Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 01.11.2023-100003191 від 02.11.2023 у розмірі 16 760 грн 01 коп, а також стягнення судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. Аргументи сторін Позиція позивача В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 02.11.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 01.11.2023-100003191, підписаний одноразовим ідентифікатором, отриманим відповідачем через SMS-повідомлення на номер телефону [NUMBER] . Підписанням договору відповідач підтвердив ознайомлення та прийняття умов договору (оферти). Позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 8000 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача (реквізити [NUMBER]). Однак відповідач порушив умови договору, не виконавши зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, процентів та комісії. Станом на дату подання позову (04.12.2025) заборгованість становить 16 760,01 грн, з яких: 8000 грн - тіло кредиту; 7560 грн 01 коп. - проценти; 1200 грн - комісія, пов`язана з наданням кредиту. Позивач зазначив, що відповідач пройшов ідентифікацію через систему BankID НБУ, а ТОВ «Споживчий центр» є абонентом системи BankID НБУ з 26 жовтня 2020 року. При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статті 509, 525-526, 530, 536, 610, 612, 1048-1049, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, Закон України «Про споживче кредитування», Закон України «Про електронну комерцію», постанови НБУ тощо. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 01.11.2023-100003191 від 02.11.2023 у сумі 16 760,01 грн, а також судові витрати. Позиція відповідача Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень на позов суду не надав, власну позицію щодо предмета спору не висловив. Процесуальні рішення та дії у справі Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не подав відзиву на позов, не надав клопотань про розгляд справи за правилами загального позовного провадження чи з повідомленням сторін, а також не надав доказів поважних причин неучасті у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, за відсутності відзиву відповідача суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини справи, встановлені судом З пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки № 01.11.2023-100003191, яка є невід`ємною частиною оферти, та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), вбачається, що 02.11.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено в електронній формі кредитний договір № 01.11.2023-100003191. Заявка містить такі дані: позичальник [PERSON] ; дата надання кредиту - 02.11.2023; сума кредиту - 8000 грн; строк кредитування - 70 днів (до 10.01.2024); процентна ставка - 1,35% на день; комісія - 15% (1200 грн) тощо. Позичальник підтвердив ознайомлення з інформацією, передбаченою Законом України «Про споживче кредитування» та примірником договору. Відповідно до квитанції iPay.ua від 02.11.2023 про перерахунок коштів в сума 8000 грн перерахована на картку відповідача № 414949*00, призначення платежу: Видача за договором №01.11.2023-100003191. Відповідач пройшов ідентифікацію через систему BankID НБУ. Застосовані судом норми права Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку: «Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення». Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України). У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦКУ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено електронний договір (оферту) № 01.11.2023-100003191 про надання кредиту у сумі 8000 гривень. Договір було укладено в електронній формі, що згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі. Відповідач своїх заперечень щодо факту отримання кредиту не надав. Відповідно до умов кредитного договору його сторонами врегульовано основні істотні умови кредитування, у тому числі: загальну суму кредиту; строк, на який надається кредит; порядок повернення кредиту; проценти, комісії, неустойку за користування кредитом. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти, комісії та неустойку за користування кредитом у строки і на умовах, передбачені договором. Доказів проведення повного розрахунку за отриманим кредитом матеріали справи не містять. Отже, відповідач умови кредитного договору порушив та у строки, встановлені умовами кредитного договору, не здійснив вчасне повернення кредиту, процентів, комісій та неустойки. Відповідач наведене у позовній заяві не спростував, своїм правом на подання до суду контррозрахунку заборгованості не скористався, доказів сплати заборгованості за кредитним договором або належних доказів на спростування отримання кредиту до суду не надав. Суд, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості за кредитом, арифметичних чи логічних помилок та неузгодженостей не виявив. Заборгованість за процентами, комісіями та неустойкою нарахована правильно, виходячи з умов, що були узгоджені сторонами у договорі. Такі нарахування здійснено у межах строку кредитування та умов договору. У сукупності сума заборгованості відповідача за кредитним договором складає 8355 грн. Отже, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422 грн 40 коп.. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved