Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона набула на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2000 квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2000 сам договір підлягає реєстрації за місцем знаходження квартири в бюро технічної інвентаризації. На договорі купівлі-продажу квартири від 04.03.2000 здійснено реєстраційний напис від 15.03.2000 начальником бюро технічної інвентаризації про те, що вказана в договорі квартира зареєстрована в Харцизькому бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON] та записана в реєстрову книгу № 3 за реєстровим №588. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 04.03.2000 та технічним паспортом квартира за адресою: [ADDRESS] має загальну площу 61,6 кв.м, житлова площа 44,0 кв.м. та складається з трьох житлових кімнат: 1-а кімната 10,40 кв.м., 2-а кімната 16,8 кв.м, 3-я кімната 16,80, кухні 5,5 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м, вбиральні 1,1 кв.м., коридору 7,7 кв.м., вбудованої шафи 0.3 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,9 кв.м. 02 квітня 2025 року позивачка звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради із заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. Однак, 10 квітня 2025 року отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №78323923 мотивоване тим, що на запит державного реєстратора до Донецької обласної державної адміністрації про отримання інформації (довідки, засвідчені в установленому порядку копії документів тощо), необхідної для реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] інформацію про зареєстровані речові права до 01 січня 2013 року на вищевказану квартиру не отримано. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 Донецький район (у тому числі м. Харцизьк) починаючи з 07.04.2014 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. Здійснити реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] з причин, викладених в Рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій №78323923, позивачка не може, а тому є необхідність визнати право власності на квартиру у судовому порядку. Ухвалю Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 12 грудня 2025 року було відкрито провадження по даній справі. Позивач до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просив позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2000 на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2000 сам договір підлягає реєстрації за місцем знаходження квартири в бюро технічної інвентаризації. На договорі купівлі-продажу квартири від 04.03.2000 здійснено реєстраційний напис від 15.03.2000 начальником бюро технічної інвентаризації про те, що вказана в договорі квартира зареєстрована в Харцизькому бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за позивачем та записана в реєстрову книгу № 3 за реєстровим №588. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 04.03.2000 та технічним паспортом квартира за адресою: [ADDRESS] має загальну площу 61,6 кв.м, житлова площа 44,0 кв.м. та складається з трьох житлових кімнат: 1-а кімната 10,40 кв.м., 2-а кімната 16,8 кв.м, 3-я кімната 16,80, кухні 5,5 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м, вбиральні 1,1 кв.м., коридору 7,7 кв.м., вбудованої шафи 0.3 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,9 кв.м. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У ч. 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Пункт 5 ППВССУ від 07.02.2014 N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснює, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Згідно з пунктом 1.5 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 №121, яка визначала порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно на момент набуття Позивачем права власності на квартиру (15.03.2000), державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Додатком 1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності є Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, який включає, зокрема і договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, посвідчені державними та приватними нотаріусами. У п. 2.1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності вказано, що реєстрація провадиться на підставі правовстановлювальних документів (додаток 1) у такому порядку: а) заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлювального документа (оригінал та копію); б) відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчає законність та повноту документів і на підставі їх робить відповідний запис у реєстрову книгу; в) адреса об`єкта, що реєструється, записується в алфавітний журнал адрес (додаток 2); г) прізвище, ім`я та по батькові фізичних осіб - власників нерухомого майна вноситься в алфавітний журнал або картку картотеки власників (додатки 3, 4); ґ) на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис (додаток 5). Якщо на правовстановлювальному документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною такого документа (додаток 6); д) на копії правовстановлювального документа робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; е) до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна, в якій записується: прізвище, ім`я та по батькові або найменування власника, назва і зміст правовстановлювального документа, число і місяць реєстрації з підписом особи, яка відповідає за реєстрацію. Так, позивач набула у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу квартири від 04.03.2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округа Старко Т.П. Державна реєстрація вказаної квартири була проведена 15.03.2000 року Харцизьким бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2000, про що на вказаному договорі зроблено відповідний реєстраційний напис на правовстановлюючому документі. Таким чином, реєстрацію права власності Позивач здійснила у передбаченому Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності порядку. Згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, заявниками на реєстрацію права власності, серед числа фізичних осіб, можуть бути власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право. Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону № 1952-IV заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування (якщо оригінали таких документів відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування). Відповідно до п.3 ч.3 ст. 10 Закону № 1952-IV під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Наразі провести реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] не вбачається за можливе, оскільки орган влади, який проводив реєстрацію прав БТІ не може надати інформацію на запити державних реєстраторів, про вказано в рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій №78323923. Окрім того, Донецький район (у тому числі м. Харцизьк) починаючи з 07.04.2014 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. Позивачка не має доступу до нерухомого майна, яке належить їй на праві власності, що унеможливлює користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У зв`язку з відсутністю доступу до об`єкта нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , та розташуванням майна на тимчасово окупованій території, позивачка має законні очікування щодо використання права на компенсаційні механізми від держави Україна. Схожі механізми передбачені зокрема, Законом України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» від 23.02.2023 № 2923-IX, який передбачає, що для отримання компенсації необхідно переконатися, що пошкоджений об`єкт внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або у разі відсутності такого запису, провести його реєстрацію. Таким чином, з метою отримання подальшої компенсації, здійснення державної реєстрації речових прав є необхідним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. В інший спосіб визнати право власності на квартиру і зареєструвати його в Державному реєстрі речових прав, у позивачки немає можливості, а отже позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved