Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

До суду звернувся позивач ТОВ «ЕНТЕРКРІТ» з вимогою до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 38 145,67 грн. та, відповідно, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. та витрати на правову допомогу - 8 800 грн. Вимоги позову обґрунтовуються тим, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 15.11.2021 ТСЦ 8045 ТОВ «ЕНТЕРКРІТ» є власником автомобіля засобом Renault Logan д.н.з. [NUMBER] . 24.02.2025 о 18.33год. [PERSON] , керуючи автомобілем Renault Logan д.н.з. [NUMBER] по вул. Рональда Рейгана, 30 в м. Києві порушив вимоги п.10.1 ПДР та скоїв зіткнення з автомобілем МАН (L200.8.163) д.н.з. [NUMBER] , який рухався в середній смузі, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 20.03.2025 відповідача визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення. Згідно з висновком експерта №2235 від 08.04.2025, вартість матеріального збитку, завданого позивачу у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу Renault Logan д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, на дату оцінки 24.02.25 складає 38 145,67 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача вартість відновлювального ремонту КТЗ Renault Logan р.н. [NUMBER] в розмірі 38 145,67 грн. 23 травня 2025 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. В судове засідання представник позивача не з`явилися, просив розглядати за їх відсутності, вимоги позову підтримують у повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому. Відповідач не скористався правом надання відзиву, однак надав письмові пояснення на позовну заяву, у відповідності з яким вимоги позову вважає безпідставними та необґрунтованими, зазначаючи, що деякі пошкодження на автомобілі були наявні ще до моменту ДТП. Зокрема, просив додати до матеріалів справи 3 фото автомобіля (на флеш накопичувачу), які було зроблено під час передачі авто в оренду (13.02.2025), відповідно на фото видно наявні пошкодження: ліва фара тріснута та запаяна; права фара має пошкодження у вигляді потертостей, які утворилися під час користування автомобілем від дорожнього пилу та піску; капот має пошкодження лак офарбованого покриття, які виникли під впливом користування та виникають від маленьких камінців, пилу та піску,які є на дорожньому покритті; бампер авто пошкоджено та має тріщини у правій частині та тримається за допомогою пластикових хомутів. Вказані пошкодження були наявні на момент передачі авто в оренду, фото передавалось менеджеру фірми таксі 579 і при потребі можуть бути підтверджені менеджером датою передачі фотографій. Інші фото зроблені на місці ДТП, на яких видно, що права фара не постраждала, ліва фара має пошкодження ще до ДТП. «Усилитель бампера» був пошкоджений, оскільки видно потертості, які виникають під час відновлювальних робіт. Зі слів «механіка [PERSON] », який був присутній на місці ДТП, представник ТОВ «Ентеркріт» бампер вирівнюється «монтіровкой» без додаткових витрат, що можуть підтвердити 2 поліцейських, які були на місці ДТП. При цьому автомобіль з місця ДТП поїхав своїм ходом. Заперечував щодо задоволення позову. Відповідач в судове засідання, призначене на 11.02.2026 не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки невідомі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 15.11.2021, ТСЦ 8045 ТОВ «ЕНТЕРКРІТ» є власником автомобіля Renault Logan д.н.з. [NUMBER] . 24 лютого 2025 року о 18.33 год. [PERSON] , керуючи автомобілем Renault Logan д.н.з. [NUMBER] по вул. Рональда Рейгана, 30 в м. Києві порушив вимоги п.10.1 ПДР та вчинив зіткнення з автомобілем МАН (L200.8.163) д.н.з. [NUMBER] , який рухався в середній смузі, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. 20 березня 2025 року постановою Деснянського районного суду м. Києва відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення. У мотивувальній частині постанови згідно зі схемою ДТП описано пошкодження автомобіля Renault Logan д.н.з. [NUMBER] , а саме пошкодження: у вигляді деформації переднього лівого крила, розбитого переднього бампера, порушення лако-фарбованого покриття переднього лівого крила та переднього бамперу, відірваного переднього лівого підкрилка. Автомобіль МАН д.н.з. [NUMBER] має пошкодження у вигляді відірваних правої передньої підніжки та правого переднього показника правого повороту. При винесенні постанови від 20 березня 2026 року про притягнення до адімністративної відповідальності [PERSON] , як особа, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, особисто брав участь при розгляді справи, надавав пояснення та, відповідно, в подальшому постанова набрала чинності 01.04.2025 і не оскаржувалася. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вина відповідача у завданні шкоди доведена належним чином і у даній справі перегляду та доведенню не підлягає. Згідно зі статтею 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, обчислюється виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи. Така вартість може бути визначена експертним шляхом. Згідно з висновком експерта № 2235 від 08.04.2025 вартість матеріального збитку, завданого ТОВ «ЕНТЕРКРІТ» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу Renault Logan д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, на дату оцінки 24.02.25 складає 38 145,67 грн. Вбачається, що внаслідок ДТП автомобіль Renault Logan д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Судовий експерт у висновку щодо відновлювального ремонту звернув увагу на таблицю № 3 стосовно відомостей про виявлені під час огляду пошкодження, а також обгрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів, де зазначено про наявні пошкодження (перелік пошкоджених складових та характеру пошкодження і які ремонтні дії). Перелік пошкоджених складових відповідає опису згідно схеми ДТП, про яку зазначено у постанові суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК, ч.2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (абз. 1 та 3 п. 4 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Законодавством України чітко передбачено обов`язок відшкодування шкоди, як витрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При цьому, тягар доказування розміру шкоди покладається на потерпілого. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, визначена у зазначеному вище висновку експерта сума підтверджує вартість пошкодженого транспортного засобу до ДТП, у вчиненні якої визнано винуватим відповідача. В той час, як встановлено ч.ч.3 та 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як констатовано ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, тягар доказування покладається виключно на особу, яка посилається на ту чи іншу обставину. Беручи до уваги вищевказане, суд дійшов висновку про доведеність вимог позивача, зважаючи на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів, на які посилається відповідач, які б підтверджували інший розмір завданих позивачу збитків, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8 800 грн. При цьому, позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги від 23.03.2025, де зазначено фіксовану суму гонорару, та Акт про надання правової допомоги. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 8 800 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а отже не відноситься до складних справ. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, суд вважає можливим зменшити розмір судових витрат та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 3 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі. Щодо розподілу судових витрат. Задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3 028 грн.

Outcome: approved