума тіла кредиту складає 22550,00 грн. Отже, з неї на користь КС «ЄПЗ» підлягає стягненню: 22550,00 грн.-3185,59 грн.=19364,41 грн. У той же час, КС «ЄПЗ» отримала від неї 3367,41 грн. в якості процентів. Ця сума підлягає стягненню з КС «ЄПЗ» на її користь, в порядку обопільної реституції. Враховуючи вищевикладене просить суд: -у позові КС «ЄПЗ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі; -постановити рішення суду, яким визнати недійсним кредитний договір №1335/8-21.12 від 04.12.2021 року, укладений між нею, [PERSON] та КС «ЄПЗ» в силу застосування КС «ЄПЗ» нечесної підприємницької практики при його укладанні та виконанні; -сторони повернути у первісний стан: суму коштів у розмірі 3185,59 грн. сплачених нею, [PERSON] , в рахунок погашення тіла кредиту за кредитним договором №1335/8-21.12 від 04.12.2021 року залишити за КС «ЄПЗ»; стягнути з неї , [PERSON] , на користь КС «ЄПЗ» суму несплаченого тіла кредиту у розмірі 19364,41 грн.; стягнути з КС «ЄПЗ» на користь [PERSON] 3367,41 грн., сплачених нею понад суму тіла кредиту (в якості процентів) за кредитним договором №1335/8-21.12 від 04.12.2021 року. 13.08.2024 року від представника Кредитної спілки «Єднання через природний закон» [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому він просить суд в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до Кредитної спілки «Єднання через природний закон» про захист прав споживачів відмовити у повному обсязі (а.с.57-60). 19.12.2024 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив за зустрічним позовом, в якій [PERSON] просить суд зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні позову КС «ЄПЗ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі (а.с.80-81). 17.02.2025 року від представника Кредитної спілки «Єднання через природний закон» М.Трифонова надійшли пояснення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.87-88). Сторони в судове засідання не з`явились. 05.02.2026 року до суду надійшла заява [PERSON] представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом про розгляд справи без участі представника, на задоволенні позовних вимог за первісним позовом наполягає, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечує (а.с.148-149). 19.08.2025 року відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні за первісним позовом визнає, на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягає (а.с.123). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином (а.с. 145,147), причина їх неявки суду не відома. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.12.2021 року Кредитна спілка «Єднання через Природний Закон» уклала з членом кредитної спілки [PERSON] договір споживчого кредиту №1353/8-21.12. За цим договором кредитна спілка надала [PERSON] кредит на суму 22 550,00 грн. Зазначений договір встановлює платність та строковість кредиту Позичальника, а саме: - 24 місяців строк погашення кредитного зобов`язання з моменту вдачі грошових коштів; - 34 % річних плата за кожен день користування кредитом від суми залишку заборгованості (а.с.17-20) Згідно п. 3.1.Сума процентів за користування кредитом розраховується в розмірі 34% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з п.4.1 кредитного договору №1353/8-21.12 від 04.12.2021 року [PERSON] зобов`язалась сплачувати борг згідно з графіком погашення кредиту та сплати процентів 20 числа кожного місяця по 1308,00 грн. Однак позичальник свої зобов`язання не виконує: не сплачує встановленої договором та графіком суми заборгованості, порушуючи при цьому умови вищевказаного договору порушення терміну повернення кредиту. [PERSON] останній раз здійснила оплату за кредит 11.06.2022 року. Згідно з п.6.4 договору споживчого кредиту №1353/8-21.12 від 04.12.2021 року кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у разі: - затримання позичальником сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Всього станом на 21.06.2023 року сума боргу позичальника за одержаний кредит складає 26 840,21 грн., з них: 19 364,41 грн. тіло кредиту; 7 475,80 грн. проценти за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язання у повному обсязі, було складено договір поруки №1353/8-21.12 від 04.12.2021 року. Згідно з п.п.2.1,3.1, та 3.2 вищевказаного договору відповідачі [PERSON] , [PERSON] зобов`язалися солідарно відповідати перед кредитором за невиконання позичальником його зобов`язань за договором кредиту і за письмовою вимогою кредитора сплатити грошове зобов`язання позичальника протягом десяти банківських днів після дати відправлення вимоги. У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору по поверненню суми кредиту, спілка звернулася до поручителів з вимогою про сплату заборгованості по одержаному позичальником кредиту. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). У статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1ст.530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною першою ст.554 ЦК України передбачено, що, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі статтями 76,81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд вважає за необхідне первісний позов задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1353/8-21.12 від 04.12.2021 року в розмірі 26 840 грн. 21 коп. Щодо зустрічного позову, то суд вважає, що останній не підлягає задоволенню з підстав, описаних вище та оскільки суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача за зустрічним позовом. За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Конституційний Суд України у справі від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 про захист прав споживачів кредитних послуг у мотивувальній частині рішення зазначив, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через установлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Як вбачається із матеріалів справи, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, умови кредитного договору викладені чітко та з наявністю повної інформації стосовно умов кредитування; відповідач підписала кредитний договір; на момент укладення договору та протягом 2 років з дня його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, частково виконувала його умови. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно зазначити, що судовий збір, сплачений позивачем за первісним позовом у розмірі 2 684,00 грн. необхідно стягнути з відповідачів на його користь. Щодо судових витрат за зустрічним позовом то з урахуванням того, що в задоволенні позовних вимог позивачеві [PERSON] відмовлено, а позивач звільнений від його сплати на підставі ч. 3ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати по сплаті судового збору відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved