Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до Хаджибейського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Відповідно до положень ст.ст. 14, 33 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду головуючим суддею по справі визначено Громіка Д.Д. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що 28 липня 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії/номер [NUMBER] , про що зроблений актовий запис № 362. 25 січня 2024 року рішенням Малиновського районного суду міста Одеси по справі 521/19344/23 вказаний шлюб між сторонами було розірвано. Від спільно шлюбу у сторін [INFO] народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 травня 2009 року, актовий запис № 447. Під час перебування подружжя у шлюбі, позивач за згодою відповідачки покинув територію України. 07.07.2022 року відповідачка надала письмову згоду, в якій, серед іншого, підтвердила здійснення матеріального утримання неповнолітньої дитини батьком. На теперішній час дитина перебуває на повному утриманні позивача. Оскільки відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивач просить ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , народження у розмірі 25% (двадцяти п`яти відсотків) від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову і до повноліття дитини. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 25.06.2025 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнають, посилаючись на те, що відповідач не працює через незадовільний стан здоров`я. Надаючи згоду позивачу на виїзд з дитиною до Канади, відповідач вважала, що найближчим часом вона також приїде до сім`ї, проте позивач розірвав всі стосунки з відповідачкою, звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу та постійно здійснює на неї психологічний та моральний тиск. Окрім цього представник відповідача зазначає, що позивач не потребує матеріальної підтримки з боку відповідача, оскільки у Канаді отримує соціальні виплати на дитину, яка є інвалідом з дитинства, а тому просили у задоволенні позову відмовити. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, проте від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог, та розгляду справи за їх відсутності. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, наголошуючи на тому, що позивач навмисно ініціює чисельні судові провадження через особисту помсту відповідачці, щоб ще більше загнати її у боргову пастку. Стягнення з відповідачки аліментів негативно вплине на її матеріальний стан, що у свою чергу позбавить її можливості на відвідування своїх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що 28 липня 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради, про що було видане свідоцтво про одруження серії/номер [NUMBER] та зроблено актовий запис № 362. 25 січня 2024 року рішенням Малиновського районного суду міста Одеси по справі 521/19344/23 вказаний шлюб був розірваний. Рішення набрало чинності. У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом із позивачем за межами території України, а саме у провінції Онтаріо, місто/населений пункт Скарборо, Канада. У матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , батьками якого зазначено: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Судом також встановлено, що 07.07.2022 року [PERSON] надала письмову, нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд за кордон України [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у супроводі їх батька [PERSON] . Дані факти відповідачем та її представником не заперечувались та спростовані не були. У судовому засіданні на запитання суду, відповідач не заперечувала, що діти мешкають разом із батьком та знаходяться на його утриманні, проте наголошувала на тому, що неповнолітня дитина знаходиться на соціальному забезпеченні та отримує матеріальну допомогу від держави в якій проживає, а тому ні позивач, ні дитина не потребують додаткових стягнень у вигляді аліментів. Відповідач також повідомила, що має ряд захворювань та тяжкий матеріальний стан, що у свою чергу не дає можливості надавати дитині матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правом кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою ст. 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліменті в, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачці сплачувати визначений позивачем розмір аліментів. З медичної документації, яка була надана відповідачем до відзиву, будь-яких обмежень чи застережень щодо працевлаштування відповідачки судом також не встановлено З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є такими, що відповідають інтересам дитини. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина, суд враховуючи потреби дитини у матеріальній допомозі матері,

Outcome: approved