Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У липні 2025 року Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі ТзДВ «Страхова група «Оберіг») за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування позову вказувало про те, що 1 січня 2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 21013» номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач та велосипедиста [PERSON] , якій внаслідок дорожньо-транспортна пригода завдано тілесні ушкодження. Відповідача суд визнав винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та встановив, що він під час настання дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21013» номерний знак [NUMBER] була застрахована у ТзДВ «Страхова група «Оберіг» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-201868688. 29 жовтня 2021 року до ТзДВ «Страхова група «Оберіг» звернувся представник [PERSON] адвокат Мелеха В.М. із заявами про виплату страхового відшкодування. До заяв надав докази встановлення [PERSON] за наслідками дорожньо-транспортної пригоди третьої групи інвалідності. 26 квітня 2022 року ТзДВ «Страхова група «Оберіг» сплатило [PERSON] страхове відшкодування у загальному розмірі 75 600 грн, яке складається із відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності у розмірі 72 000 грн та моральної шкоди у розмірі 3 600 грн. Посилаючись на правові підстави статі 1191 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, статей 2, 26, 26-1, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який був чинний на момент виплати страхового відшкодування (далі Закон № 1961-IV) позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 75 600 грн, 7 300 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 2 422,40 грн витрат зі сплати судового збору. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні 22 жовтня 2025 року о 13 год 30 хв. 2 жовтня 2025 року адвокат Іллінський О.В., який діє в інтересах [PERSON] , за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 20 жовтня 2025 року представник ТзДВ «Страхова група «Оберіг» - Крендельова О.С. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав заяву, в якій просила розглядати справу у відсутності позивача та представника позивача. 22 жовтня, 12 листопада та 3 грудня розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою учасників справи. Справу призначено до розгляду на 27 січня 2026 року 14 год 00 хв. 27 січня 2026 року справу знято з розгляду у зв`язку з стабілізаціййним відключенням світла у Рокитнянському районному суді Київської обалсті. Розгляд справи призначено на 11 лютого 2026 року о 12 год 30 хв. В позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Адвокат Іллінський О.В., який діє в інтересах [PERSON] , за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав заяву, в якій просив розглядати справу у відсутності представника відповідача; у цій же заяві зазначив, що при розгляді справи по суті покладається на розсуд суду. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Стислий виклад позиції інших учасників справи Відзив на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що [PERSON] 1 січня 2021 о 19 год 30 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21013 номерний знак [NUMBER] , рухався на вулиці Білоцерківській в смт Рокитне Білоцерківського району Київської області в напрямку села Синява Білоцерківського району Київської області проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та виявивши велосипедиста [PERSON] , яка рухалася в попутному з ним напрямку по правому краю проїзної частини автодороги відносно зустрічної смуги руху на велосипеді «AIST City Comfort» коричневого кольору, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості чи об`їзду велосипедиста та здійснив наїзд на неї. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Ухвалою Таращанський районний суд Київської області від 1 червня 2021 року у справі № 375/402/21 (провадження № 1-кп/379/68/21) [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 286 КК України у зв`язку з передачею його на поруки колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «РКДЗ». Зі змісту вказаної ухвали суду встановлено, що: згідно з висновком експерта від 23 березня 2021 року, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи: виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки, травматичного невриту середнього та ліктьового нервів за ступенем тяжкості відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, яке спричинило тривалий розлад здоров`я понад 21 день; порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху (далі ПДР) перебувають у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали; [PERSON] , керуючи транспортним засобом, порушив ПДР, що спричинило потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 286 КК України; [PERSON] свою вину у скоєному злочині визнав повністю, та зазначав, що всі обставини викладені в обвинувальному акті правильно, він відшкодував потерпілій завдану їй шкоду в межах фактично понесених на час постановлення ухвали витрат, і має намір у подальшому відшкодовувати їй шкоду та компенсувати подальші витрати. Судом встановлено, що згідно цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21013 номерний знак [NUMBER] на 1 січня 2021 року була застрахована у ТзДВ «Оберіг» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-201868688. Зі змісту довідки МСЕК від 15 червня 2022 року серії АВ № 1047267 суд встановив, що [PERSON] на підставі акта огляду МСЕК від 7 червня 2021 року № 455 встановлено третю групу інвалідності. Страховим актом ТзДВ «Оберіг» від 25 квітня 2022 року № 34674/1 вказану дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком та вирішено сплатити [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 75 600 грн. Згідно з платіжним дорученням від 26 квітня 2022 року № 13120 ТзДВ «Оберіг» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у сумі 75 600 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV (тут і надалі в редакції Закону, чинній на момент настання страхового випадку) Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Щодо розміру страхового відшкодування Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку (пункт 26.2 статті 26 Закону № 1961-IV). Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 6 000 грн. На виконання вимог пункту 26.2 статті 26 Закону № 1961-IV ТзДВ «Оберіг» правильно визначило розмір страхового відшкодування у сумі 72 000 грн (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі * 6 000 грн). Відповідно до статті 26-1 Закону № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. На виконання вимог статті 26-1 Закону № 1961-IV ТзДВ «Оберіг» правильно визначило розмір страхового відшкодування моральної шкоди у сумі 3 600 грн, що складає 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість визначеної ТзДВ «Оберіг» страхової виплати потерпілій [PERSON] у загальному розмірі 75 600 грн. Щодо права позивача пред`явити регресний позов На підставі частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пункту 38.1.1 «а» статі 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Верховний Суд зазначив про те, що «відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов». Отже, істотною підставою для стягнення страховиком заподіяної шкоди в порядку регресу з водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, є, зокрема, доведеність факту керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування [PERSON] транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння на час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої завдано шкоду [PERSON] встановлений ухвалою Таращанський районний суд Київської області від 1 червня 2021 року у справі № 375/402/21 (провадження № 1-кп/379/68/21) і на спростування такого факту відповідач доказів не надав. Враховуючи зазначені норми матеріального права та надані докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з його вини, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тому ТзДВ «Оберіг» відповідно до положень статті 38 Закону № 1961-IV набуло право зворотної вимоги до відповідача у межах суми страхового відшкодування. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі, незважаючи на обізнаність про розгляд справи, ним не наведені. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого відшкодування у розмірі75 600 грн. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) виклала висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні». У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничою допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частинах четвертійшостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд вважає за доцільне врахувати практику ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у пункті 77 рішення від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (заява № 49083/18) ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі. Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 3447 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 9 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21). Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: договором про надання професійної правничої допомоги від 16 липня 2025 року, укладеним ТзДВ «Оберіг» (як клієнт) та адвокатом Войціховським А. В.; актом прийому передачі наданих послуг від 23 липня 2025 року, згідно з яким адвокат Войціховський А. В. надав позивачу послуги (професійну правничу допомогу) на загальну суду 7 300 грн. Розмір заявлених ТзДВ «Оберіг» витрат на правничу допомогу підтверджений матеріалами справи. [PERSON] протягом розгляду справи у суді не подавав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, тому відсутні правові підстави для зменшення витрат, понесених ТзДВ «Оберіг» на відповідній стадії судового процесу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати зі сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved