Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в якій просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ПКК/120139 від 27 липня 2021 року в сумі 34 166 грн. 52 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 липня 2021 року [PERSON] уклала з АТ «Кредобанк», кредитний договір № ПKK/120139. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 25 листопада 2025 року загальна заборгованість за кредитним договором 34 166 грн. 52 коп., з яких: тiло кредиту 22 617 грн. 46 коп.; вiдсотки 11 549 грн. 06 коп. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 23 січня 2026 року позовну заяву про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання, відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження. Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту відзиву, позовні вимоги визнала частково, а саме заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22 617 грн. 46 коп. Разом тим, не погодилась із розміром нарахованих відсотків у сумі 11 549 грн. 06 коп., вважала їх надмірними та такими, що не відповідають принципам справедливості. Додатково зазначила, що на момент виникнення прострочення та в подальший період вона проживала на території, яка відноситься до активних бойових дій , що істотно вплинуло на її фінансовий стан, можливість працювати та виконувати кредитні зобов`язання. У зв`язку з чим прохала визнати заборгованість за тілом кредиту, відмовити у задоволенні вимог про стягнення відсотків та надати їй можливість на реструктуризацію заборгованості за тілом, для врегулювання спору. Представник позивача АТ «КРЕДОБАНК» Матула В.Ю. надала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що підписавши кредитний договір, відповідач добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання. Договір було підписано позичальником добровільно, без жодного примусу, зауважень та заперечень. Користуючись кредитними коштами, відповідач підтвердив свою згоду із запропонованими умовами кредитування. Готовність відповідача сплатити лише тіло кредиту не є правовою підставою для звільнення від обов`язку сплати процентів за користування кредитом та є порушенням вимог до ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 17 грудня 2018 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] підписано заяву-договір № 26205021228494/980/РКО про надання комплексних банківських послуг. 27 липня 2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] підписано додаток про відкриття кредитної лінії № ПКК/120139 від 27 липня 2021 року до заяви договору № 26205021228494/980/РКО від 17 грудня 2018 року, відповідно до якого, [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] . Відповідно до визначених сторонами умов договору максимальний ліміт кредитної лінії становить 200 000 (пункт 1.3.2.1); термін кредитної лінії до 26 липня 2024 року (включно) (пункт 1.3.2.2; процентна ставка - фіксована - 30 % річних, з дати укладення цього додатку, крім періоду, вказаного у пункті 1.3.2.3.2.2 цього додатку до дати повернення кредиту в повному обсязі (пункт 1.3.2.3.2.1); видача клієнту кредиту за кредитним договором здійснюється банком в межах поточного ліміту кредитної лінії, безготівковим шляхом з позичкового рахунку на поточний рахунок клієнта, на якому встановлений поточний ліміт кредитної лінії під час ініціювання клієнтом видаткової операції (видаткових операцій), якщо сума видаткової операції (видаткових операцій) перевищує залишок власних коштів клієнта на поточному рахунку. Датою видачі банком клієнту кредиту є дата проведення відповідної видаткової операції зі списання коштів з поточного рахунку клієнта в межах поточного ліміту кредитної лінії. Ціль видачі кредиту (кредитів) за кредитним договором - поточні потреби клієнта (пункт 1.3.2.6.1); клієнт зобов`язаний повністю погасити заборгованість за кредитом (кредитами), виданими в межах кредитної лінії, процентами, комісіями, неустойкою та іншими платежами, передбаченими кредитним договором не пізніше терміну, вказаного у пункті 1.3.2.2 цього додатку або впродовж строку, передбаченого пунктом 1.3.2.7.5 цього додатку (пункт 1.3.2.7.3). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту ПКК/120139 від 27 липня 2021 року [PERSON] має заборгованість , яка відповідно до наданого розрахунку за період з 27 липня 2021 року по 01 листопада 2025 року складає 34 166 грн. 52 коп., з яких: 22 617 грн. 46 коп. тіло кредиту, 11 549 грн. 06 коп. відсотки. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження законності та обґрунтованості позовних вимог АТ «Кредобанк» надало суду копію заяви-договіру № 26205021228494/980/РКО про надання комплексних банківських послуг, копію додатку про відкриття кредитної лінії № ПКК/120139 від 27 липня 2021 року до заяви договору №26205021228494/980/РКО від 17 грудня 2018 року, копію паспорта споживчого кредиту, копія анкети-заявки про отримання ліміту по кредитній картці № 120139, копія досудової вимоги, виписка по особовим рахункам [PERSON] за період з 27 липня 2021 року по 25 листопада 2025 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором. Вказані документи містять інформацію щодо предмета доказування, а тому є належними доказами. Виписка по рахункам [PERSON] відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є первинним бухгалтерським документом та належним доказом на підтвердження як руху коштів по рахунку, так і наявності заборгованості за договором. З виписки по рахункам та розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] здійснювала часткове погашення заборгованості, що також свідчить про визнання нею укладення договору, погодження умов кредитування та користування ним кредитом. Відповідно до положень ст.ст. 1048, 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що 27 липня 2021 року між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено кредитним договором № ПKK/120139, АТ «КРЕДОБАНК» умови договору виконало належним чином, надавши відповідачці можливість користування коштами кредитної лінії, однак, остання належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за договором не здійснила, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 34 166 грн. 52 коп., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд, приходить до висновку, що позиція відповідача щодо звільнення від сплати процентів за кредитним договором у період дії воєнного стану не відповідає нормах чинного законодавства. Кредитний договір між сторонами укладено 27 липня 2021 року, у зв`язку з чим, на спірні правовідносини поширюються положення п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування», якими передбачено звільнення споживача виключно від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, зокрема від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів санкційного характеру. Зазначена норма не містить положень про звільнення від виконання основного грошового зобов`язання або від сплати процентів за користування кредитом, а навпаки прямо встановлює заборону лише на збільшення процентної ставки з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, що свідчить про допустимість нарахування процентів у погодженому договором розмірі. Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідачка звернулась до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення терміном на три роки. Судом встановлено, що відповідачка на даний час розлучена, має на утриманні неповнолітню дитину та є внутрішньо переміщеною особою, зазначені обставини зумовлюють її скрутне матеріальне становище, у зв`язку чим, суд вважає за можливе розстрочити виконання зазначеного судового рішення строком на дванадцять місяців, шляхом сплати рівними платежами по 2847 грн. 21 коп., з правом дострокового погашення вказаної заборгованості Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 грн. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved