Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

1.Короткий зміст заявлених вимог 18 вересня 2025 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , який був зареєстрований в реєстрі за № 2-12 серії AAB № 754576 та виданий 04 січня 1997 року державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. В обґрунтування заяви зазначає, що 04 січня 1997 року укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Цей договір був посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2-12 серія ААВ № 784576. Так, у Договорі купівлі-продажу, прізвище заявниці записано, як « [PERSON] » однак воно не збігається із записом прізвища в паспорті громадянина України, що був виданий Уманським МВ УМВС України в Черкаській області від 31.08.1999, де прізвище зазначене, як « [PERSON] ». Побачивши допущену помилку, заявниця усно звернувся до державного нотаріуса, однак її повідомили, що виправити допущену технічну помилку немає можливості, відтак єдиним способом захисту прав є встановлення факту належності правовстановлюючого документа у судовому порядку. Заявниця вказує, що внаслідок помилки не може володіти, користуватись та в подальшому розпоряджатись своїм майном, а тому змушена звернутись до суду із заявою, щоб встановити факт належності правовстановлюючого документу на нерухоме майно. 2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 24.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 01.12.2025 року було витребувано в Черкаському державному нотаріальному архіві документи. В судове засіданні заявник не з?явилась, проте подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, попередньо подали заяву, в якій просили проводити розгляд без участі представника. 3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. За змістом положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Аналіз норм ст. ст. 293, 315 ЦПК України свідчить про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 04 січня 1997 року уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2-12 серія ААВ № 784576. На ухвалу про витребування доказів від 01.12.2025 Черкаським державним нотаріальним архівом надано засвідчені копії документів на підстав яких Уманською міською державною нотаріальною конторою 04 січня 1997 року за реєстром № 2-12 посвідчено договір купівлі-продажу квартири, а саме: договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2-12 серія ААВ № 784576; свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 21.09.1993 р. видане Уманським відділом житлового господарства, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної, сумісної власності [PERSON] ; довідка-характеристика № 4178 від 03.01.1997 року видана гр. [PERSON] . Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 31 серпня 1999 р. Уманським МВ УМВС України в Черкаській області заявниця іменується як « [PERSON] », російською « [PERSON] », [INFO] . Таким чином виникла розбіжність між документом, що посвідчує особу та правовстановлюючим документом свідоцтвом про право власності на житло, а саме в прізвищі співвласника - « [PERSON] ». Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 04 січня 1997 року за адресою: [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2-12 серія ААВ № 784576 належить [PERSON] , при цьому у вказаному документі різниться написання її прізвища із зазначеним у її паспорті громадянина України. На даний час заявник не може володіти, користуватись та в подальшому розпоряджатись своїм майном, тому для вирішення вказаного питання змушена звернутися до суду. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено у ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з урахуванням зазначених положень закону, встановлені судом обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, свідчать про те, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 04 січня 1997 року за адресою: [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2-12 серія ААВ № 784576, належить [PERSON] . Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підтвердженою відповідними доказами, відтак її слід задовольнити.

Outcome: approved