Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

13 вересня 2024 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з вищезазначеною позовною заявою, відповідно до якої просить суд витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки з кадастровими номерами 0722883700:07:011:00576 площею 0,1016 га, 0722883700:07:001:57, площею 0,1017 га, що розташована в с. Сирники Луцького району. В обґрунтування позовних вимог зазначають про те, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на підставі відомостей з Державного земельного кадастру (серія та номер 20440962 від 05.06.2020) за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, площею 0,2033 га, що розташована в с. Сирники Луцького району. Державну реєстрацію права приватної власності проведено державним реєстратором Копачівської сільської ради Данилевич І.Є., індексаційний номер рішення 52586062 від 10.06.2020. Згідно відомостей Державного земельного кадастру встановлено, що зазначену земельну ділянку зареєстровано в останньому 06.02.2018 з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого ТзОВ «Горизонт», власником земельної ділянки зазначено [PERSON] , документом, який є підставою виникнення права визначено рішення Маяківської сільської ради Луцького району від 10.08.2006 № 2/5.7. Водночас, з інформації Державного архіву Волинської області вбачається, що рішенням Маяківської сільської ради від 10.08.2006 №2/5.7 затверджено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки ТОВ «Іста Сетал Плюс» площею 0,2033 га, для будівництва АГЗП в с. Сирники Луцького району. Також, згідно інформації Державного архіву Волинської області від 24.10.2023 № 612/02.30 у перевірених протоколах сесій, засідань виконавчого комітету, розпорядженнях Маяківської сільської ради Луцького району за 2006-2008 роки відомостей щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в с. Сирники Луцького району [PERSON] не виявлено. Згідно відомостей Архівного відділу Луцької районної державної адміністрації від 23.10.2023 № П-119/06-06/02-23 встановлено, що по документах фонду Княгининівська (Маяківська) сільська рада Луцького району за період 2009-2019 роки рішення про надання (відведення) земельної ділянки в с. Сирники Луцького району [PERSON] не значаться. Окрім того, відповідно до інформації ТзОВ «Горизонт» від 10.10.2023 № 24, останнім на замовлення [PERSON] ніяких документацій із землеустрою не розроблялось. Серед іншого, відповідно до інформації Луцької міської ради та наданого витягу з містобудівної документації та викопіювання зі схеми планування території Маяківської сільської ради, затвердженої рішенням відповідної ради від 10.09.2010 № 20/4.13, вказана земельна ділянка розташована на території виробничих підприємств. Також, відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 30.10.2023 № 10-3-0.2210-3985/2-23 з`ясовано, що земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 площею 0,2033 га зареєстрована в Державному реєстрі земель для будівництва АГЗП 16.07.2008 за реєстраційним № 040807600011 на підставі договору оренди землі, який укладено між ТзОВ «Іста Сетал Плюс» (ЄДРПОУ 33523034) та Маяківською сільською радою. Земельна ділянка не реєструвалась в Державному земельному кадастрі, відомості про неї перенесені в автоматизованому порядку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру з помилкою відомостей про власника/користувача та вид цільового призначення Приватна власність; [PERSON] без відомостей про документ, що посвідчує право; для ведення особистого селянського господарства. Поземельну книгу на зазначену земельну ділянку відкрито 06.02.2018 та цю ж дату помилково визначено як дату державної реєстрації. Державним кадастровим реєстратором у зв`язку із виявленням помилок щодо відомостей про власника/користувача [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), в тому числі по земельній ділянці з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, подавались заяви про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру (ЗВ- 0702461032016 від 19.08.2016 та ЗВ-0710197212020 від 30.07.2020). Водночас, за результатами розгляду першої заяви надано відмову у виправленні помилок у зв`язку із встановленням факту, що відомості Державного земельного кадастру відповідають інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей та не потребують виправлення, у зв`язку з не виявленням технічних помилок у таких документах. На момент розгляду другої заяви помилки також виправлено не було у зв`язку з отриманням з Державного реєстру речових прав в порядку інформаційної взаємодії відомостей про речове право [PERSON] , який зареєстрував останнє 05.06.2020. За фактом внесення протягом 2019-2021 років державним реєстратором Копачівської сільської ради Рожищенського району несанкціонованих відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внаслідок чого протиправно зареєстровано право власності, в тому числі, на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, 01.02.2022 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42022032010000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України. Зазначене кримінальне провадження згодом було об`єднане до кримінального провадження № 42022032010000001 від 06.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, за фактом того, що протягом грудня 2019 - липня 2020 років державним реєстратором Копачівської сільської ради Рожищенського району, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконної вигоди для себе, систематично вносились несанкціоновані зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Внаслідок чого відбулась несанкціонована зміна цільового призначення житлових приміщень на комерційну нерухомість, та, як наслідок, не сплачено пайовий внесок у розвиток інфраструктури м. Луцька, що заподіяло територіальній громаді матеріальну шкоду. Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 19.02.2024 у справі № 167/728/23 за результатами розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023030000000511 від 23.06.2023, яке виділене з матеріалів кримінального провадження № 42022032010000001 від 06.01.2022, державного реєстратора Копачівської сільської ради Данилевич І.Є. у пред`явленому обвинуваченні за ч.ч. 1,3 ст. 362, ч. 3 ст. 365-2 КК України визнано невинуватою та виправдано. На даний час вирок оскаржується у Волинському апеляційному суді. Таким чином, державним реєстратором внесено інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] щодо п`яти земельних ділянок, в тому числі земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, так як зазначені ділянки не були новосформованими (зареєстровані до 2013 року) і витяг з Держаного земельного кадастру містив інформацію про власника [PERSON] . Водночас, як зазначено вище, земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 ні до 2013 року, ні після [PERSON] не відводилась, а згідно відомостей Головного управління Держгеокадастру у Волинській області зареєстрована в Державному реєстрі земель для будівництва АГЗП 16.07.2008 за реєстраційним № 040807600011 на підставі договору оренди землі, який укладено між ТзОВ «Іста Сетал Плюс» (ЄДРПОУ 33523034) та Маяківською сільською радою. Зазначене свідчить про безпідставну реєстрацію [PERSON] права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, яка насправді йому не відводилась та вибуття такої земельної ділянки із комунальної власності. Окрім цього, зазначають про те, що предметом досудового розслідування у вищезгаданих кримінальних провадженнях були також інші земельні ділянки, право власності на які протиправно зареєстровано [PERSON] , зокрема земельні ділянки з кадастровими номерами 0722884800:03:001:6574, площею 0, 0132 га, 0722883700:07:001:3525, площею 0, 5094 га. Встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2021 у справі № 161/12031/21 задоволено позов Підгайцівської сільської ради до державного реєстратора Копачівської сільської ради Рожищенського району, Лучинця М.Є., ГУ Держгеокадастру у Волинській області про скасування державної реєстрації за [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0722884800:03:001:6574, площею 0, 0132 га, скасування рішення державного реєстратора, припинення речового права та витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.08.2021 у справі № 161/13451/20 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , ГУ Держгеокадастру у Волинській області, державного реєстратора Копачівської сільської ради Рожищенського району Волинської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:3525, площею 0, 5094 га. Наведені обставини в сукупності з іншими доказами дають обґрунтовані підстави вважати, що [PERSON] неодноразово вчинялись дії з метою незаконного набуття у власність земельних ділянок на території Луцького району, поза волею законних власників, без прийняття відповідних рішень про відведення йому таких земель, зокрема і земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, що є предметом даного позову. Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 на користь [PERSON] рішення повноважного органу місцевого самоврядування означає, що орган місцевого самоврядування, як власник землі, волю на відчуження цієї ділянки не виявив, тому вона вибула з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення. Окрім того, спосіб в який земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 вибула із комунальної власності, свідчить про низку послідовних дій щодо отримання в приватну власність з комунальної власності земельної ділянки з одночасним вчиненням дій щодо унеможливлення подальшого повернення такої земельної ділянки, зокрема шляхом її неодноразового відчуження та поділу. Так встановлено, що зазначена земельна ділянка на підставі договору купівлі-продажу від 13.01.2023 № 94 відчужена [PERSON] на користь [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.05.2023 № 1775 [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 відчужено на користь [PERSON] . [PERSON] на підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 поділено останню на дві земельних ділянки з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га та 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га (копія технічної документації поділу додається). В подальшому, [PERSON] земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га, відчужена на користь [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2746 від 31.07.2023, а земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га відчужена на користь [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1873 від 10.05.2024. Цього ж дня (10.05.2024) [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1872 також відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га, на користь [PERSON] . Таким чином, на даний час власником земельних ділянок з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056 та 0722883700:07:001:0057, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є [PERSON] , який визначений відповідачем у даному позові. Набуття права власності на земельну ділянку без прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про її відведення свідчить про вибуття зазначеної земельної ділянки з володіння власника (територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування) не з його волі, що є підставою для її витребування у останнього власника (власників) в судовому порядку на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України. Спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056 та 0722883700:07:001:0057, які утворені в результаті поділу незаконно набутої у приватну власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, розташовані в селі Сирники Луцького району Волинської області. Водночас, рішення про розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 свого часу приймалось Маяківською сільською радою, однак вказана земельна ділянка відводилась не [PERSON] , а в оренду ТзОВ «Інста Сетал Плюс» для будівництва АГЗП. Так, рішенням Маяківської сільської ради № 2/5.7 від 10.08.2006 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її в оренду» ТОВ «Іста Сетал Плюс» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2033 га для будівництва АЗГП в с. Сирники Луцького району та передано вказану земельну ділянку в оренду на 1 рік зазначеному товариству. В подальшому, рішенням Маяківської сільської ради № 8/5.29 від 28.12.2007 продовжено термін дії оренди земельної ділянки з ТзОВ «Іста Сетал Плюс» терміном на 5 років, а рішенням № 12/4.10.1 від 27.06.2013 термін дії договору оренди землі продовжено ще на 10 років, тобто до 2023 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо ТзОВ «Іста Сетал Плюс» (ЄДРПОУ 350218358) будь-які речові права щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 не зареєстровані. Водночас, відомості про оренду ТзОВ «Іста Сетал Плюс» земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 зазначені у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. На підставі вказаних відомостей ділянка сформована в Державному земельному кадастрі, що підтверджується інформацією ГУ Держгеокадастру у Волинській області. Таким чином, на момент формування земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 перебувала у комунальній власності Маяківської сільської ради та оренді ТзОВ «Іста Сетал Плюс». Маяківську сільську рад 01.07.2016 перейменовано на Княгининівську сільську раду. Згідно відомостей, розміщених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Княгининівська сільська рада (код ЄДРПОУ 04332294) припинена. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 708-р від 12.06.2020 визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Волинської області, де зазначено, що до Луцької територіальної громади входять Луцька, Боголюбська, Жидичинська (Ківерцівський район), Заборольська, Іванчицівська (Рожищенський район), Княгининівська Одерадівська, Озерцівська (Ківерцівський район) Прилуцька (Ківерцівський район), Рокинівська, Шепельська територіальні громади. Таким чином, органом місцевого самоврядування, який є власником та розпорядником земель комунальної власності в межах села Сирники на даний час є Луцька міська рада, яка визначена позивачем у даному позові як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Враховуючи наведене, земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, та ділянки які утворені шляхом поділу останньої (0722883700:07:001:0056 та 0722883700:07:001:0057) відносяться до комунальної власності Луцької міської ради та незаконно, без прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, вибули з комунальної власності територіальної громади поза її волею. З огляду на викладене, просять витребувати на користь держави в особі Луцької міської ради з незаконного володіння [PERSON] земельних ділянок з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056 та 0722883700:07:001:0057, що утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, яка незаконно вибула з комунальної власності. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2024 року у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 153 Том 1). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.10.2024 року частково задоволено заяву заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради про забезпечення позову: накладено арешт на земельні ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га, та 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га, та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок, в тому числі набуття, зміну, припинення речових прав та нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму, тощо), обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження, тощо), які є предметом спірних правовідносин, до набрання законної сили рішення суду; заборонено державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальним органам вносити до Державного земельного кадастру відомості та зміни щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га, та 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га, які є предметом спірних відносин, до набрання законної сили рішення суду. В решті заявлених вимог відмовлено (а.с. 166-168 Том 1). 07.11.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позову заяву (а.с. 189-198 Том 1), який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. Відповідно до позиції відповідача вбачається, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га та 072288300:07:001:0057, площею 0,1017 га [PERSON] набуто правомірно, отже він є добросовісним набувачем, з огляду на наступне. Правовою підставою державної реєстрації державним реєстратором права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га, став договір купівлі-продажу земельної ділянки №1873 від 10.05.2024 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Правовою підставою державної реєстрації державним реєстратором права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га, став договір купівлі-продажу земельної ділянки №1872 від 10.05.2024 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Отже, посилаються на те, що матеріали цивільної справи не містять жодних відомостей, які б підтверджували факт незаконності набуття відповідачем права власності на земельні ділянки. Так, отримані [PERSON] земельні ділянки були сформовані з присвоєнням кадастрових номерів, із зазначенням характеристик. Відтак, право власності на них виникло у визначений законодавством спосіб, що не спростовано належними та допустимими доказами. Відтак, сторона відповідача зазначає про те, що презумпція правомірності набуття права власності на земельні ділянки за [PERSON] , котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Оскільки, в даному випадку, спірні земельні ділянки були на платній основі відчужені на користь відповідача [PERSON] , намір відчужувати спірні земельні ділянки відповідач не мав, оскільки придбав їх для власного користування, відтак, враховуючи приписи ч. 3 ст.. 388 ЦК України, позивач не має права витребувати спірні земельні ділянки у добросовісного набувача. Просили поновити строк для подання відзиву та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2024 року продовжено строки підготовчого провадження по цивільній справі за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради до [PERSON] про витребування у комунальну власність Луцької міської ради з незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки, на 30 (тридцять) днів. Підготовче засідання відкладено (а.с. 208-209 Том 1). 03.12.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Кінах Я.В. надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] ( [INFO] , уродженка м. Рівне Рівненської області, останнє відоме місце реєстрації та проживання: [ADDRESS] ) (а.с. 216-218 Том 1). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.12.2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Кінах Я.В., залучено до участі у справі за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради до [PERSON] про витребування у комунальну власність Луцької міської ради з незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки, державного реєстратора Данилевич Ірину Євгеніївну, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 226-227 Том 1). 03.01.2025 року від заступника керівника Луцької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої зазначено про те, що твердження сторони відповідача про те, що ТОВ «Іста Сетал Плюс» мало б зареєструвати право оренди на спірну земельну ділянку та про те, що у разі наявності відповідних відомостей [PERSON] було б відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на земельну ділянку, ніяким чином не спростовують факт незаконної реєстрації [PERSON] спірної земельної ділянки, оскільки остання йому не відводилась у встановленому законом порядку. При цьому, зазначають, що рішенням Маяківської сільської ради від 10.08.2006 року №2/5.7, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки та передачу в оренду ТОВ «Іста Сетал Плюс» площею 0,2033 га, для будівництва АГЗП в с. Сирник Луцького району є підтвердження набуття зазначеним товариством речових прав щодо земельної ділянки. Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 на користь [PERSON] рішення повноваженого органу місцевого самоврядування означає, що орган місцевого самоврядування, як власник землі, волю на відчуження цієї ділянки не виявив, тому вона вибула з володіння його власника поза його волею без прийняття ним відповідного рішення. Воля територіальної громади, як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади, а здійснення органом місцевого самоврядування права власності, зокрема, розпорядження майном, не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватись вираженням волі територіальної громади (висновки ВП ВС від 26.11.2019 у справі № 914/3224/6, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, у висновках Верховного Суду , викладених в постановах від 25.01.2017 у справі №916/2131/15, від 23.11.2016 у справі №916/2144/15, від 02.11.2016 у справі №522/10652/15-ц, від 05.10.2016 у справі №916/2129/15). Зазначене свідчить про безпідставну реєстрацію [PERSON] права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, яка насправді йому не відводилась та вибуття такої земельної ділянки із комунальної власності поза його волею власника та є підставою для її витребування й останнього власника у судовому порядку на підставі ст. 388 ЦК України. Окрім цього, звертають увагу на те, що задоволення позовних вимог прокурора не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції та невиправданим (непропорційним) втручанням у права відповідача на мирне володіння майном з огляду на наступне. Повернення до комунальної власності земель, незаконно відчужених фізичними особами без відповідного волевиявлення органу місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалось за цільовим призначенням та в межах закону. Заволодіння приватними особами земельними ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема, без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами суспільства (в даному випадку безпосередньо впиває на обсяг прав та обов`язків та зачіпає інтереси Луцької територіальної громади на вільне користування та розпорядження землею комунальної власності). Просили відхилити всі доводи сторони відповідача, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими, позов задовольнити в повному обсязі. 20.02.2025 року до суду від третьої особи державного реєстратора Данилевич І.Є. надійшли письмові пояснення до ухвали суду від 04.12.2024 року, відповідно до яких вона не заперечує проти розгляду справи по суті за наявними матеріалами справи, та просить проводити судовий розгляд за її відсутності (а.с. 6-7 Том 2). Окрім цього, третьою особою надані письмові пояснення щодо позовних вимог, відповідно до яких зазначено про те, що 10.06.2020 року до неї, як до державного реєстратора, звернувся [PERSON] з заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886. Пунктом 8 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено «Державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови оплати послуг за державну реєстрацію прав у повному обсязі та встановлення особи заявника, а також у разі, коли заява подається щодо земельної ділянки, - за умови наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про таку земельну ділянку. Згідно відомостей, що містилися в Державному земельному кадастрі дана земельна ділянка належала на праві власності [PERSON] (Витяг з ДЗК про земельну ділянку НВ-00049211472020 від 20.05.2020 сформований адміністратором Департаменту ЦНАП Луцької міської ради»). Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме статтею 29 «Особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 01 січня 2013 року передбачено: Пункт 1. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі. Пунктом 3 статті 29 Закону визначено, що Державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів. Заявник, звертаючись за проведенням реєстрації підтвердження своїх прав несе повну відповідальність за достовірність та повноту заявлених прав даним реєстру. Однак, в подальшому було з`ясовано, що [PERSON] незаконно заволодів вказаною земельною ділянкою, а також всупереч чинному законодавству розпорядився нею, продавши іншій особі. Окрім цього повідомила, що Рожищенський районний суд Волинської області розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 120232030000000511 від 23.06.2023 визнав її невинуватою та виправдав по всіх пред`явлених звинуваченнях (вирок від 19.02.2024 року справа № 167/728/23, який ухвалою Волинського апеляційного суду від 10.10.2024 року залишено без змін. Просила розглядати справу за наявними матеріалами без її участі. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 12-13 Том 2). 29.04.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Кінах Я.В. до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено про те, що в даній справі постає проблема захисту інтересу як територіальної громади на майно, так і добросовісного набувача відповідача [PERSON] .. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га, та 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га перебувають у приватній власності [PERSON] , яке було зареєстровано 10.05.2024 року на підставі договорів купівлі-продажу. В даному випадку, [PERSON] є останнім добросовісним набувачем. Зазначають про те, добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача, можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно . Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Окрім цього, посилаються на те, що 09.04.2025 року набув чинності Закон України № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного Кодексу України щодо посилення прав добросовісного набувача», яким, зокрема передбачено, що Держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо: 1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років; 2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Положення цього закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено судове рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом. Таким чином, держава регламентувала порядок звернення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та прокурорів до суду з позовами, направленими на вилучення майна з приватної власності інших осіб, шляхом визначення спеціального порядку звернення, що включає забезпечення прав відповідача через внесення депозиту у розмірі вартості майна, який буде спрямований на відшкодування вартості майна в разі задоволення позову. Просять врахувати додаткові пояснення при ухваленні рішення по справі (а.с. 17-21 Том 2). 21.10.2025 року до суду від Луцької міської ради надійшли додаткові пояснення по справі, та долучено до матеріалів справи платіжну інструкцію № 16771 від 15 жовтня 2025 року на підтвердження внесення на депозитний рахунок суду суми у розмірі 31482,30 грн. з призначенням платежу: «101 0210150 2800 внесення вартості земельних ділянок на виконання ст. 390 ЦКУ у справі №161/16974/24, Луцький міськрайонний суд». В обґрунтування такої суми зазначено про те, що Законом № 4292-IX доповнено статтю 390 ЦК України частиною п`ятою наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Так, зазначають, що позовну заяву у справі № 161/16974/24 подано 11.09.2024 року. На дату подання позовної заяви чинною була оцінка спірного майна, яка здійснена під час вчинення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 10.05.2024 року. Так, згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 10.05.2024 року № 1872 та №1873, на підставі яких відповідачем, який є останнім набувачем, придбано спірні земельні ділянки, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. 10.05.2024 року сформовано довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості у формі витягів з єдиної бази даних звітів про оцінку, відповідно до яких оціночна вартість земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:57, площею 0,1017 га становить 15 748,57 грн. (унікальний реєстраційних номер довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості 201-20240510-0007768168 від 10.05.2024 року), а земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:56, площею 0,1016 га становить 15 733,73 грн. (унікальний реєстраційних номер довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості 201-20240510-0007768487 від 10.05.2024 року). Таким чином, посилаються на те, що загальна вартість спірного майна становить 31 482,30 грн. Отже, Луцькою міською радою внесено на депозитний рахунок суду вартість спірного майна у справі № 161/16974/24 в розмірі 31 482,30 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 16771. (а.с. 56-59 Том 2). 24.10.2025 року від заступника керівника Луцької окружної прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначено про те, що на їх адресу від позивача надійшли пояснення щодо внесення на депозитний рахунок суду вартість спірного майна у даній цивільній справі у розмірі 31482,30 грн. Так, при внесенні даної суми коштів позивач керувався звітами про оцінку спірного майна, що отримані нотаріусом при посвідченні договорів купівлі-продажу спірного майна від 10.05.2024 року, оскільки останні були чинними на момент пред`явлення позову, а відтак можуть слугувати для виконання цілей ст. 390 ЦК України. Також, позивачем зазначено про те, що відповідно до договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 10.05.2024 року № 1872, № 1873 ціна договору встановлена за узгодженням сторін, є остаточною і змінам не підлягає. Сума продажу предмету договору, зазначена в ньому, є еквівалентом його ринкової вартості за результатом домовленості продавця з покупцем. Отже, оскільки відповідачем понесені витрати в сумі 31482,30 грн., що є еквівалентом ринкової вартості майна за домовленістю сторін, а позовну заяву про витребування такого майна пред`явлено через чотири місяці, що не є значим строком, за час якого відбулись би процеси, які могли б вплинути на оцінку земельних ділянок, такий розмір компенсації є обґрунтованим. Просили врахувати додаткові пояснення при ухваленні рішення по справі (а.с. 67-68 Том 2). Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2025 року витребувано у приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Веремчука С.В.: 1) належним чином завірену копію довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості 201-20240510-0007768168 від 10.05.2024 року (унікальний реєстраційних номер довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості 201-20240510-0007768168 від 10.05.2024 року), сформованою приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. при укладенні та посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:57, площею 0,1017 га від 10 травня 2024 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; 2) належним чином завірену копію довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості 201-20240510-0007768487 від 10.05.2024 року (унікальний реєстраційних номер довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості 201-20240510-0007768487 від 10.05.2024 року), сформованою приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. при укладенні та посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:56, площею 0,1016 га від 10 травня 2024 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 77-79 Том 2). Витребувані судом документи були надані суду 30.12.2025 року (а.с. 83-87 Том 2). Прокурор під час судового розгляду справи підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, відповіді на заперечення відповідача та із врахуванням додаткових пояснень. Представник Луцької міської ради підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтримали пояснення, викладені в письмовому відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях на позов, просили відмовити в задоволенні позову, оскільки [PERSON] є добросовісним набувачем та на законних підставах став власником спірних земельних ділянок, отже, достатніх законних підстав для витребування з його володіння спірних земельних ділянок немає. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, приходить до наступних висновків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст виниклих правовідносин. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі відомостей з Державного земельного кадастру (серія та номер 20440962 від 05.06.2020) за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, площею 0,2033 га, що розташована в с. Сирники Луцького району. Державну реєстрацію права приватної власності проведено державним реєстратором Копачівської сільської ради Данилевич І.Є., індексаційний номер рішення 52586062 від 10.06.2020. Як вбачається з відомостей Державного земельного кадастру, зазначену земельну ділянку зареєстровано в останньому 06.02.2018 з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого ТзОВ «Горизонт», власником земельної ділянки зазначено [PERSON] , документом, який є підставою виникнення права визначено рішення Маяківської сільської ради Луцького району від 10.08.2006 № 2/5.7. Водночас, з інформації Державного архіву Волинської області вбачається, що рішенням Маяківської сільської ради від 10.08.2006 №2/5.7 затверджено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки ТОВ «Іста Сетал Плюс» площею 0,2033 га, для будівництва АГЗП в с. Сирники Луцького району. Окрім цього, згідно з інформацією Державного архіву Волинської області від 24.10.2023 № 612/02.30 у перевірених протоколах сесій, засідань виконавчого комітету, розпорядженнях Маяківської сільської ради Луцького району за 2006-2008 роки відомостей щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в с. Сирники Луцького району [PERSON] не виявлено. Згідно відомостей Архівного відділу Луцької районної державної адміністрації від 23.10.2023 № П-119/06-06/02-23 встановлено, що по документах фонду Княгининівська (Маяківська) сільська рада Луцького району за період 2009-2019 роки рішення про надання (відведення) земельної ділянки в с. Сирники Луцького району [PERSON] не значиться. Окрім того, відповідно до інформації ТзОВ «Горизонт» від 10.10.2023 № 24, останнім на замовлення [PERSON] ніяких документацій із землеустрою не розроблялось. Серед іншого, відповідно до інформації Луцької міської ради та наданого витягу з містобудівної документації та викопіювання зі схеми планування території Маяківської сільської ради, затвердженої рішенням відповідної ради від 10.09.2010 № 20/4.13, вказана земельна ділянка розташована на території виробничих підприємств. Також, відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 30.10.2023 № 10-3-0.2210-3985/2-23 з`ясовано, що земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 площею 0,2033 га зареєстрована в Державному реєстрі земель для будівництва АГЗП 16.07.2008 за реєстраційним № 040807600011 на підставі договору оренди землі, який укладено між ТзОВ «Іста Сетал Плюс» (ЄДРПОУ 33523034) та Маяківською сільською радою. Земельна ділянка не реєструвалась в Державному земельному кадастрі, відомості про неї перенесені в автоматизованому порядку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру з помилкою відомостей про власника/користувача та вид цільового призначення Приватна власність; [PERSON] без відомостей про документ, що посвідчує право; для ведення особистого селянського господарства. Поземельну книгу на зазначену земельну ділянку відкрито 06.02.2018 та цю ж дату помилково визначено як дату державної реєстрації. Державним кадастровим реєстратором у зв`язку із виявленням помилок щодо відомостей про власника/користувача [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), в тому числі по земельній ділянці з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, подавались заяви про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру (ЗВ- 0702461032016 від 19.08.2016 та ЗВ-0710197212020 від 30.07.2020). Проте, за результатами розгляду першої заяви надано відмову у виправленні помилок у зв`язку із встановленням факту, що відомості Державного земельного кадастру відповідають інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей та не потребують виправлення, у зв`язку з не виявленням технічних помилок у таких документах. На момент розгляду другої заяви, помилки також виправлено не було у зв`язку з отриманням з Державного реєстру речових прав в порядку інформаційної взаємодії відомостей про речове право [PERSON] , який зареєстрував останнє 05.06.2020. За фактом внесення протягом 2019-2021 років державним реєстратором Копачівської сільської ради Рожищенського району несанкціонованих відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внаслідок чого протиправно зареєстровано право власності, в тому числі, на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, 01.02.2022 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42022032010000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України. Зазначене кримінальне провадження згодом було об`єднане до кримінального провадження № 42022032010000001 від 06.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, за фактом того, що протягом грудня 2019 - липня 2020 років державним реєстратором Копачівської сільської ради Рожищенського району, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконної вигоди для себе, систематично вносились несанкціоновані зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Внаслідок чого відбулась несанкціонована зміна цільового призначення житлових приміщень на комерційну нерухомість, та, як наслідок, не сплачено пайовий внесок у розвиток інфраструктури м. Луцька, що заподіяло територіальній громаді матеріальну шкоду. Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 19.02.2024 у справі № 167/728/23 за результатами розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023030000000511 від 23.06.2023, яке виділене з матеріалів кримінального провадження № 42022032010000001 від 06.01.2022, державного реєстратора Копачівської сільської ради Данилевич І.Є. у пред`явленому обвинуваченні за ч.ч. 1,3 ст. 362, ч. 3 ст. 365-2 КК України визнано невинуватою та виправдано. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 10.10.2024 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 42022032010000001 від 06.01.2022 залишено без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року - без зміни. Водночас, як зазначено вище, земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 ні до 2013 року, ні після [PERSON] не відводилась, а згідно відомостей Головного управління Держгеокадастру у Волинській області зареєстрована в Державному реєстрі земель для будівництва АГЗП 16.07.2008 за реєстраційним № 040807600011 на підставі договору оренди землі, який укладено між ТзОВ «Іста Сетал Плюс» (ЄДРПОУ 33523034) та Маяківською сільською радою. Як встановлено судом, рішення про розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 свого часу приймалось Маяківською сільською радою, однак вказана земельна ділянка відводилась не [PERSON] , а в оренду ТзОВ «Інста Сетал Плюс» для будівництва АГЗП. Так, рішенням Маяківської сільської ради № 2/5.7 від 10.08.2006 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її в оренду» ТОВ «Іста Сетал Плюс» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2033 га для будівництва АЗГП в с. Сирники Луцького району та передано вказану земельну ділянку в оренду на 1 рік зазначеному товариству. В подальшому, рішенням Маяківської сільської ради № 8/5.29 від 28.12.2007 продовжено термін дії оренди земельної ділянки з ТзОВ «Іста Сетал Плюс» терміном на 5 років, а рішенням № 12/4.10.1 від 27.06.2013 термін дії договору оренди землі продовжено ще на 10 років, тобто до 2023 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо ТзОВ «Іста Сетал Плюс» (ЄДРПОУ 350218358) будь-які речові права щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 не зареєстровані. Водночас, відомості про оренду ТзОВ «Іста Сетал Плюс» земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 зазначені у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. На підставі вказаних відомостей ділянка сформована в Державному земельному кадастрі, що підтверджується інформацією ГУ Держгеокадастру у Волинській області. Таким чином, на момент формування земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 перебувала у комунальній власності Маяківської сільської ради та оренді ТзОВ «Іста Сетал Плюс». Згідно зі ст. ст. 14, 13, 19 Конституції України земля в Україні є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст. 118 Земельного кодексу України, який передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Цей орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. У двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно зі ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом зазначених норм права прийняття відповідним органом державної влади рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність особі є завершальним етапом безоплатного одержання земельної ділянки у власність та підтверджує реалізацію права особи на одержання земельної ділянки із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації по виду використання. Встановлені судом обставини справи та докази, досліджені в ході судового розгляду, свідчить про безпідставну реєстрацію [PERSON] права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, яка насправді йому не відводилась та вибуття такої земельної ділянки із комунальної власності. Наведені обставини в сукупності з іншими доказами дають підстави вважати, що [PERSON] вчинено дії з метою незаконного набуття у власність земельних ділянок на території Луцького району, поза волею законних власників, без прийняття відповідних рішень про відведення йому таких земель, зокрема і земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, що є предметом даного позову. Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 на користь [PERSON] рішення повноважного органу місцевого самоврядування означає, що орган місцевого самоврядування, як власник землі, волю на відчуження цієї ділянки не виявив, тому вона вибула з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення. Щодо встановлення статусу кінцевого набувача спірної земельної ділянки (добросовісний/недобросовісний набувач), суд дійшов наступного висновку. Так встановлено, що зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 на підставі договору купівлі-продажу від 13.01.2023 № 94 відчужена [PERSON] на користь [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.05.2023 № 1775 [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 відчужено на користь [PERSON] . [PERSON] на підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 поділено останню на дві земельних ділянки з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га та 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га (копія технічної документації поділу додається). В подальшому, [PERSON] земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га, відчужена на користь [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2746 від 31.07.2023, а земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га відчужена на користь [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1873 від 10.05.2024. Цього ж дня (10.05.2024) [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1872 також відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га, на користь [PERSON] . Таким чином, на даний час власником земельних ділянок з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056 та 0722883700:07:001:0057, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є [PERSON] , який визначений відповідачем у даному позові. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом вказаних процесуальних норм об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Відповідно дост.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Нормами глави 29 ЦК України передбачені такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Засади захисту права власності, зокрема, передбачають право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України). 09.04.2025 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача». Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом. Відповідно до норм ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За положеннями ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише уразі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Матеріалами справи встановлено, що Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га, та 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га перебувають у приватній власності [PERSON] , яке було зареєстровано 10.05.2024 року на підставі договорів купівлі-продажу. Отже, спірні земельні ділянки були придбані відповідачем за відплатними договорами купівлі-продажу земельних ділянок, право власності на які було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, із присвоєними кадастровими номерами спірним земельним ділянкам, що під час судового розгляду не заперечувалось сторонами у справі. Представник Луцької окружної прокуратури Войтюк К.О. в судовому засіданні, підтримуючи заявлені позовні вимоги, посилалась, як на підставу задоволення позовних вимог, на положення ст. 387 ЦК України. Зважаючи на те, що ст. 387 ЦК України містить посилання на те, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, то обов`язком позивача є доведення того, що особа, у якої він просить витребувати земельну ділянку, заволоділа нею незаконно. У даному випадку, представником позивача доведено, що спірна земельна ділянка вибула з володіння Маяківської сільської ради (натепер - Луцької міської ради) незаконно, при цьому позивачем не доведено, що саме відповідач [PERSON] заволодів та користується земельною ділянкою незаконно. Представники відповідача адвокати Кінах Я.В. та Масюк Г.С. у судовому засіданні стверджували, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки він не знав та не міг знати, що спірні земельні ділянки вибули з володіння Луцької міської ради (Маяківської сільської ради) незаконно. Право власності він набув, отримавши земельні ділянки за відплатними договорами купівлі-продажу земельних ділянок у осіб, які були законними власниками спірних земельних ділянок, отже [PERSON] отримав їх у власність на незаконних підставах. За приписами частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Таким чином, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 зазначено, що вирішуючи питання про витребування земельної ділянки, суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності, насамперед, володільця цього майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків. Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема, добросовісно. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Внесеними змінами до Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набрав чинності 09.04.2025, доповнено статтю 390 ЦК України частиною п`ятою такого змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади». У розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» згаданого Закону вказано, що його положення мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, а тому, механізм компенсації вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади, застосовується виключно у разі, якщо відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви». Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви». Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача не доведено факту, що відповідач [PERSON] є недобросовісним набувачем, не зважаючи на те, що вона посилається на ст. 387 ЦК України. Більше того, під час судового розгляду справи Луцькою міською радою до суду надано платіжну інструкцію № 16771 від 15 жовтня 2025 року на підтвердження внесення на депозитний рахунок суду суми у розмірі 31482,30 грн. з призначенням платежу: «101 0210150 2800 внесення вартості земельних ділянок на виконання ст. 390 ЦКУ у справі №161/16974/24, Луцький міськрайонний суд», а заступником керівника Луцької окружної прокуратури надано додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначено про надходження на їх адресу від позивача відомостей щодо внесення на депозитний рахунок суду вартість спірного майна у даній цивільній справі у розмірі 31482,30 грн., які прокурор просив врахувати при ухваленні судом рішення. Отже, з огляду на вищевикладене, стороною позивача фактично визнано презумпцію добросовісного набувача за відповідачем [PERSON] .. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для витребування спірних земельних ділянок від добросовісного набувача, суд дійшов наступних висновків. Щодо права Луцької міської ради на спірні земельні ділянки, то слід зазначити, що відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056 та 0722883700:07:001:0057, які утворені в результаті поділу незаконно набутої у приватну власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, розташовані в селі Сирники Луцького району Волинської області. Маяківську сільську рад 01.07.2016 перейменовано на Княгининівську сільську раду. Згідно відомостей, розміщених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Княгининівська сільська рада (код ЄДРПОУ 04332294) припинена. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 708-р від 12.06.2020 визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Волинської області, де зазначено, що до Луцької територіальної громади входять Луцька, Боголюбська, Жидичинська (Ківерцівський район), Заборольська, Іванчицівська (Рожищенський район), Княгининівська Одерадівська, Озерцівська (Ківерцівський район) Прилуцька (Ківерцівський район), Рокинівська, Шепельська територіальні громади. Таким чином, органом місцевого самоврядування, який є власником та розпорядником земель комунальної власності в межах села Сирники на даний час є Луцька міська рада, яка визначена позивачем у даному позові як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного права, спрямованими на утвердження верховенства права. Добросовісність передбачає сумлінне використання цивільних прав та виконання обов`язків, що підтверджується частиною 3 статті 509 ЦК України. Законодавець установив певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, зобов`язавши їх сумлінно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, передбачати можливість завдання шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав учасників цивільного обороту (постанова ВС від 10.09.2018 у справі № 920/739/17). Верховний Суд у постанові від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 зазначив, що при вирішенні питання про витребування майна здійснюється перевірка добросовісності набувача. Судові рішення, винесені за відсутності такої перевірки, не відповідають вимогам законності втручання у право мирного володіння майном. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 підкреслив важливість належної перевірки обставин, що свідчать про добросовісність або недобросовісність набувача, як для застосування положень статті 387 ЦК України, так і для визначення пропорційності втручання у право набувача майна відповідно до ст. 6 Конвенції. Відповідно до ст. 330 ЦК України, добросовісність є умовою набуття права власності. У спорах про віндикацію на набувача покладається обов`язок довести свою добросовісність. Згідно ст. 388 ЦК України, добросовісний набувач це особа, яка набула майно у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не могла знати. Велика Палата Верховного Суду у справі № 607/15052/16 (постанова від 08.11.2023, п. 11.8) підтвердила, що підтвердження добросовісності покладається на набувача, який має довести, що не знав і не міг знати про незаконність відчуження майна. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до положень ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Суд звертає увагу на ту обставину, що вимога ч. 4 ст. 177 ЦПК України про обов`язок позивача додати до позову документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, застосовується виключно щодо позовних вимог про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України), і не підлягає застосуванню до вимог щодо витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України). Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними правочини щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 17.10.2011 у справі № З-ЮЗгсП, від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15, від 30.11.2016 у справі № 6-2069цс16, а також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017 у справі № 278/3862/14-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 12.02.2020 у справі П/811/1640/17) метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц). З огляду на вказане, в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути його власникові. Таке рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). Відповідно до обставин справи, доведених долученими до позовної заяви доказами, [PERSON] 05.06.2020 року безпідставно зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886. У подальшому, дана земельна ділянка [PERSON] , як власником даної земельної ділянки, на підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886 поділено останню на дві земельних ділянки з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га та 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га., які відчужив на користь [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2746 від 31.07.2023 (земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га), а земельна ділянка з кадастровим номером 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га відчужена на користь [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1873 від 10.05.2024. Цього ж дня (10.05.2024) [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1872 також відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га, на користь [PERSON] , який офіційно зареєстрував право власності на вказані ділянки. З наведеного слідує, що спірні земельні ділянки незаконно вибули з комунальної власності, оскільки [PERSON] , отримав їх у володіння без відповідної правової підстави. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації, як і їх виникнення, перехід та припинення. Враховуючи наведені обставини, задоволення віндикаційного позову шляхом витребування спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га, та 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га, відновлює порушене право держави в особі Луцької міської ради, що дозволяє їй здійснювати володіння, користування та розпорядження своєю власністю. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірні земельні ділянки належать до об`єктів права комунальної власності Луцької міської ради. За змістом положень ЗК України необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку є рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки. Повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою як об`єктом права комунальної власності належали Маяківській сільській раді (станом на день виникнення спірних правовідносин). Остання жодного рішення з приводу розпорядження цієї земельною ділянкою не приймала. Відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування свідчить, що власник волю на відчуження не виявляв. Оскільки реєстрація права власності на спірну земельну ділянку, була вчинена на підставі неіснуючих документів та за відсутності рішення органу місцевого самоврядування, тому спірна земельна ділянка, яка в подальшому була поділена на дві земельні ділянки, які є предметом позову в даній справі, вибула з володіння територіальної громади без вираження її волі. Як вказувалося, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Як вказувалося спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га, та 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га, (які утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886) вибула з володіння територіальної громади без вираження її волі, а тому наявні підстави для витребування цього майна. Щодо дотримання положень ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то слід зазначити, що предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі законунормативно -правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Досліджуючи в даній справі дотримання принципу законності суд в першу чергу враховує, що втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Витребування спірної земельної ділянки в даній справі на користь територіальної громади здійснюється на підставі норм статті 153 ЗК України, статті 388 ЦК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними. Обговорюючи в даній конкретній ситуації чи переслідувало втручання у право однієї із сторін «легітимну мету» (було здійснено «в інтересах суспільства») суд бере до уваги те, що, виходячи із сталої практики ЄСПЛ поняття «суспільний інтерес» дуже широке і в такому випадку доводиться враховувати політичні, економічні та соціальні питання. Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За правилами статей 4,5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності. З огляду на положення частини першої статті 83, частини першої статті 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст; у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності. Крім того, з урахуванням статей 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а відсутність рішення органу місцевого самоврядування про розпорядження земельною ділянкою та набуття права власності на земельну ділянку на підставі неіснуючих документів, такому суспільному інтересу не відповідає. Як вказувалося в даній справі реєстрація права власності [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:07:001:0886, з якої шляхом її поділу було утворено дві земельні ділянки, які в даній справі є спірними, а саме земельні ділянки з кадастровими номерами 0722883700:07:001:0056, площею 0,1016 га, та 0722883700:07:001:0057, площею 0,1017 га, в координатах, межах та конфігурації, в яких вона була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , і розташована в с. Сирники Луцького району, попередньо була вчинена на підставі неіснуючих документів та за відсутності рішення органу місцевого самоврядування, а тому «суспільним», «публічним» інтересом звернення заступника керівника Луцької окружної прокуратури з вимогою витребування спірної земельної ділянки у [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання передачі у власність громадянам земельних ділянок із комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині передачі земельних ділянок у власність громадян, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в комунальну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. Для оцінки «пропорційності» в першу чергу суд враховує, що для даних правовідносин з урахуванням способу вибуття земельної ділянки з комунальної власності територіальної громади загальний інтерес суспільства є надзвичайно важливим, а тому межі свободи розсуду держави ширші, ніж коли виникають виключно цивільні права. Суд враховує, що після отримання відповідачем земельної ділянки, остання не була поліпшена, доказів зворотного суду не надано. Також береться до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач, як власник земельної ділянки, постійно отримує дохід від її використання або зробив поліпшення, втрата яких буде становити для нього «надмірний тягар», що, в сукупності з іншими обставинами, свідчить на користь обґрунтованості втручання у право власності відповідача. В той же час, враховуючи приписи частин третьої та четвертої статті 390 ЦК України, відповідач не позбавлений можливості пред`явити до попереднього набувача спірної земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки. Крім того, суд враховує, що кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до первісного незаконного набувача, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України, тоді як законний володілець позбавлений можливості захистити своє майнове право у інший спосіб, ніж витребування належного йому майна. Вказане відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17. З огляду на встановлені у справі обставини, а саме відчуження спірного майна без волевиявлення Маяківській сільській раді (станом на день виникнення спірних правовідносин) нині це територія Луцької міської ради, яка представляє інтереси Луцької територіальної громади, на підставі неіснуючих документів, витребування такого майна на користь законного власника від останнього набувача [PERSON] , який також судом визнається, як добросовісний набувач, є пропорційним втручанням у право власності останнього, яке ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві. Підстав вважати, що витребування земельних ділянок є «надмірним тягарем» для [PERSON] немає. З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд звертає увагу, що Луцька міська рада не звернулася за захистом прав територіальної громади до суду, а тому втручання Луцької окружної прокуратури з метою відновлення порушених майнових прав територіальної громади шляхом звернення до суду з відповідним позовом є обґрунтованим та необхідним. Частинами третьою, четвертою статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закону) є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з статтею 1 Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону). Суд також звертає увагу, що відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35). У цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення порушеного права територіальної громади в зв`язку з незаконним вибуттям з комунальної власності земельної ділянки та не зверненням органу місцевого самоврядування самостійно за захистом таких інтересів. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З огляду на задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 коп. судового збору за подання позовної заяви та 1211 грн. 20 коп. судового збору за подачу заяви про забезпечення позову. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Тому слід зазначити, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2024 продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набранням рішенням суду законної сили, або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved