Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 30.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредіплюс» (далі ТОВ «ФК «Кредіплюс») та [PERSON] в електронному вигляді укладено кредитний договір №169455, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 18824 грн. 00 коп. та зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному кредитним договором. 16.04.2025 року між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу №16042025, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, однак відповідач не виконав умови договору належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка на момент подання позовної заяви становить 20230 грн. 44 коп., яка складається з: 18824 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту; 5 грн. 44 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 601 грн. 00 коп. заборгованість по комісії, 800 грн. 00 коп. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 19430 грн. 44 коп., яка складається з: 18824 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту; 5 грн. 44 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 601 грн. 00 коп. заборгованість по комісії, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп., та на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Цією ж ухвалою задоволено частково клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.70-72). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В прохальній частині вимог позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.6). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.87). 03.02.2026 року представник відповідача адвокат Зачепіло З.Я. подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією, посилаючись на те, що вказана вимога є незаконною та недобросовісною, фактично є прихованою винагородою, нарахованою за дії, що фінансова установа зобов`язана виконувати в рамках своєї основної діяльності з надання кредиту, і за які вона вже отримує плату у вигляді відсотків. Зазначає, що позивач не мав права нараховувати комісію без надання належної, самостійної та окремої послуги, що є грубим порушенням прав споживача. Також просила відмовити у стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн., оскільки є завищеною та неспівмірною із складністю справи (а.с.96-99). Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.01.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] , на підставі заяви останнього на видачу кредиту №100748362 від 27.01.2025 року, укладено договір про споживчий кредит №169455 (далі кредитний договір), який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 626b3ce4 (а.с.9-12, 19). Відповідно до п.2.2.1 кредитного договору сума кредиту становить 18824 грн., яка надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 15996 грн. 70 коп. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №162301 від 29.11.2024 року укладеним з кредитодавцем; у розмірі 3 грн. 70 коп. на рахунок/картку позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 2823 грн. 60 коп. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Згідно п.2.3кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10% річних. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.2.4 кредитного договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 200,00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Відповідно до п.2.5 кредитного договору комісія за надання кредиту складає 2823 грн. 60 коп., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника, або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Згідно п.2.6кредитного договору загальний строк кредитування за цим договором складає 271 днів, з 30.01.2025 року по 28.10.2025 року. Відповідно до п.4.1 кредитного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником умов цього договору, кредитодавець з дотриманням вимог законодавства, має право здійснювати врегулювання простроченої заборгованості та/або стягнути заборгованість в примусовому порядку та/або відступати, передавати свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб без згоди позичальника. 30.01.2025 року [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 626b3ce4 графік платежів, який є додатком до кредитного договору (а.с.12 зворот). Також, у паспорті споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)), який підписаний відповідачем [PERSON] 30.01.2025 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором 048ас4b6, зазначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація (а.с.20-21). ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Кредіплюс» від 30.10.2025 року вих. №3883/30-10 (а.с.33) та інформацією наданою АТ «Перший український міжнародний банк» від 07.01.2026 року №КНО-07.8.5/250 БТ на виконання ухвали суду (а.с.91, 94). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, здійсненим ТОВ «ФК «Кредіплюс», загальна заборгованість відповідача станом на 04.06.2025 року становить 20230 грн. 44 коп., яка складається з: 18824 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту; 5 грн. 44 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 601 грн. 00 коп. заборгованість по комісії, 800 грн. 00 коп. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) (а.с.50-51). 16.04.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» був укладений договір факторингу №16042025 (а.с.41-45). Пунктом 2.1 договору факторингу визначено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.4.1 договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог та акту приймання-передачі реєстру, по формі встановленій у відповідних додатках. ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» на виконання договору факторингу №16042025 підписали реєстр прав вимог №3 від 04.06.2025 року та акт приймання-передачі реєстру прав вимог №3 від 04.06.2025 року до договору факторингу №16042025, за яким від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №169455 від 30.01.2025 року у розмірі 20230 грн. 44 коп., яка складається з: 18824 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту; 5 грн. 44 коп. заборгованість по відсоткам; 601 грн. 00 коп. заборгованість по комісії, 800 грн. 00 коп. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) (а.с.46-48). Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті №464 від 05.06.2025 року, ТОВ «Юніт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «ФК «Кредіплюс»грошові кошти у сумі 1157926 грн. 48 коп. як оплату за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №16042025 (а.с.49). Як слідує із виписки з особового рахунку за кредитним договором, складеної ТОВ «Юніт Капітал» за період з 04.06.2025 року по 01.11.2025 року загальна заборгованість станом на 01.11.2025 року становить 20230 грн. 44 коп. (а.с.52). Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію». У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. З огляду на викладене вище, враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд приходить до висновку, що укладення кредитного договору узгоджується з вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За нормою ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З матеріалів справи встановлено, що стороною позивача доведено укладення кредитного договору між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем, у якому погоджено розмір наданого кредиту, розмір та підстави стягнення процентів за користування кредитними коштами. ТОВ «ФК «Кредіплюс» виконало свої обов`язки за кредитним договором, однак відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим має заборгованість Позивач ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача, на підставі договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 року. Таким чином, судом встановлені підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 18829 грн. 44 коп., з яких: 18824 грн. 00 коп. сума кредиту, 5 грн. 44 коп. проценти за користування кредитом. Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з абз.4 ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі №209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі №640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі №343/557/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №496/3134/19 від 13 липня 2022 року викладено правовий висновок про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. Пунктом 2.4 кредитного договору передбачена комісія за управління та обслуговування кредиту. Позивачем не наданого жодного підтвердження факту надання послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються та за які банком встановлена плата за обслуговування кредиту. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності конкретного переліку таких послуг, які надаються більше, ніж один раз на місяць, погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, підтверджень факту надання таких послуг в обсязі, що перевищує право споживача за законом. Враховуючи зазначене вище, стягнення комісії не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №31346 від 18.12.2025 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. (а.с.1). Приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відтак, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір пропорційно до суми задоволених судом вимог в сумі 2349 грн. 73 коп. Крім того, відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Позивач просив стягнути з відповідача 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження вказаних витрат позивачем надані: договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року, укладений між адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» (а.с.53-54); протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року (а.с.54 зворот); додаткову угоду №25770876236 від 11.09.2025 року до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року (а.с.55); акт прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 року, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року (а.с.55 зворот). З врахуванням вищевикладене, оцінивши подані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, виходячи із принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, та враховуючи, що позовні вимоги було задоволено частково, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу відповідачем до суду не надано, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 6790 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial