Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між [PERSON] та [PERSON] 14.02.2008 було укладено шлюб, зареєстрований у виконкомі Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, актовий запис № 1. Від даного шлюбу сторони мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачем надано копію Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] та копію Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . Сімейне життя не склалося, рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30.08.2018 у справі № 229/2945/18 шлюб між сторонами було розірвано. Позивачем зазначається, що оскільки, відповідач добровільно виконувати свої обов`язки щодо утримання дітей відмовився, належну матеріальну допомогу на утримання не надавав, позивачка була змушена звернутися до суду з відповідною заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача у даній справі на утримання дітей в примусовому порядку. Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ від 13.09.2018 у справі № 233/3557/18, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача аліментів на утримання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 10.07.2018 і до досягнення [PERSON] повноліття, після чого продовжити стягнення аліментів на [PERSON] до її повноліття за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо після досягнення повноліття сином [PERSON] ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей. На підставі вказаного судового наказу від 13.09.2018 у справі № 233/3557/18, Костянтинівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідач вищевказане рішення суду не виконує, внаслідок чого має заборгованість зі сплати аліментів. Позивачем надано копію довідки від 12.06.2019 № 15.17/22669 (про розмір заборгованості по сплаті аліментів) та копію довідки від 08.05.2025 № 19.11-23/25859 з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.12.2021 по 08.05.2025 Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Окрім цього, позивачем зазначається, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо спільних дітей, а саме це полягає у свідомому самоусуненні від виховання дітей, піклування про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, відповідачем не приймається жодної участі у виховані спільних дітей, що суперечить інтересам дітей. Крім позбавлення батьківських прав відповідача, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина в розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості, на підставі того, що згідно Розрахунку заборгованості по аліментам станом на 08.05.2025 за період з 01.12.2021 по 08.05.2025, заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 162 553 грн. 27 коп. Вказані вище обставини свідчать про те, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що відповідно є підставою для позбавлення батьківських прав. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 07.10.2025 від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на адресу Подільського районного суду м. Києва надійшов Висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.09.2025 № 106-10513 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09.10.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в заяві на адресу суду просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 14.02.2008 було укладено шлюб, зареєстрований у виконкомі Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, актовий запис № 1. Від даного шлюбу сторони мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачем надано копію Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] та копію Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30.08.2018 у справі № 229/2945/18 шлюб між сторонами було розірвано. 13.09.2018 у справі № 233/3557/18 Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача аліментів на утримання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 10.07.2018 і до досягнення [PERSON] повноліття, після чого продовжити стягнення аліментів на [PERSON] до її повноліття за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо після досягнення повноліття сином [PERSON] ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей. На підставі вказаного судового наказу від 13.09.2018 у справі № 233/3557/18 Костянтинівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідач вищевказане рішення суду не виконує, внаслідок чого має заборгованість зі сплати аліментів. Позивачем надано копію довідки від 12.06.2019 № 15.17/22669 (про розмір заборгованості по сплаті аліментів) та копію довідки від 08.05.2025 № 19.11-23/25859 з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.12.2021 по 08.05.2025 Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Отже відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо спільних дітей, а саме це полягає у свідомому самоусуненні від виховання дітей, піклування про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, відповідачем не приймається жодної участі у виховані спільних дітей, що суперечить інтересам дітей. Крім позбавлення батьківських прав відповідача, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина в розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості, на підставі того, що згідно Розрахунку заборгованості по аліментам станом на 08.05.2025 за період з 01.12.2021 по 08.05.2025, заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 162 553 грн. 27 коп. Вказані вище обставини свідчать про те, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що відповідно є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Окрім цього, між сторонами виник спір щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Згідно з положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, а також ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно із ч. 3 ст. 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ від 13.09.2018 у справі № 233/3557/18, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача аліментів на утримання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 10.07.2018 і до досягнення [PERSON] повноліття, після чого продовжити стягнення аліментів на [PERSON] до її повноліття за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо після досягнення повноліття сином [PERSON] ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей. На підставі вказаного судового наказу від 13.09.2018 у справі № 233/3557/18, Костянтинівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідач вищевказане рішення суду не виконує, внаслідок чого заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 162 553 грн. 27 коп. При цьому, відповідач не надав жодних доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини. Будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів, суду не наведено та доказів з даного приводу не надано. Тому суд вважає, що заборгованість по аліментах виникла саме з вини відповідача і він повинен понести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, оскільки це буде відповідати, насамперед, інтересам неповнолітніх дітей сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. З урахуванням вищезазначеної позиції Верховного Суду розмір пені, з 01.12.2021 по 08.05.2025 складає 162 553 грн. 27 коп. Отже, заявлений позивачем розмір пені, який він просить стягнути із відповідача відповідає вимогам ч. 1 ст. 196 СК України. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З вищенаведених письмових доказів, вбачається, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створюює умов для отримання ними освіти. З огляду на зазначене, враховуючи, що [PERSON] повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган Опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved