Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22 січня 2026 року позов було задоволено та ухвалено зняти арешт, який накладений на будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] відповідно до постанови про арешт № АА 458972 від 30.03.2004, винесеної відділом ДВС Сумського районного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 7093544 від 24.04.2008; зняти арешт, який накладений на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] відповідно до постанови про арешт № АА 458972 від 30.03.2004, винесеної відділом ДВС Сумського районного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 7093597 від 24.04.2008; зняти (скасувати) заборону на нерухоме майно, а саме: будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що накладена відповідно до ухвали Сумського районного суду Сумської області від 14.05.2004 за №79, реєстраційний номер обтяження 9386 від 14.05.2004. Ухвалено стягнути судовий збір. Представник позивача - адвокат Бровко Р.М. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі, оскільки питання про судові витрати на оплату професійної правничої допомоги не вирішувалось. У своїй заяві зазначає, що остаточний розрахунок суми судових витрат (витрат на правову допомогу), понесених позивачем складає 18 200 гривень, яку і просив стягнути з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, в своїй заяві просили розгляд справи провести без їх участі та заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та представника. Представник третьої особи по справі Сумська районна державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явився, направив заяву про проведення судового засідання без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). При прийнятті 22.01.2026 року рішення судом розподіл судових витрат на оплату професійної правничої допомоги не вирішувався. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу 27.01.2026 року представник позивача адвокат Бровко Р.М. подав до Сумського районного суду Сумської області копію договору про надання правової (правничої) допомоги №01/25-08-25 від 25.08.2025 року, Акт №1 приймання-передачі виконаних робіт/надання послуг від 26.01.2026 року; копію ордера Серія ВМ №1055498; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ВН №000157; додаткову угоду №1 від 29.12.2025 року про внесення змін до Договору №01/25-08-25 від 25.08.2025 року. Згідно Акта приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 26.01.2026 року адвокат надав такі послуги: надання консультацій клієнту; вивачення законодавчої бази, що врегульовує дані спірні відносини; вивчення судової практики в даній категорії спорів; складання та направлення на адресу відповідача заяви про зняття арешту; складання позовної заяви; складання запиту до архіву Сумського районного суду та вивчення матеріалів наданих на даний запит; складання клопотання про залучення у справу в якості третьої особи Сумської РДНК (а.с.54). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в додатковій постанові від 30.09.2020 по справі № 201/14495/16-ц. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу подана адвокатом Бровко Р.М. 27.01.2026 року, тобто в строк, передбачений положенням статті 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд зважає на те, що звернення до суду з позовною заявою здійснювалось через електронну систему «Електронний суд», докази і заяви також надсилались через цю систему, розгляд справи відбувався без безпосередньої участі сторін, на підставі їх заяв, а наявні в матеріалах справи документи, надані стороною відповідача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має виходити з критеріїв співмірності, реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial