Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

18 грудня 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Вельчеву Н.М. звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві посилається на те, що [INFO] померла мати [PERSON] . Також зазначає, що [INFO] помер батько [PERSON] , спадкоємцем якого була дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкові права. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: - на 1/52 частку земельної ділянки площею 124,4459 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району одеської області, масив 12/5, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274516, виданого згідно розпорядження Саратської районної державної адміністрації №850/А-2003 від 22 грудня 2003 року на ім`я уповноваженої особи від співвласників [PERSON] ; - на 1/119 частки земельної ділянки площею 26,4149 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив [NUMBER] , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, титульним власником якої згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274522 виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації №570/А-04 від 30 листопада 2004 року є [PERSON] ; - земельну ділянку площею 0,53 га кадастровий номер 5124581100:01:002:1608, розташованої на території Зорянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, видану на підставі Розпорядження Саратської РДА Одеської області №797/А-2003 від 12 грудня 2003 року. Позивач [PERSON] , який є сином та спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] 20 березня 2025 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. заведена спадкова справа № 73/2025 до майна померлої [INFO] [PERSON] 31 жовтня 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частки земельних ділянок належних [PERSON] . Однак, постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 31 жовтня 2025 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину на законом після смерті матері [PERSON] , у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на частки земельних ділянок та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті дружини. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Саратського районного суду Одеської області від 18 грудня 2025 року матеріали провадження передані для розгляду судді Миргород В.С. Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву; витребувано у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. належним чином завірені копії спадкових справ № 73/2025 щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] та №1351/2000 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . 13 січня 2026 року на виконання ухвали суду від 19 грудня 2025 року надійшли копії спадкових справ № 73/2025 щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] та №1351/2000 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] (Вх. № 252/26-Вх від 13.01.2026 р.). Ухвалою суду від 14 січня 2026 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду; долучено до матеріалів справи копії спадкових справ № 73/2025 щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] та №1351/2000 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Від представника позивача адвоката Вельчевої Н.М., яка також не з`явилася у судове засідання, надійшла заява про розгляд справи без її та позивача участі, позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні (Вх. №272/26-Вх від 14.01.2026 р.). Представник відповідача Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області В. Райчева у судове засідання не прибула, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду прави в підсистему Електронний суд. Відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розглядом справи до суду не надійшов. Третя особа [PERSON] у підготовче засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задовільнені позову не заперечував (Вх. № ЕП-65/26-Вх від 14.01.2026). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі учасників справи, повідомлених про дату, місце та час розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. У відповідності до ч.1 ст. 81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с. Зоря померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №260 та видане свідоцтво про смерть від 01 червня 2023 року (а.с. 14). Позивач є спадкоємцем за законом та прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви нотаріусу. Факт того, що позивач є сином померлої [PERSON] , підтверджено: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Саратським районним бюро ЗАГС Одеської області 12 жовтня 1986 року, батьками [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Зоря Саратського району Одеської області зазначені [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 13). [INFO] в с. Зоря Саратського району Одеської області помер [PERSON] , про що Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області, складено відповідний актовий запис №11 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 01 лютого 2000 року (а.с. 15). Факт того, що [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON] , підтверджено копією свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданого на підставі актового запису № 40 від 17 жовтня 1977 року Саратським районним бюро ЗАГС Одеської області, відповідно до якого між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , украдено шлюб; після укладання шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 16). Згідно з копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274516 титульним власником якого є [PERSON] , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 30 листопада 2004 року №850/А-2003 та списку співвласників земельної ділянки [PERSON] належить по 1/52 частка земельної ділянки загальною площею 124,4459 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/5, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 18). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274522, титульним власником якого є [PERSON] , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації №570/А-04 від 30 листопада 2004 року та списку співвласників земельної ділянки [PERSON] належить 1/119 частка земельної ділянки загальною площею 26,4149 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив [NUMBER] , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 19). Розпорядженням голови Саратської районної державної адміністрації Одеської області №797/А-2003 від 12 грудня 2003 року, передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки із земель колективної власності колишнього КСП «Дружба» громадянам на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та видані державні акти на право власності на земельні ділянки. У додатку до цього розпорядження, під номером 134 зазначений [PERSON] , розмір земельної ділянки 0,53 га (а.с. 22. 20 березня 2025 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. заведена спадкова справа №73/2025 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Як вбачається з копії вказаної спадкової справи, інші спадкоємці відсутні (а.с. 17). Також, в матеріалах справи наявна спадкова справа №1351-2000, заведена державним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. 23 жовтня 2017 року до майна [PERSON] , який помер [INFO] . Як вбачається з копії вказаної спадкової справи, інші спадкоємці відсутні (а.с. 47). Згідно з довідки старости Камчицького старостинського округу Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сухаревської Т.І. від 19.03.2025 року за вихідним № 197, [PERSON] , 1956 року народження н момент своєї смерті, яка настала [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На момент її смерті разом з нею за цієї адресою були зареєстровані та проживали: син [PERSON] , 1986 року народження Інші зареєстровані особи або фактично проживаючі відсутні (а.с. 31). Приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. постановою від 31.10.2025 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв`язку з відсутності правовстановлювальних документів на спадкове майно: на 1/119 частку земельної ділянки площею 26,4149 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив [NUMBER] , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274522 виданого згідно розпорядження Саратської районної державної адміністрації №570/А-04 від 30 листопада 2004 року уповноваженій особі від співвласників [PERSON] ; на 1/52 частку земельної ділянки площею 124,4459 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 12/5, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274516, виданого згідно розпорядження Саратської районної державної адміністрації №850/А-2003 від 22 грудня 2003 року уповноваженій особі від співвласників [PERSON] ; земельну ділянку площею 0,53 га, кадастровий номер 5124581100:01:002:1608 призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Зорянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або не прийняти її. Стаття 1218 Цивільного кодексу України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». Згідно зі ст. ч.1 ст.81 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування. Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК. На момент відкриття спадщини спадкодавець мав право власності на вищезазначені земельні ділянки, а спадкоємець вчасно прийняв спадщину за законом. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 31 жовтня 2025 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину на законом після смерті матері [PERSON] , у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на частки земельних ділянок та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно (а.с. 17). Пунктами 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д)застосування інших, передбачених законом, способів. Тобто у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не видавалось, оскільки відсутній право встановлювальний документ на земельну ділянку. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа). Позивачем надано до суду копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274516 титульним власником якого є [PERSON] , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 22 грудня 2003 року №850/А-2003, [PERSON] належить по 1/52 частка земельної ділянки загальною площею 124,4459 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/5, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274522, титульним власником якого є [PERSON] , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації №570/А-04 від 30 листопада 2004 року, та списку співвласників земельної ділянки [PERSON] належить 1/119 частка земельної ділянки загальною площею 26,4149 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив [NUMBER] , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що свідчить про те, що дані земельні ділянки знаходяться у спільній частковій власності, без визначення часток в натурі та без видачі окремих правових документів, внаслідок чого позивач поза судовим шляхом поновити свої права не має можливості. Розпорядженням голови Саратської районної державної адміністрації Одеської області №797/А-2003 від 12 грудня 2003 року, передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки із земель колективної власності колишнього КСП «Дружба» громадянам на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та видані державні акти на право власності на земельні ділянки. У додатку до цього розпорядження, під номером 134 зазначений [PERSON] , розмір земельної ділянки 0,53 га (а.с.22). Позивач як спадкоємець за законом прийняв спадщину після смерті матері, на даний час користується спадковим майном, інші спадкоємці відсутні, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які б підтверджували право власності померлого на дане нерухоме майно, у зв`язку з тим, що земельні ділянки включають в собі декілька земельних ділянок об`єднаних в один державний акт; державними актами не визначено окреме майно, на яке може видаватися свідоцтво про право на спадщину, тому суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на земельні ділянки та враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст.16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування після смерті дружини. За такого, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved