Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

ТОВ «Деал Фінанс Груп» звернулось до суду з позовом, в якому зазначило, що 25.04.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як кредитодавцем та [PERSON] позичальником, укладено договір кредиту в електронному вигляді, з визначеним учасниками такого правочину строком користування грошовими коштами, передбаченої до сплати відсоткової ставки. Так, згідно умов договору кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 10 000,00 грн. строком на 30 днів, з фіксованою процентної ставкою 0,275 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, а також з комісією за надання кредиту, що складає 15 % від суми наданого кредиту (у грошовому виразі 1500,00 грн.). Сторона зауважує на технічні деталі, що супроводжували укладення договору в електронному вигляді, вказує на фактичний переказ кредитодавцем на виконання зобов`язань за договором кредиту грошових коштів на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Внаслідок ухилення відповідача від належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором кредиту виникла заборгованість в сумі 15 990,80 грн., що включає: 8727,50 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 825,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 1500,00 грн. заборгованість за комісією, 4938,30 грн. заборгованість за процентами, нарахованими за понадстрокове користування. Позивач додає, що 16.09.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Деал Фінанс Груп» вчинено договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги. Так, на підставі відповідного договору факторингу, складеного реєстру прав вимоги від 18.09.2025 року позивач набув право вимоги до відповідача в сумі 15 990,80 грн. Посилаючись на відповідні обставини, позивач просить стягнути з відповідача наведену суму заборгованості, відшкодувати витрати з оплати судового збору 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу 4500,00 грн. Судом встановлено, що 25.04.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит № 71488835, згідно з яким товариство діючи як кредитодавець надав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. на строк 30 днів із застосуванням процентної ставки на рівні 0,275 % на день за користування коштами. Сторони погодили розмір комісії за надання кредиту 15,00 % від суми наданого кредиту, що становить 1500,00 грн., проценти за понадстрокове користування кредитом 4,00 %. Відповідно до п.6.1 договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному пунктом 2.2 договору. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту (його залишок), виходячи із строку фактичного користування кредитом, за кожен день користування кредитом, починаючи з видачі кредиту (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за договором. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» 16.09.2025 року укладено договір факторингу. За змістом договору клієнт (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») зобов`язався відступити фактору (ТОВ «Деал Фінанс Груп») права вимоги, зазначенні у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за відповідний реєстр за палату, у передбачений договором спосіб. З матеріалів справи слідує, що учасниками сформовано реєстр права вимоги від 18.09.2025 року з даними щодо позичальника [PERSON] , де, зокрема, відтворено відомості про суму основного боргу 8727,50 грн., заборгованість за відсотками - 825,00 грн., заборгованість за комісією - 1500,00 грн., заборгованість за процентами, нарахованими за понадстрокове користування - 4938,30 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За положеннями ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). З дослідженої судом інформації за укладеними договорами слідує, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з боку позичальника виникла заборгованість. Вирішуючи питання грунтовності заявлених до стягнення грошових коштів суд не може в повній мірі погодитись з коректністю наданих позивачем розрахунків з огляду на таке. Верховний Суд неодноразово наводив висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова ВП ВС від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-141гс19) викладено правовий висновок про те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. Верховний Суд звернув увагу, що у подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за користування кредитом). У постанові додано, що сторони кредитного договору можуть встановити проценти за неправомірне користування грошовими коштами, іншими словами у випадку неповернення грошових коштів, у визначений кредитним договором строк, та такі проценти можуть нараховуватись й після спливу визначеного кредитним договору строку згідно статті 625 ЦК України. Як зазначалось вище, при укладенні договору сторони погодили строк користування позикою 30 днів, строк виконання зобов`язання з повернення суми позики та нарахованих відсотків не пізніше 24.05.2025 року. За поданого розрахунку заборгованості слідує, що первісним кредитором здійснювалось нарахування відсотків за користування коштами протягом погодженого учасниками строку кредитування 30 днів, та в подальшому, з викремленням такого нарахування як понадстрокове використання коштів. Отже, висловлений учасниками намір щодо нарахування відсотків після завершення строку кредитування фактично виявляє згоду на застосування ч.2 ст. 625 ЦК України та запровадження заходів майнової компенсації внаслідок неправомірного використання коштів. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України № 64/2022 в Україні запроваджено воєнний стан з 24.02.2022 року. На час ухвалення рішення відповідний стан є продовженим. За таких обставин, заявлені вимоги в частині стягнення суми компенсацій в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України не підлягають до задоволення. Загальний розмір заборгованості становитиме 11 052,50 грн., з яких: 8727,50 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 825,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 1500,00 грн. заборгованість за комісією. Відповідна сума підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача витрати з оплати судового збору, витрати з професійної правничої допомоги пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial