Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, вказуючи, що 25.06.2024 між ТОВ «Стар файненсіс груп» та [PERSON] укладеного договір про надання фінансового кредиту № 28805-06/2024. 30.10.2024 ТОВ «Стар файненсіс груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» уклали договір факторингу №30102024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором №28805-06/2024 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп». Згідно умов вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 100 гривень, строком на 120 днів, до 23.10.2024 (п. 1.2 договору). За користування кредитом нараховуються проценти, а саме денна процентна ставка, яка становить 1.5% та застосовується у межах строку дії договору (п. 1.4, 1.4.1 договору). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149 - 49xx - xxxx - 9643 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. 25.06.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 28949-06/2024. 30.10.2024 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» та ТОВ «Стар файненс груп» укладено договір факторингу № 30102024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором № 28949-06/2024 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп». Відповідач отримав кредит у розмірі 1000 гривень, строком на 120 днів, до 23.10.2024 (п. 1.1, 1.2 договору). За користування кредитом нараховуються проценти, а саме денна процентна ставка, яка становить 1.5% та застосовується у межах строку кредиту (п. 1.2, 1.4.1 договору). Кредит надано клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375 - 41xx - xxxx - 3140 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Договори укладені в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://starfin.com.ua та їх підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Після здійснення акцепту позичальником оферти товариства, що є укладенням договору відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», товариство наклало на оригінал договору кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу, а оригінал договору був завантажений в особистий кабінет клієнта. Підписання кредитних договорів електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед їх підписанням та отриманням кредиту. Факт перерахування коштів за договором №28805-06/2024 від 25.06.2024 р. підтверджується квитанцією про зарахування №435413642 від 25.06.2024, згідно якої 25.06.2024 через систему IPay платником ТОВ Starfinancegroupllc, ЄДРПОУ 44022416 перераховано 10 100 грн. на картку 4149 - 49xx - xxxx - 9643, реквізити якої надано відповідачем як власної карти. Факт перерахування коштів за договором №28949-06/2024 від 25.06.2024 підтверджується квитанцією про зарахування №02237d53-c8b8-488d-a965- dd68071daa17 від 25.06.2024, згідно якої 25.06.2024 через систему IPay платником ТОВ Starfinancegroupllc, ЄДРПОУ 44022416 перераховано 1000 грн. на картку 5375 - 41xx - xxxx - 3140, реквізити якої надано відповідачем як власної карти. Примірний договір про надання фінансового кредиту та правила надання коштів у позику ТОВ «Стар файненс груп» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://starfin.com.ua у розділі Інформація. Ці правила, а також примірний договір є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Таким чином, кредитний договір №28805-06/2024 підписані 25.06.2024 https://starfin.com.ua шляхом введення одноразового ідентифікатора W0795 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі інтернет. Кредитні кошти відправлені відповідачу 25.06.2024 на платіжну картку 4149 - 49xx - xxxx - 9643, що підтверджується квитанцією про зарахування №435413642 від 25.06.2024. Кредитний договір №28949-06/2024 підписаний 25.06.2024 https://starfin.com.ua шляхом введення одноразового ідентифікатора W0848 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі інтернет. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 25.06.2024 на платіжну картку 5375 - 41xx - xxxx - 3140, що підтверджується квитанцією про зарахування №02237d53-c8b8- 488d-a965-dd68071daa17 від 25.06.2024. У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань заборгованість за договором №28805-06/2024 становить 33 330 гривень, яка складається з: 10 100 грн. - заборгованість за кредитом; 18 180 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 5050 грн. - сума заборгованості за пенею (штрафами). Заборгованість за договором №28949-06/2024 становить 4800 гривень, яка складається з: 1000 грн. - заборгованість за кредитом; 1800 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 2000 грн. - сума заборгованості за пенею (штрафами). Товариство просило стягнути з [PERSON] 38 130,00 грн заборгованість за договорами про надання фінансового кредиту № 28805-06/2024 та № 28949-06/2024 від 25.06.2024, витрати на сплату судового збору та правничу допомогу в сумі 9422,40 грн. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.04.2025 відкрито провадження по даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, просив розглянути справу у його відсутності, подав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Судом проведено заочний розгляд справи, оскільки встановлено наявність умов, що передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України для такого порядку розгляду. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до закону та умов договору. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 25.06.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 28805-06/2024, що підтверджується копією зазначеного договору. Вказаний договір було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту згідно Правил надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту товариства, що опубліковані на сайті товариства https://starfin.com.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду, за умовами якого ТОВ «Стар файненс груп» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у сумі 10 000,00 грн на строк 120 днів, наданий кредит відповідач зобов`язується погасити в останній день вказаного строку кредитування - 23.10.2024, денна процентна ставка становить 1,50 % та застосовується у межах строку надання позики (п. 1.4 договору). Кредит надано клієнту в безготівковій формі у національній валюті на платіжну картку клієнта № 4149 - 49xx - xxxx 9643, що підтверджується копією квитанції про зарахування № 435413642 від 25.06.2024. Крім того, 25.06.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 28949-06/2024, що підтверджується копією зазначеного договору. Вказаний договір було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту згідно Правил надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту товариства, що опубліковані на сайті товариства https://starfin.com.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду, за умовами якого ТОВ «Стар файненс груп» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у сумі 1000,00 грн на строк 120 днів, наданий кредит відповідач зобов`язується погасити в останній день вказаного строку кредитування - 23.10.2024, денна процентна ставка становить 1,50 % та застосовується у межах строку надання позики (п. 1.4 договору). Кредит надано клієнту в безготівковій формі у національній валюті на платіжну картку клієнта № 5375-41хх-хххх-3140, що підтверджується копією листа ТОВ «Пейтек» від 26.02.2025 № 20250226-3099 про зарахування на вказану карту грошових коштів на суму 1000 грн. Судом встановлено, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору, а відповідач підтвердив виникнення у нього зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти. Так, у ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір укладено в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Вищезазначене узгоджується з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. 30.10.2024 ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» уклали договір факторингу № 30102024 відповідно до якого ТОВ «Стар файненс груп» відступило позивачу за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договорами про надання фінансового кредиту № 28805-06/2024 та № 28949-06/2024 від 25.06.2024 до [PERSON] . Згідно акту приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 30 жовтня 2024 року до договору факторингу № 30102024 від 30.10.2024 ТОВ «Стар файненс груп» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» прийняло реєстр боржників від 30.10.2024, складений у письмовій формі згідно із додатком № 1 до договору та електронній формі згідно з додатком 1-1 до договору, в кількості 5667, в тому числі до [PERSON] . З витягів з акту приймання-передачі прав № 1 від 30.10.2024 договору факторингу № 30102024 від 30.10.2024 сума заборгованості відповідача становить 4800 грн за договором про надання фінансового кредиту № 28949-06/2024 від 25.06.2024 та 33 330 грн за договором про надання фінансового кредиту № 28805-06/2024 від 25.06.2024. Позивач направив відповідачу вимогу від 06.03.2025 № 06/03-86 про повернення заборгованості по договору про надання фінансового кредиту № 28805-06/2024 від 25.06.2024, в якій рекомендував [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 330,00 грн, а в разі невиконання зобов`язань по договору ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» буде змушено звернутись до суду для захисту порушених прав та інтересів та вимогу від 06.03.2025 № 06/03-96 про повернення заборгованості по договору про надання фінансового кредиту № 28949-06/2024 від 25.06.2024, в якій рекомендував [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 4800,00 грн, а в разі невиконання зобов`язань по договору ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» буде змушено звернутись до суду для захисту порушених прав та інтересів. Таким чином, судом встановлено факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за договорами про надання фінансового кредиту № 28949-06/2024, № 28805-06/2024 від 25.06.2024 у розмірі 38 130,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Статті 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У судовому засіданні установлено, що товариство виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, але відповідач у порушення умов кредитного договору, а також вимог діючого законодавства не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 10 100,00 грн, процентів на дату відступлення права вимоги у розмірі 18 180,00 грн за договором про надання фінансового кредиту № 28805-06/2024 від 25.06.2024 та стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 1000,00 грн, процентів на дату відступлення права вимоги у розмірі 1800,00 грн за договором про надання фінансового кредиту № 28949-06/2024 від 25.06.2024, а всього 38 130,00 грн необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені (штрафу), суд приходить до наступного. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитні договори між позивачем та відповідачем укладено 25.06.2024, відповідно і пеня (штраф) за порушення грошового зобов`язання за договором нарахована після 24.02.2022. Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За викладених обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 5050 грн пені за договором про надання фінансового кредиту № 28805-06/2024 від 25.06.2024 та 2000 грн пені за договором про надання фінансового кредиту № 28949-06/2024 від 25.06.2024 слід відмовити. Відповідно до ч. 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19). Водночас суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Судом встановлено, що 26.02.2025 між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та адвокатом Колесніковою І.О. укладено договір про надання правової допомоги № 010-25. Згідно акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 010-25 від 26.02.2025, на виконання умов вказаного договору, адвокат надала послуги з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] .. Вартість наданих послуг складає 7000 грн. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідачем не заявлено, тому з нього підлягає стягненню витрати позивача на професійну правничу допомогу на підставі ч. 3 ст. 133 та ст. 137, 141 ЦПК України у розмірі 7000,00 грн. Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial