Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

ТОВ «Рівнетеплоенерго» (надалі - позивач), діючи через свого представника Рибалко Б.А., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача 216 348 грн 96 коп. основного боргу за надані послуги на постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що предметом діяльності ТОВ «Рівнетеплоенерго» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. Наказом ТОВ «Рівнетеплоенерго» від 24 березня 2025 року № 155 створено робочі комісії для фіксації комерційних споживачів в житлових будинках, в тому числі прибудовах. Так, 09 травня 2025 року комісією проведено опис комерційних споживачів у будинку за адресою: [ADDRESS] , про що складено Протокол обстеження житлового будинку. Згідно з Протоколом виявлено, що у будинку за адресою: [ADDRESS] , знаходиться нежитлове приміщення, яке перебуває у приватній власності Цьось І.В. У базі ТОВ «Рівнетеплоенерго» зазначене приміщення обліковуються за № 4107. Водночас, відповідач, маючи на праві власності нежитлове приміщення, не повідомила ТОВ «Рівнетеплоенерго» про використання зазначеного приміщення як нежитлового та щомісячно здійснювала оплату комунальних платежів за послуги із теплопостачання за тарифами, встановленими для населення, не сплачувала на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго» кошти за опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку, за теплову енергію витрачену на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Позивачем здійснено розрахунок заборгованості та виявлено несплату відповідачем коштів за теплову енергію на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення у розмірі 216 348 грн 96 коп., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. 02 грудня 2025 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У відзиві вказав, що відповідач є власницею підвального нежитлового приміщення, загальною площею 101,6 кв.м, у багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказане приміщення розташоване у підвальній частині будинку, позбавлене природного освітлення, у ньому прокладено інженерні мережі (трубопроводи системи опалення та інші комунікації). За своїм функціональним призначенням воно є технічним (допоміжним) приміщенням, а не торговельним залом, офісом чи іншим простором, призначеним для постійного перебування людей. Починаючи щонайменше з 2003 року, спірне приміщення фактично не використовується для здійснення підприємницької чи іншої господарської діяльності. У ньому відсутні діючі об`єкти господарювання: не функціонує магазин, офіс, медичний кабінет чи інший заклад обслуговування населення. Відсутні будь-які зовнішні ознаки провадження бізнесу (вивіски, реклама, інформація про режим роботи, графік прийому відвідувачів тощо). Приміщення перебуває у закритому стані, доступ сторонніх осіб до нього обмежений, ремонтні або підготовчі роботи не здійснюються. Відповідач не укладала договорів оренди, суборенди, позички чи інших цивільно-правових договорів, які б надавали право користування цим приміщенням третім особам. Це виключає можливість легітимного використання підвалу іншими суб`єктами господарювання у спірний період. Сам по собі факт належності приміщення до нежитлового фонду не свідчить про його реальне комерційне використання і не створює автоматичного обов`язку оплачувати комунальні послуги за тарифами для категорії «інші споживачі». При цьому, 03 лютого 2006 року КП «Комуненергія» (правонаступником якого у сфері теплопостачання є ТОВ «Рівнетеплоенерго») здійснило технічне обстеження належного відповідачу підвального приміщення. За результатами цього обстеження складено акт, зі змісту якого вбачається, що: через приміщення проходять транзитні трубопроводи системи опалення; зазначені трубопроводи повністю теплоізольовані, що мінімізує теплові втрати в межах приміщення; у приміщенні відсутні радіатори (батареї) чи інші опалювальні прилади, безпосередньо підключені до мережі централізованого опалення. Таким чином, ще у 2006 році сам виконавець послуги зафіксував, що спірне приміщення не є об`єктом, який опалюється від системи централізованого теплопостачання. Через нього лише транзитом проходять ізольовані труби, які транспортують теплоносій до інших частин будинку, а саме приміщення не має жодних приладів, через які теплову енергію можна було б споживати як послугу з опалення. Після складання Акта 2006 року жодних робіт з відновлення опалення приміщення не проводилося: не встановлювалися опалювальні прилади, не змінювалася схема підключення, не видавалися нові технічні умови. Позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про зміну цього технічного стану чи про виконання робіт, спрямованих на підключення підвалу до системи опалення як окремого опалюваного об`єкта. Отже, підвал відповідача протягом тривалого часу фактично від`єднаний від системи централізованого опалення та не споживає теплову енергію як окрема одиниця обліку. За таких умов будь-які твердження про «споживання послуги» цим об`єктом є суто формальними і не відповідають реальному технічному стану системи. 10 серпня 2007 року між КП «Комуненергія» та відповідачем було складено акт звірки взаєморозрахунків, у якому зазначено, що станом на вказану дату заборгованості немає. У подальшому, до 2021 року, відповідачу не виставлялися окремі рахунки за опалення саме цього підвального приміщення, не надсилалися претензії чи досудові вимоги про сплату боргу за його опалення, не подавалися позови про стягнення заборгованості. Лише у 2025 році, задовго після складання акта від`єднання 2006 року та акта звірки 2007 року, позивач здійснив донарахування плати за теплопостачання підвалу за попередній період. Окрім того, у будинку за адресою: [ADDRESS] , створено та діє ОСББ «16 Липня, 57». З наданих позивачем актів допуску до експлуатації вузла обліку теплової енергії, актів перевірки та огляду вузла обліку вбачається, що саме ОСББ зазначено як «споживач» та відповідальна особа за експлуатацію комерційного вузла обліку, зняття показників та їх подання виконавцю послуг. Це свідчить про те, що позивач фактично вибудував модель взаємовідносин із будинком через ОСББ, як колективного споживача, а не через систему індивідуальних договорів із кожним окремим власником приміщення. Саме ОСББ організовує внутрішній розподіл витрат між співвласниками, виходячи з рішень загальних зборів та затверджених ними правил. Водночас матеріали справи не містять жодного підписаного індивідуального договору між позивачем і [PERSON] щодо спірного підвального приміщення. Позивач не надав суду жодних документів, які б свідчили про зміну обраної ним моделі взаємовідносин із будинком з колективної (через ОСББ) на індивідуальну (через прямий договір із власником підвалу). За таких фактичних обставин звернення позивача з вимогами безпосередньо до окремого співвласника, тоді як взаємодія за вузлом комерційного обліку здійснюється через ОСББ, виглядає як відхилення від власної усталеної моделі розрахунків і не знаходить документального підтвердження. Також вказує, що можливі тепловтрати від транзитних труб у відокремленому приміщенні самі по собі не створюють для власника цього приміщення окремого статусу «індивідуального споживача» послуги з опалення, такі витрати мають враховуватися в межах загальнобудинкових потреб і розподілятися між усіма співвласниками, як елемент спільного утримання будинку. Загалом позивач пропустив строк позовної давності, оскільки перебіг позовної давності у позивача виник щонайменше з моменту початку нарахувань за теплопостачання будинку - 2021 рік, а не з 09 травня 2025 року. 08 грудня 2025 року від представника позивача Рибалко Б.А. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго» 53 493 грн 48 коп. основного боргу за надані послуги на постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. 08 грудня 2025 року від представника позивача [PERSON] також надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що з огляду на розміщення нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному будинку, остання в силу приписів Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315 та Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, зобов`язана оплачувати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. При цьому, ОСББ, у якому розміщено нежитлове приміщення відповідача, не прийняло рішення про модель організації договірних відносин, тому на співвласників будинку за адресою: [ADDRESS] , поширюються умови Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022). Наявність підписів голови ОСББ на долучених до матеріалів справи Актах допусків до експлуатації вузла обліку теплової енергії свідчить лише про прийняття та підтвердження уповноваженою особою від будинку наявності, справності та належний стан теплообчислювача, а не про обрання будинком конкретної моделі договірних відносин, як помилково стверджує відповідач. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , обладнано приладом комерційного обліку теплової енергії Sharky775. Нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення. Отже, враховуючи знаходження належного відповідачу приміщення в багатоквартирному будинку, відповідач зобов`язаний сплачувати кошти за теплову енергію та за теплову енергію на загальнобудинкові потреби. 09 грудня 2025 року представник відповідача [PERSON] подав заперечення, в яких не заперечував проти реалізації позивача права на зменшення розміру позовних вимог. Разом з тим, вказав, що зменшення розміру позовних вимог не усуває допущених позивачем помилок у визначенні належного боржника, правової природи заявлених до стягнення сум та порядку їх розрахунку. Тому навіть у зменшеній частині позовні вимоги залишаються необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Позивач стверджує, що відповідач як власник нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку зобов`язана брати участь у витратах на загальнобудинкові потреби на опалення (місця загального користування, допоміжні приміщення, функціонування внутрішньобудинкових систем), відповідач не заперечує загального принципу, за яким співвласники багатоквартирного будинку беруть участь у витратах на утримання будинку та забезпечення його інженерних систем, у тому числі на опалення місць загального користування, однак спосіб, у який позивач намагається реалізувати цей принцип, є юридично некоректним. Позивач не довів, що саме [PERSON] , а не ОСББ «16 Липня, 57», є належним боржником перед ним за такими витратами. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2025 року прийнято до розгляду заяву представника ТОВ «Рівнетеплоенерго» Рибалко Б.А. про зменшення позовних вимог. Представник позивача Рибалко Б.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Клекотка Ю.О. в судову засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши представника позивача Рибалко Б.А., представника відповідача Клекотку Ю.О., дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №430173889 від 05 червня 2025 року [PERSON] на праві власності належить нежитлове приміщення цокольного поверху, загальною площею 101,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Як слідує з Акта первинного допуску до експлуатації обліку теплової енергії, затвердженого 23 жовтня 2017 року першим заступником ТОВ «Рівнетеплоенерго, представник ТОВ «Рівнетеплоенерго» в присутності голови ОСББ, представника монтажної організації підключили (прийняли) тепловий вузол з приладами обліку теплової енергії тип «Sharki», заводський номер 58280521, за адресою: вул. 16 Липня, буд. 57, м. Рівне, ОСББ «16 Липня 57». Згідно Акта повторного допуску до експлуатації вузла обліку теплової енергії від 18 жовтня 2021 року, складеного та підписаного представниками ТОВ «Рівнетеплоенерго», представником ОСББ Овдійчук В.М., проведено технічний огляд та перевірку роботи приладів обліку теплової енергії вузла. В результаті технічного огляду в приладі обліку теплової енергії дефектів не виявлено, справний та придатний. Згідно Акта огляду вузла обліку теплової енергії у зв`язку із закінченням опалювального сезону від 20 травня 2021 року, складеного та підписаного представниками ТОВ «Рівнетеплоенерго» в присутності представника ОСББ, проведено технічний огляд та перевірку роботи приладів обліку теплової енергії вузла. Також, як слідує з Акта від 03 лютого 2006 року, підписаного начальником теплової інспекції Левченком С.Я. та Цьось І.В., 03 лютого 2006 року було проведено обстеження приміщення та системи централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акта: система централізованого опалення, яка проходить транзитом, ізольована; теплова ізоляції виконана 01 лютого 2006 року, якісно, відповідно до норм; опалювальні прилади від централізованої системи відсутні. Як слідує з Акта 252 звірки взаєморозрахунків від 10 серпня 2007 року, підписаного КТП «Комуненергія» та [PERSON] , станом на 10 серпня 2007 року у відповідача відсутня заборгованість. 01 травня 2021 року набрав чинності Закон України від 03 грудня 2020 № 1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» (далі Закон № 1060). Законом № 1060 внесені зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, до статті 13, якими передбачено запровадження публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1060 визначено, що договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішення Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Постанова опублікована в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» 2021, №190 від 01 жовтня 2021 року. Текст типового договору було розміщено на офіційному сайті ТОВ «Рівнетеплоенерго» http://rivneteploenergo.com/ 28 вересня 2021 року. Відтак, з набранням чинності постанови КМУ від 08 вересня 2021 року № 1022, типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів. Отже, з усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та станом на 29 жовтня 2021 року не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважається укладеним публічний договір приєднання за формою, встановленою Правилами затвердженими постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08 вересня 2021 року № 1022. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, і яке, згідно ст. 11 ЦК України, виникає в тому числі і з договорів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Надання послуг з постачання теплової енергії здійснюється у відповідності до положень Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правил надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315. Згідно пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п 24 Правил надання послуг з постачання теплової енергії розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради «Про встановлення тарифів ТОВ «Рівнетеплоенерго» №98 від 12.10.2021 для категорії споживачів «інші споживачі» за послугу з постачання теплової енергії був встановлений тариф 4 704,48 грн/Гкал (з ПДВ). Відповідно до рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради №127 від 21.12.2021, були внесені зміни до рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради «Про встановлення тарифів ТОВ «Рівнетеплоенерго» №98 від 12.10.2021 та встановлені тарифи для категорії споживачів «інші споживачі» за послугу з постачання теплової енергії 8 526,96грн/Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №151 від 28.10.2022, протягом дії воєнного стану та шести місяців після місяця в якому воєнний стан буде припинено чи скасовано було накладено мораторій на підвищення тарифів за застосовано тарифи встановлені рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради «Про встановлення тарифів ТОВ «Рівнетеплоенерго» №98 від 12.10.2021 для категорії споживачів «інші споживачі» за послугу з постачання теплової енергії 8 526,96 грн/Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №125 від 19.12.2023, строком дії з 01.10.2023 по 30.09.2024 установлено тариф для категорії споживачів «інші споживачі» за послугу з постачання теплової енергії 5347,07 грн/Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №140 від 05.11.2024, строком дії з 01.10.2024 по 30.09.2025 установлено тариф для категорії споживачів «інші споживачі» за послугу з постачання теплової енергії 5603,18 грн/Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №43 від 18.03.2025, строком дії з 01.02.2025 р. по 30.09.2025 установлено тариф для категорії споживачів «інші споживачі» за послугу з постачання теплової енергії 5939,74 грн./Гкал (з ПДВ). Відповідно до п.1.5 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1174 від 25 травня 2019 року, тарифи формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі. В роз`ясненнях від 29 березня 2013 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, повідомила, що згідно зі статтею 2 Бюджетного кодексу України, бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими. До категорії споживачів «населення» відносяться споживачі, що проживають в будинках житлового фонду незалежно від відомчого підпорядкування, в кооперативних будинках, у гуртожитках підприємств, організацій, установ та учбових закладів, а також у будинках, квартирах, що належать громадянам на правах приватної власності. Всі інші споживачі, які не підпадають під вище зазначені категорії, відносяться до категорії споживачів «інші». Як встановлено судом [PERSON] на праві власності належить нежитлове приміщення цокольного поверху, загальною площею 101,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Вказане нежитлове приміщення є невід`ємною частиною житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , і відповідач зобов`язана оплачувати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. Враховуючи, що відповідач є власником нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку, яке не використовує для проживання, вона відноситься до категорії споживачів «інші», а тому для неї застосовується тариф встановлений відповідними рішеннями виконавчого комітету Рівненської міської ради «Про встановлення тарифів ТОВ «Рівнетеплоенерго». Відтак, відповідач, отримавши за спірний період теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення належної якості, зобов`язана була оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. Однак, відповідач користуючись тепловою енергією, витраченою на загальнобудинкові потреби опалення, не здійснювала їх оплату, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 53 493 грн 48 коп., яку слід стягнути з останньої на користь позивача. Доводи представника відповідача Клекотки Ю.О. про те, що саме ОСББ «16 Липня 57» є належним відповідачем на увагу не заслуговують, оскільки відповідачем не подано доказів, що ОСББ «16 Липня 57» прийняло рішення про модель організації договірних відносин. А наявність підписів голови ОСББ на приєднаних до матеріалів справи Актах первинного та повторного допусків до експлуатації вузла обліку теплової енергії свідчить лише про прийняття та підтвердження уповноваженою особою від будинку наявності, справності та належного стану теплообчислювача, а не про обрання ОСББ конкретної моделі договірних відносин. Крім того, відповідачем чи її представником не було надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості. Щодо посилань представника відповідача Клекотки Ю.О. на пропуск строку позовної давності суд вказує таке. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). 30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі закон № 540-IX), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Так, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029). Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції на момент дії спірних правовідносин) передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. 06 жовтня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з листопада 2021 року по 01 липня 2025 року, а отже строк позовної давності не сплив. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені дослідженими доказами у справі, а відтак, позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн 00 коп.

Outcome: approved