Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

26 листопада 2025 року, ТОВ «Він Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача збитки в якості відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду у справі №466/1930/14, у розмірі 133127, 94 грн. та судовий збір. В обґрунтування вимог зазначає, що 30 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено рішення у цивільній справі № 466/1930/14, яким стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 41.4/АК-00008.08.2 від 23 квітня 2008 року у розмірі 431 418,02 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили та підлягало обов`язковому виконанню. Разом з тим, відповідач у добровільному порядку рішення суду не виконав, що призвело до тривалого прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач зазначає, що у період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року рішення суду залишалося невиконаним, у зв`язку з чим у кредитора виникло право на застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України. Позивач також вказує, що право вимоги за вказаним зобов`язанням на законних підставах перейшло до нього від первісного кредитора, а 25 липня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було перейменовано на ТОВ «Він Фінанс», що підтверджується відповідними установчими та реєстраційними документами. З урахуванням наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача 133 127,94 грн, що складаються з інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 28.11.2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзиву на позовну заяву. Відтак, суд у відповідності до ст.ст.280-282 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв"язку з неявкою всіх учасників , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено рішення у цивільній справі № 466/1930/14, яким стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 41.4/АК-00008.08.2 від 23.04.2008 року у розмірі 431 418,02 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили та є обов`язковим до виконання. Відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з рішення суду. Таким чином, після набрання рішенням суду законної сили між сторонами виникло грошове зобов`язання, боржником за яким є відповідач. Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/13238/18; від 30 березня 2016 у справі №6-2168цс15. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року в справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року в справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року в справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року в справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. З матеріалів справи вбачається, що рішення суду у добровільному порядку відповідачем виконано не було. Судом встановлено, що у період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року рішення суду залишалося невиконаним, що свідчить про прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом зазначеної норми, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, спрямованою на відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів та компенсацію за користування утримуваними грошовими коштами. Суд враховує усталену правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а право кредитора на стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних виникає з моменту порушення зобов`язання і до моменту його фактичного виконання. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Позивачем надано детальний розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних за період прострочення з 23.02.2019 по 23.02.2022, відповідно до офіційних показників індексу інфляції та вимог чинного законодавства. Згідно з поданим розрахунком: сума інфляційних втрат становить 94 335,78 грн; сума трьох процентів річних 38 792,16 грн; загальний розмір заявлених до стягнення збитків 133 127,94 грн. Згідно поданого розрахунку, встановивши його відповідність вимогам закону, арифметичну правильність та дійшов висновку, що зазначені суми підлягають стягненню з відповідача. Крім того, з урахуванням триваючого характеру порушення грошового зобов`язання право на звернення до суду за захистом порушеного права не припинилося. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено прострочення виконання рішення суду, чим порушено майнові права позивача, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved