Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 01 вересня 2006 року. 02 вересня 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення між ними шлюбних відносин з січня 2024 року внаслідок сварок та непорозумінь. Вказує, що шлюб з відповідачкою носить формальний характер та суперечить їхнім інтересам. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Зазначає, що спільного господарства вони не ведуть, мають роздільний бюджет. Від даного шлюбу мають трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує за заявленими підставами, просив ухвалити заочне рішення у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно належним чином, відповідь на відзив не надала. Враховуючи наведене, відповідно до ст. 223,279, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити у справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 вересня 2006 року, про що Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис № 1084 від 01.09.2006; прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка - « [PERSON] », дружини « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.10.2023, виданого повторно Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану умісті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00054624720 від 07.11.2025, наданого Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Від цього шлюбу сторони мають трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми, а саме: [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.10.2023, виданого повторно Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану умісті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.10.2023, виданого повторно Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану умісті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи шлюбні відносини між сторонами припинені. Сторони спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, тобто доказів можливості відновлення сім`ї до суду не надано. Відповідно до вимог ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства(ч.1). Якщо один із подружжя вчинив домашнє насильство, незалежно від стану розгляду порушеного кримінального провадження, цивільної справи або справи про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, заходи щодо примирення подружжя не вживаються(ч.2). Тобто, вжиття судом конкретних заходів примирення подружжя має обґрунтовуватися обставинами їх життя. Однак сторонами не надано доказів, що свідчать про необхідність вжиття судом заходів примирення подружжя, або доказів, що свідчать про наявність підстав, передбачених ч.2 ст. 111СК України. Відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність між подружжям взаємних дій по збереженню сім`ї, які б свідчили про відновлення між сторонами поваги, взаємодопомоги, підтримки тощо, що є морально-правовою основою шлюбу. У зв`язку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя. Спору щодо утримання неповнолітніх дітей та поділу спільного майна між сторонами на час розгляду справи не виникає. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved