Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

ТОВ "Коллект Центр" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором № 2107581177674 від 17.03.2021 року в розмірі 59927,00 грн., а також понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 16000 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено Договір № 2107581177674. Зазначений договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно з умовами договору сума кредиту складає 5000,00 гривень, строк кредитування 16 днів, процентна ставка фіксована 730 % річних. Нараховані відсотки підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. Таким чином, відповідач здійснив дії спрямовані на укладення вказаного вище договору, шляхом заповнення анкети-заяви для отримання кредиту на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, у подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. 01.12.2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржника за Договором про надання фінансових послуг № 2107581177674 від 17.03.2021 року до [PERSON] 10.01.2023 року ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошовї вимоги до боржника [PERSON] за Договором про надання фінансових послуг № 2107581177674 від 17.03.2021 року на користь ТзОВ «Коллект Центр». У свою чергу, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за Договором про надання фінансових послуг № 2107581177674 від 17.03.2021 року, з повернення позики не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на день формування позовної заяви становить 76801 гривень та складається з наступного: 5000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 71801 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Проте, позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути заборгованість у розмірі 59927,00 грн, яка складається з: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 54927,00 грн. заборгованість за відсотками. Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, позивач просить стягнути її у судовому порядку. У судове засідання представник позивача не з`явився. Натомість, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника ТзОВ «Коллект центр». Відповідач [PERSON] у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового розгляду судовою повісткою, не з`явився. (а.с. 14) Будь-яких заяв, відзиву на позов, чи пояснень по суті справи, на адресу суду не надіслав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час, місце і дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав. Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між первинним кредитором ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем [PERSON] . Договору про надання фінансових послуг № 2107581177674 від 17.03.2021 року, за яким позивач виплатив відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн, зі сплатою відсотків за його користування та повернення у межах строку кредитування. Поряд з цим, свого обов`язку по поверненню використаних кредитних коштів у строки, на умовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на день формування позовної заяви їй нараховано заборгованість в сумі 59927 гривень, яка складається з наступного: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 54927,00 грн заборгованість за відсотками. Нарахування вказаної заборгованості підтверджується доданими позивачем розрахунками. Розглядаючи обгрунтованість вказаних розрахунків, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Вказаний висновок було підтверджено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Судом встановлено, що згідно з умовами Договору про надання фінансових послуг № 2107581177674 від 17.03.2021 строк кредитування за цим договором укладеним між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] становить - 16 днів. Таким чином, кредитні кошти відповідачу надано строком на 16 днів. Однак, відповідно до п. 1.4.2 Договору в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Таким чином, через несплату відповідачем [PERSON] заборгованості за даним кредитним договором, заборгованість по відсотках нараховувалсь згідно відсоткової ставки кожні 16 днів і підлягала оплаті. Така сума заборгованості нарахована первинним кредитором ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» станом на 30.11.2021 року у розмірі 36150 гривень, що становить: 5000,00 гривень сума заборгованості за основним боргом та 31150 гривень сума заборгованостіза відсотками. 01.12.2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржника за Договором про надання фінансових послуг № 2107581177674 від 17.03.2021 року до [PERSON] 10.01.2023 року ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошовї вимоги до боржника [PERSON] за Договором про надання фінансових послуг № 2107581177674 від 17.03.2021 року на користь ТзОВ «Коллект Центр». Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] перед ТзОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року та розрахунку заборгованості наданого ТзОВ «Коллект Центр» станом на 10.12.2025 року сума заборгованості становить 76801 грн. Однак, такі розрахунки не містять детальної інформації по заборгованості [PERSON] , яка нараховувалсь йому після відступлення права вимоги первісним кредитором, а тому не можуть бути перевірені та прийняті судом у якості достовірних і допустимих доказів. При цьому, суд враховує, що згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Надані позивачем ТзОВ «Коллект Центр» розрахунки не відображають детальної інформації за період з 01.12.2021 року по 10.12.2025 року. Тому, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов`язок відповідача [PERSON] по поверненню тіла кредиту та нарахованих відсотків за його користування по 30.11.2021, знайшов своє підтвердження у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 36150 гривень. Враховуючи вищенаведене, позов ТзОВ «Коллект Центр» підлягає задоволенню частково. У вимогах про стягнення 23777,00 гривень заборгованості за нарахованими відсотками, слід відмовити за недоведеністю. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1461 грн 27 коп. (36150 грн 00 коп. х 2422 грн 40 коп./59927 грн 00 коп.). Позивач також просить стягнути з відповідача 16000,00 гривень витрат на правову допомогу. Відповідно до п.1 ч.1. ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст.134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копію договору про надання правової допомоги, тарифи на послуги, копію заявки на надання юридичної допомоги, витягу з Акту про надання юридичної допомоги. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 01 червня 2018 року у справі №904/8478/16). Суд, зважаючи на предмет позовних вимог та категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наявних матеріалів, а також враховуючи обсяг виконаної роботи адвокатом, дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Outcome: partial