Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.08.2025 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільної сумісною власністю, визнання права власності на частку в праві на квартиру. Позовна заява обґрунтована тим, що у період з липня 2008 року по січень 2024 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] були неодружені, однак перебували у фактичних шлюбних відносинах між собою, проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, [INFO] у позивача та відповідача народився син [PERSON] . Вказувала, що до 2017 року позивач, відповідач, син [PERSON] та донька позивача [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , 15.08.2017 [PERSON] , яка була власником квартири, продано вищевказану квартиру та придбано нову квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності за на яку зареєстрували за відповідачем [PERSON] . Позивач зазначала, що квартира була придбана у зв`язку з розширенням сім`ї за кошти, виручені від продажу [PERSON] власної квартири та за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] . Але на теперішній час у сторін існує спір щодо користування та поділу квартири. В поданій до суду позовній заяві просила встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з липня 2008 року по січень 2024 року. Просить визнати, що квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 65,.2 кв.м., житловою площею 42 кв.м. є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Просила визнати за [PERSON] та [PERSON] за кожним право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 42 кв.м. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.08.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідач [PERSON] до суду відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.11.2025 закрито підготовче провадження в справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про розгляд справи, представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, 28.11.2025 подавав до суду заяву, в якій вказував, що відповідно до п. 1 ст. 206 ЦПК України визнає позовні вимоги та просить суд ухвалити рішення про задоволення позову по справі. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 17.08.2017 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: [ADDRESS] , в підготовчому судовому засіданні 28.11.2025 зазначив суду адресу фактичного місця проживання, відмінну від зареєстрованого місця проживання та місця проживання позивача. Станом на час розгляду справи судом сторони по справі [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбу не перебувають. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Також встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2017 є власником квартири [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з липня 2008 року по січень 2024 року. Обґрунтовує необхідність встановлення факту метою визнання того, що квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 65,.2 кв.м., житловою площею 42 кв.м. є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин Так, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України). Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. ч. 4, 5, ст. 22 «Про міліцію» та ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї. Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24.01.2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших. Доказами, на які [PERSON] посилається як на обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, є дані з медичної карти, дані з електронного щоденника дитини та фотокартки. Разом з тим, до суду надано лише знімок з екрану щодо даних електронного щоденника дитини, але така інформація не завірена, не містить жодних реквізитів, які б свідчили про її достовірність. Фотокопія з медичної картки також не завірена уповноваженим працівником медичного закладу. Надані до суду фотокартки, як і показання свідків, самі по собі не є достатніми доказами для встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, оскільки не підтверджують спільний побут, бюджет та взаємні права/обов`язки. Інформацію щодо переказу грошових коштів, про оплату рахунків, надані до суду квитанції, не є свідченням факту проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Будь-які інші докази на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] позивач [PERSON] суду не надала. Натомість, дослідженими в справі доказами встановлено, що [PERSON] , який є сином позивача [PERSON] , народився [INFO] , відомості про його батька до актового запису про його народження № 1252 від 18.11.2014 записані зі слів матері. Позивач та відповідач мають та мали окремі місця проживання. Суд приходить до висновку, що дослідженими в справі доказами не знайшло свого підтвердження твердження позивача про спільне проживання з відповідачем однією сім`єю. Також при вирішення справи суд враховує наступне. Дослідженими матеріалами справи встановлено, що при укладенні 15.08.2017 договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] відповідач [PERSON] своєю особистою заявою засвідчив, що вказану квартиру купує в особисту приватну власність, за особисті кошти, за 456490 грн, які набуті законним шляхом. Також [PERSON] засвідчив, що однією сім`єю ні з якою особою не проживає. Справжність підпису [PERSON] на такій заяві засвідчена нотаріусом. Одночасно, згідно з пунктом 6 договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2017 сторони договору стверджували, що договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому. Зазначені обставини повністю спростовують твердження позивача про те, що квартира була придбана, зокрема, і за спільні кошти сторін. Відповідно факт спільного проживання сторін, який просить встановити позивач, в даному випадку не породжує юридичного наслідку для позивача. Враховуючи встановлені судом обставини та положення норм законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що [PERSON] не довела обґрунтованості заявлених вимог належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на нерухоме майна, є безпідставними, в їх задоволенні слід відмовити. Щодо заяви відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог судом враховується наступне. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даній справі визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] суперечить закону. При вирішенні питання щодо відмови у визнанні позову відповідачем суд звертає увагу сторін, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд при здійсненні судочинства не може підміняти собою інші органи, зокрема органи, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють державну реєстрацію, а судові рішення не можуть підміняти посвідчення правочинів, зокрема щодо переходу права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed