Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

позов зареєстрований судом 02.10.2025 року і мотивований тим, що 12.08.2024 року в електронній формі, згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», між позичальником [PERSON] та ТОВ «Селфі кредит» був укладений договір № 1691797 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 4 000, 00 грн., зі сплатою відсотків 1, 5% в день, на строк 360 днів, на платіжну картку № [NUMBER] , на умовах повернення. Договір відповідач підписав через телекомунікаційну систему (тел. 067 3970422) одноразовим ідентифікатором Е831, акцептувавши пропозицію ТОВ. Кредитні кошти відповідачеві були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору надавачем платіжних послуг ТОВ «Пейтек». ТОВ «Селфі кредит» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору не виконав, грошових коштів у строк, визначений договором, не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. 31.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» був укладений договір факторингу № 01.02-06/25, згідно з яким первісний кредитор відступив права вимоги позивачеві в розмірі заборгованостей боржників, визначених в реєстрі боржників, в тому числі за договором № 1691797, укладеним з [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1691797від 12.08.2024 року, станом на дату складання позову заборгованість [PERSON] становить: заборгованість за тілом кредиту 3 999, 99 грн., заборгованість по відсотках 10 360 грн., пеня 7 948 грн., загалом 22 307, 99 грн. На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 612, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Свеа Фінанс» просило стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1691797 від 12.08.2024 року в загальній сумі 22 307, 99 грн. та судові витрати 2 422, 40 грн. судового збору. 17.11.2025 року судом відкрите спрощене провадження у справі. Представник позивача Паладич А.О. в судове засідання не з`явилась, надала клопотання (а.с. 39) про розгляд справи у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, завчасно, за адресою реєстрації проживання, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 12.08.2024 року в електронній формі, згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», між позичальником [PERSON] та ТОВ «Селфі кредит» був укладений договір № 1691797 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 4 000, 00 грн., зі сплатою відсотків 1, 5% в день, на строк 360 днів, на платіжну картку № [NUMBER] , на умовах повернення. Договір відповідач підписав через телекомунікаційну систему (тел. 067 3970422) одноразовим ідентифікатором Е831, акцептувавши пропозицію ТОВ. Зокрема, сторонами договору погоджено графік повернення кредиту: 12 платежів, з 11.09.2024 року по 07.08.2025 року, згідно з яким на суму кредиту 4 000 грн., відсотки складають 21 000 грн. При виконанні умов договору у строк, передбачений договором, загальна вартість кредиту складе 25 000 грн. Кредитні кошти відповідачеві 4 000 грн. були перераховані 12.08.2024 року в обсязі та у строк, визначені умовами договору надавачем платіжних послуг ТОВ «Пейтек» (код авторизації 522933) зарахуванням на картку [NUMBER] , що підтверджено повідомленням ТОВ «Пейтек» 04.04.2025 року (а.с. 17). ТОВ «Селфі кредит» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору не виконав, грошових коштів у строк, визначений договором, не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. 31.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» був укладений договір факторингу № 01.02-06/25, згідно з яким первісний кредитор відступив права вимоги позивачеві в розмірі заборгованостей боржників, визначених в реєстрі боржників, в тому числі за договором № 1691797, укладеним з [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1691797 від 12.08.2024 року, станом на дату складання позову заборгованість [PERSON] становить: заборгованість за тілом кредиту 3 999, 99 грн., заборгованість по відсотках 10 360 грн., пеня 7 948 грн., загалом 22 307, 99 грн. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Кредитний договір від 12.08.2024 року, укладений між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] недійсним судом не визнавався. В судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 12.08.2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1691797 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 4 000 грн. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1691797 від 12.08.2024 року, який не був оспорений відповідачем, станом на дату складання позову заборгованість [PERSON] становить: заборгованість за тілом кредиту 3 999, 99 грн., заборгованість по відсотках 10 360 грн., пеня 7 948 грн., загалом 22 307, 99 грн. Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 14 359, 99 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 3 999, 99 грн., заборгованості по відсотках 10 360 грн. Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення неустойки в сумі 7 948 грн., оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Сплата судового збору (з застосуванням коеф. 0, 8) 2 422,40 грн. підтверджена платіжною інструкцією від 22.09.2025 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (64, 37 %) в сумі 1 559, 30 грн.

Outcome: approved