Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

ТОВ «Рівнетеплоенерго» (надалі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (надалі - відповідачі), в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 71 968, 76 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , власниками якого є відповідачі. Згідно з витягом оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] станом на 01.12.2024 (за період з 01.11.2019 по 30.11.2024) виникла заборгованість за надані ТОВ «Рівнетеплоенерго» послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 62 757, 69 грн. Згідно з відомостями відділу обліку моніторингу про реєстрацію місця проживання УДМС УДМС України в Рівненській області, один з відповідачів - [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , - був знятий з реєстрації 18.03.2024, у зв`язку зі смертю. Ухвалою суду від 15.01.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Ухвалою суду від 15.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі № 569/24594/24, призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті. 20 лютого 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заявлений до нього позов ТОВ «Рівнетеплоенерго» про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання він визнає частково. Він згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.06.2025 - його частка в квартирі складає 1/7 частину квартири. В зв`язку з конфліктами щодо користування квартирою між співвласниками, ще за життя [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою. Рішенням Рівненського міського суду від 20 червня 2023 року (справа №569/12380/22) встановлено порядок користування квартири [ADDRESS] всім співвласникам. [PERSON] виділено житлову кімнату, позначену на технічному плані під № 8 житловою площею 9,7 кв м та лоджію, площею 2,3 кв м, вихід на яку з коридора площею 7,2 кв м, позначеного на технічному плані квартири під № 5. Кухню площею 7,6 кв м, коридор площею 16,2 кв м, коридор 7,2 кв м, ванну кімнату площею 2,6 кв м, вбиральню площею 0,9 кв м, кладову площею 2,8 кв м, кладову площею 1,3 кв м - залишено в спільному користуванні. Відповідач користується лиш тою кімнатою, яка йому виділена за рішенням суду. Після набрання рішенням законної сили він звертався до позивача з заявою про розділення рахунків між співвласниками по оплаті послуг, але йому відмовили. Також відповідач просить застосувати строки позовної давності в три роки, та врахувати суму часткової оплати за надані послуги, що відповідно зменшує суму загальної заборгованості до суми розміром 50 482,92 грн. Крім того, відповідач не визнає пені в сумі 1 882,18, суми інфляційних витрат в розмірі 5 786,08 грн та суми трьох процентів річних в розмірі 1 542,81 грн, оскільки в період воєнного стану нарахування таких стягнень забороняється. [PERSON] визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані позивачем послуги в розмірі 7 211,85 грн і на день подачі відзиву до суду сплатив дану суму коштів, про що свідчить долучена до відзиву квитанція. Позивачем 28.02.2025 було подано до суду відповідь на відзив до позовної заяви, в якому вказано, що строк позовної давності не пропущений, оскільки 18.12.2024 на момент поданий позивачем позовної заяви про стягнення боргу, в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України. Також, щодо стягнення з відповідачів пені, суми інфляційних витрат та суми трьох процентів річних, позивач вказує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30.12.2023 року, було внесено зміни до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», а саме: знято заборону на нарахування та стягнення неустойки (штрафів. печі), інфляційних нарахувань. процентів річних. нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колек тивним договором) в територіальних громадах, де не ведуться бойові дії. 27 березня 2025 року від представниці позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вказала, що станом на 19.03.2025 [PERSON] відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності сплатив заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у сумі 8 718, 12 грн. Таким чином, спір між ТОВ «Рівнетеплоенерго» та [PERSON] - вирішений. Просить виключити зі складу співвідповідачів [PERSON] . Відповідно, просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання у сумі 8 718, 12 грн на ІBAN: [NUMBER] в AT КБ «Приватбанк», МФО 305299, код ЄДРПОУ 36598008, ТОВ «Рівнетеплоенерго». Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання у сумі 8 718, 12 грн на IBAN: [NUMBER] в AT КБ «Приватбанк», МФО 305299, код ЄДРПОУ 36598008, ТОВ «Рівнетеплоенерго». Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання у сумі 26 154, 38 грн на IBAN: [NUMBER] в AT КБ «Приватбанк», МФО 305299, код ЄДРПОУ 36598008, ТОВ «Рівнетеплоенерго». Стягнути з [PERSON] , суму пені в розмірі 248, 00 грн суму інфляційних витрат в розмірі 773, 87 грн, суму трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 203, 29 грн. на IBAN: [NUMBER] в Філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 333368, код ЄДРПОУ 36598008, ТОВ «Рівнетеплоенерго». Стягнути з [PERSON] , суму пені в розмірі 248, 00 грн, суму інфляційних витрат в розмірі 773, 87 грн, суму трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 203, 29 грн на IBAN: [NUMBER] в Філії Рівненського обласного управління AT «Ощадбанк». МФО 333368, код ЄДРПОУ 36598008, ТОВ «Рівнетеплоенерго». Стягнути з [PERSON] , суму пені в розмірі 744, 03 грн, суму інфляційних витрат в розмірі 2 321, 62 грн, суму трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 609, 88 грн на IBAN: [NUMBER] в Філії Рівненського обласного управління AT «Ощадбанк», МФО 333368, код ЄДРПОУ 36598008, ТОВ «Рівнетеплоенерго». Стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 3 028,00 грн на IBAN: [NUMBER] в Філії Рівненського обласного управління AT «Ощадбанк», МФО 333368, код ЄДРПОУ 36598008, ТОВ «Рівнетеплоенерго». 02 липня 2025 року представником відповідачки М.Горуни - адвокатом О.Бовгирею було подано заперечення до заяви про уточнення позовних вимог, в якому просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог до [PERSON] в частині стягнення заборгованості, що виникла за період понад три роки до дня подання позову (18.12.2024). Також просив відмовити в задоволенні позовних вимог, які не виходять за строки позовної давності в частині на суму основного боргу 10802,27 грн, та нарахованих штрафних санкцій на вказану суму. 24 жовтня 2025 року представницею відповідачки [PERSON] - адвокаткою Т.Омельчук подано було до суду відзив на позовну заяву, в якому вона вказує, що [PERSON] не є фактичною споживачкою послуг з теплопостачання та інших комунальних послуг у квартирі за адресою: [ADDRESS] . З 2017 року [PERSON] постійно проживає за межами України у Королівстві Нідерланди. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, співвласники житла несуть обов`язки щодо утримання майна пропорційно користуванню або на підставі домовленості між ними. Оскільки [PERSON] не користується квартирою та не проживає в ній понад 10 років, відсутні правові підстави покладати на неї обов`язок з оплати фактично спожитих комунальних послуг. Тому, просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «Рівнетеплоенерго» у частині стягнення з [PERSON] заборгованості за комунальні послуги. Ухвалою суду від 24.10.2025 закрито провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги повністю з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Представниця відповідачки [PERSON] - адвокатка Т. Омельчук в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог щодо її довірительки повністю з урахуванням аргументів, що вказані у її відзиві на позовну заяву. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат О. Бовгиря в судовому засіданні просив задовольнити частково позовні вимоги позивача щодо його довірительки з урахуванням заперечення до заяви про уточнення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , власниками якого є відповідачі. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №406357859 від 03.12.2024, власниками житлового приміщення за вищезгаданою адресою є відповідачі у справі. Статтею 322 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні положення містить і ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час розгляду справи. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок відповідачів як споживача житлово-комунальних послуг закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Таким розрахунковим документом є квитанція, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм комунальних послуг. Підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, доказів на спростування зазначеної обставини суду не надано. Розрахунок вартості наданих послуг здійснюється ТОВ «Рівнетеплоенерго» за тарифами з теплопостачання у розмірах, затверджених рішеннями виконавчого комітету Рівненської міської ради № 6 від 04 січня 2011 року (із відповідними змінами) та постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" № 449 від 23 квітня 2014 року, № 569 від 23 травня 2014 року, № 664 від 13 червня 2014 року, № 792 від 27 червня 2014 року, № 146 від 17 жовтня 2014 року, № 1171 від 31 березня 2015 року, № 174 від 21 травня 2015 року, № 1101 від 9 червня 2016 року, № 1536 від 28 грудня 2017 року та № 1791 від 11 грудня 2018 року. Оскільки відповідачі є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , будь-якої домовленості щодо оплати комунальних послуг між ними та іншими особами судом не встановлено, а тому суд дійшов висновку, що відповідачі мають відповідати за порушення зобов`язань з оплати спожитих послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Суд також звертає увагу, що не проживання відповідачів у спірній квартирі, яка належить їм на праві власності, не звільняє їх від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 02.04.2022 у справі №757/29813/17-ц. Отже, відповідачі, отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання належної якості, зобов`язані були оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. Судом встановлено, що позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачам послуги з централізованого опалення, однак відповідачі не виконують належним чином свого обов`язку по оплаті цих послуг, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість за період з 01.11.2019 по 30.11.2024 в розмірі 52 308, 76 грн. Кожен співвласник зобовязаний оплатити таку заборгованість відповідно до своєї частки, а саме: [PERSON] (1/7) - 8 718, 12 грн; [PERSON] (3/7) - 26 154, 38 грн;[PERSON] (1/7) - 8 718, 12 грн. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладені вище обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними представником позивача, належними та допустимими доказами, не спростовані відповідачами, а тому підлягають до задоволення. Стосовно доводів представника відповідачки [PERSON] про часткову сплату відповідачкою заборгованості у 2020 та 2023 р.р. слід вказати, що ст.360 ЦК передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відтак, зважаючи на те, що відповідачка [PERSON] є власником (3/7 частки) квартири за адресою: ( [ADDRESS] , остання вправі пред`явити до інших співвласників регресну вимогу на компенсацію понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг, за вирахуванням частки, яка припадає на неї (ст.544 ЦК України). При цьому інші доводи відповідачів не спростовують висновків суду про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Крім того суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позову, про що просить представник відповідача , з огляду на таке. За приписами ст.256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною п`ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як визначено статтею 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно вимог частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Водночас, 30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі закон № 540-IX), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Відповідно до п.12 прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029). За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року, не є продовженими. Таким чином, позовна давність у цій справі не спливла до позовних вимог про стягнення боргу щодо тих щомісячних платежів від моменту прострочення яких до 02.04.2020 минуло три роки - тобто з березня 2017 року. Враховуючи те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості з 01.11.2019 строк позовної давності за такою вимогою був продовжений на строк дії карантину та воєнного стану, який триває на час розгляду справи, а відтак позивач звернувся до суду з вказаним позовом в межах строку позовної давності. Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в в сумі 3 028, 00 грн Враховуючи те, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в такому розмірі: з [PERSON] та [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 605, 60 грн з кожного; з [PERSON] - витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816, 80 грн.

Outcome: approved