Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

22.07.2025 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей. В обґрунтування позову вказує, що з липня 2023 вони не проживають спільно як подружжя та не ведуть спільного господарства та відсутній спільний бюджет. Сімейне життя у них із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Між ними постійно траплялись непорозуміння, суперечки, з будь яких причин, що призводить до частих скандалів та до відсутності нормальних сімейних та фактичних шлюбних стосунків. Таке ставлення до сімейних стосунків і поведінка відповідача принижує мене, як особистість, перед рідними та близькими мені людьми. Шлюб носить лише формальний характер. Тому просила розірвати шлюб між ними. Крім того, з моменту припинення фактичних шлюбних стосунків відповідач самоусунувся від виховання дітей, не виконує свій батьківський обов`язок, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Діти проживають з позивачкою та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач є здоровою та працездатною людиною, працює неофіційно та отримує високий дохід, однак коштів на утримання дітей не надає. Тому просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій формі в розмірі 14000 грн., що становить 1/2 (половині) витрат на дітей в місяць, тобто по 7000 грн на кожну дитину у місяць. Також, просила після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом із матір`ю [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.10.2025 року було винесено заочне рішення. яким позов [PERSON] задовольнити частково. Шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 27 серпня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1426 - розірвати. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище набуте у шлюбі - « [PERSON] ». Стягувати з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - [NUMBER] аліменти на ім`я [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - [NUMBER] на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій формі в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій формі в розмірі 3500 (три п`ятсот) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.07.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб [NUMBER] , сплачений нею судовий збір в сумі 968,96 гривень. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - [NUMBER] на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з матір`ю [PERSON] . 10.11.2025 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, просив заочне рішення від 23.10.2025 року скасувати і призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 12.01.2026 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 жовтня 2025 року, ухвалене по справі за позовом [PERSON] адвоката Ковальової Наталії Миколаївни до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак від неї надійшла заява, в якій просила справу розглядала без її участі, вказала, що вимоги позову підтримує в повному обсязі, просить суд час на примирення не надавати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився хоча був повідомленим про місце та час розгляду справи належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Крім того, в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, зокрема на адресу яку [PERSON] вказував, у своїх заявах. Будь-яких доказів та нових обставин, що заслуговують на увагу і відповідно спростовують доводи позивача, відповідач не надав, а судом їх не здобуто. Зокрема, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні на подання відзиву відповідач не скористався. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які посилались як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано 27 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1426, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Під час шлюбу в них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] згідно двох свідоцтв про народження (а.с.8-9). Діти зареєстровані та проживають разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. А тому, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч.2 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, оскільки фактично сімейні стосунки припинені. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на [PERSON] обов`язку сплачувати аліменти на ім`я [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій формі в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій формі в розмірі 3500 (три п`ятсот) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.07.2025 року і до досягнення дітьми повноліття, відповідно до вимог чинного законодавства. У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі місячного стягнення підлягає негайному виконанню. Щодо залишення дітей залишити проживати разом із матір`ю. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказані висновки були зроблені у Постановах КЦС/ВС від 15.01.2020 у справі №200/952/18 та від 18.07.2022 у справі №405/4659/21, де встановлено, що залишення дитини проживати разом із матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю. Судове рішення про залишення проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не носить преюдиційного характер. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей, суд вважає можливим залишити проживати разом із матір`ю [PERSON] після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу, яка стосується стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн., пов`язаний з оплатою [PERSON] судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: partial