Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] у якому просить суд стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №30.11.2024-100000397 у розмірі 73200,00 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 24000,00 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кошти в розмірі 24000,00 гривень шляхом перерахування на банківську картку, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 73200,00 гривень, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24000,00 грн, за відсотками в розмірі 33600,00 грн, по комісії 3600,00 грн, по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 12000,00 грн.. Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 02.01.2026 представником відповідача Максимів В.М. подано відзив на позовну заяву згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказав, що позивачем не надано жодного доказу укладання кредитного договору з позивачем. До позовної заяви не долучено доказів направлення та використання [PERSON] одноразового ідентифікатора Е626(наприклад довідки від мобільного оператора) чи накладення електронного підпису. Наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом(копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5,7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Також матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме [PERSON] цього одноразового ідентифікатора, також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Долучений до матеріалів справи лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підтвердження факту надання відповідачеві кредитних коштів не може свідчити про факт отримання коштів, оскільки в ньому відсутні відомості про особу отримувача, встановити чи належить вказана картка саме відповідачу також неможливо. Надана позивачем довідка розрахунок є виключно внутрішнім документом фінансової установи, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Відповідно до наданого розрахунку неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди та відсоткову ставку, за які така заборгованість була нарахована по спірному кредитному договору. Заявлена позивачем до стягнення сума несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 33600,00 грн не є спів розмірною сумі заявленої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24000,00 грн за кредитним договором, оскільки суперечить ч.3 ст.509, ч.1,2 ст.627 ЦК України, принципам розумності та добросовісності, а відтак є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Щодо стягнення з відповідача комісії за надання кредитних коштів та неустойки також заперечує, вважаючи такі нарахування безпідставними. 15.01.2026 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого вказав, що спірний кредитний договір укладено в електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової, стороною відповідача документи, що складають кредитний договір підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або на час укладення спільного договору він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу іРау. При цьому, Відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Щодо ідентифікації відповідача під час укладання договору зазначив, що при проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет - банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента - ідентифікатора відповідачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті специфікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування. Позивачем надано детальний розрахунок спірної заборгованості, проте відповідач, заперечуючи, не надав власного розрахунку, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру. За наведених підстав, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , які про дату, час та місце розгляду справи були повідомленими належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 30 листопада 2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №30.11.2024-100000397, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 24 000,00 грн строком 140 днів (дата повернення кредиту18.04.2025). Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Договір підписано [PERSON] із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е626. Договором також встановлена комісія, пов`язана з наданням Кредиту15% від суми Кредиту та дорівнює 3600,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. На виконання умов договору відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 24000,00 грн., шляхом перерахунку на його картку № [NUMBER] за допомогою сервісу онлайн платежів iPay.ua. Відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав. У строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив. Позивачем, відповідно до умов договору, була нарахована неустойка у розмірі 240,00 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно довідки - розрахунку позивача заборгованість відповідача за кредитним договором складає 73200 грн, з яких: 24000,00 грн - основний борг; 33600,00 грн - проценти; 3600,00 грн комісія за надання кредиту; 12000,00 грн - неустойка. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із зобов`язань за кредитним договором. Пунктом 3.1, 3.3 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) визначено, що за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: - дата надання/видачі кредиту; - сума кредиту; - строк, на який надається кредит; - дата повернення (виплати) кредиту; - проценти за користування кредитом; - графік платежів, встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Відповідно до пунктів 4.1, 6.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4790-72ХХ-ХХХХ-0276. Позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісіїу терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Відповідно до Паспорту споживчого кредиту, підписаного 30.11.2024 [PERSON] електронним підписом, передбачені всі умови кредитування, надана інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення та інша інформація щодо кредитного договору. Згідно інформації ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.09.2025 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 30.11.2024 09:14:41 на суму 24000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 581074256, призначення платежу: видача за договором кредиту № 30.11.2024-100000397. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 30.11.2024-100000397 від 30.11.2024 року, заборгованість [PERSON] становить: 24000,00 гривень - основний борг; 33600,00 гривень - проценти; 3600,00 гривень комісія за надання кредиту; 12000,00 гривень неустойка. Разом 73200,00 гривень. Проценти по кредиту нараховані за період з 30.11.2024 по 18.04.2025. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, з тих підстав, що ним не виконано своїх зобов`язань з повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. За змістом статті 11 ЦК України,підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Згідно ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VІІІ (далі - Закон № 675-VIII), слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно до ч.4 ст.11 Закону № 675-VIII, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. За змістом частини шостої статті 11 Закону № 675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтю 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (статті 12 Закону № 675-VIII). Зважаючи на п.6 ч.1 ст.3 Закону № 675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України(положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджений факт укладення кредитного договору з відповідачем, отримання ним грошових коштів та їх не повернення позивачу, тобто неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору, що призвело до виникнення заборгованості. Даний договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е626. Отже, матеріалами справи доведено, що кредитний договір № 30.11.2024-100000397 від 30 листопада 2024 року укладено в електронній формі, що відповідає положенням ст. 207 ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме: кредитодавцем засвідчено кваліфікованою електронною печаткою, а позичальником - за допомогою одноразового ідентифікатору із позначкою часу. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, станом на момент предявлення позову утворилась заборгованість у розмірі 73200,00 грн, що складається з: 24000,00 гривень - основний борг; 33600,00 гривень проценти; 3600,00 гривень по комісії, по неустойці -12000,00 гривень. Разом з тим, щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 12000,00 гривень, суд зазначає наступне. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування. Кредитний договір укладено 30 листопада 2024 року, тобто під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2ст. 625ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином, вимога про стягнення неустойки за цим договором не підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача комісії за надання кредиту судом не приймаються, оскільки орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача була відповідачу повідомлена перед укладенням Договору, останній був обізнаний про неї та її складові, в тому числі комісію перед укладенням Договору та погодився на цю умову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №30.11.2024-100000397 від 30.11.2024 у розмірі 61200,00 грн, яка складається з: 24000,00 грн. - основна сума боргу; 33600,00 грн. - заборгованість за процентами; 3600,00 грн. заборгованість за комісією. Крім того, ч.1 ст.141ЦПК України визначає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ними документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2025,28 гривень.

Outcome: partial