Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

21.11.2024 р. позивач звернувся до суду з зазначеною заявою. Дана справа передана в провадження судді Дурач О.А. 22.07.2025 р. Провадження у справі відкрито 29.07.2025 р. Короткий зміст вимог позовної заяви 11.11.2019 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та відповідачем було укладено кредитний договір № 252166 на суму 4000 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. У Кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Строк дії договору 30 днів. Додатковим договором даний строк продовжено до 11.12.2019 р. Згідно умов Кредитного договору, Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував Відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: - 4000 грн 11.11.2019 на банківську карту № [NUMBER] Відповідача, яку Відповідач вказав у Заявці при укладенні Кредитного договору, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «Вей фор пей». Отже, Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі. Відповідач належним чином свої обов`язки не виконував, утворилась заборгованість. Загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, станом на 18.11.2024 р. за Кредитним договором становить 17829,77 грн, яка складається з: 4000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 11028 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 2801,77 грн. інфляційне збільшення. В позовній заяві позивачем зазначено проведений розрахунок суми інфляційного збільшення. 22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» уклали договір факторингу № 015-220221, за яким від первісного кредитора до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Вказане підтверджується реєстром прав вимоги № 582 05.02.2024 р. між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до якого позивачу уступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Вказане підтверджується реєстром прав вимоги № 1 від 05.02.2024 р., платіжною інструкцією. У зв`язку із невиконанням договору, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором: тіло кредита та відсотки, на вказану суму, а також судові витрати у справі, в тому числі витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн. Позиція відповідача Відповідач відзив не надав. Процедура судового розгляду Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач ухвалу отримав, клопотань про розгляд провадження з викликом осіб не надав. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено що матеріали справи містять кредитний договір № 252166 на суму 4000 грн. від 11.11.2019 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та відповідачем. Кредитний договір оформлено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. В графі «підпис відповідача» зазначено: 11.11.2019 12:23:04. В графі «Підпис відповідача» Додаткового договору зазначено, що його підписано відповідачем електронним підписом 10.12.2019 р. 15:26:29. Дані одноразового ідентифікатора відсутні. Строк дії договору 30 днів. Додатковим договором даний строк продовжено до 11.12.2019 р. Первісний кредитор перерахував шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: - 4000 грн 11.11.2019 на банківську карту № [NUMBER] , код авторизації 423571, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «Вей фор пей». Виходячи із детального розрахунку заборгованості, станом на 18.11.2024 р. заборгованість за кредитним договором становить 17829,77 грн, яка складається з: 4000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 11028 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 2801,77 грн. інфляційне збільшення суми боргу (нараховане за період з 11.12.2019 до 21.02.2022). Проценти за користування кредитом нараховані в межах строку дії кредитного договору. Дана сума також зазначена у виписці з особового рахунку станом на 05.02.2024 р. 22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» уклали договір факторингу № 015-220221, за яким від первісного кредитора до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Вказане підтверджується реєстром прав вимоги № 582 05.02.2024 р. між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до якого позивачу уступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Вказане підтверджується реєстром прав вимоги № 1 від 05.02.2024 р., платіжною інструкцією. Сума боргу відповідачем не погашена. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов висновку про те, що договір про надання фінансового кредиту № 252166 від 11.11.2019 р. та додатковий договір 268191 від 11.11.2019 р. не підписані відповідачем, жодних даних про одноразовий ідентифікатор, за допомогою якого здійснюється підпис відповідача, матеріали справи не містять. Належних, достатніх та допустимих доказів щодо перерахування грошових коштів на рахунки відповідача матеріали провадження не містять. Таким чином, не доведено укладання між сторонами договору № 252166 від 11.11.2019 р. та додаткового договору № 252166 від 11.11.2019 р. Не доведено отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення відповідачем [PERSON] , без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем може бути укладеним. Висновки суду за результатами розгляду позову Дослідивши надані сторонами докази по даному провадженню, проаналізувавши їх у сукупності та логічному зв`язку, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та додаткового договору з відповідачем [PERSON] , перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, дії відповідача щодо користування кредитними коштами, а отже, в задоволенні позову слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат При розподілі судових витрат суд керується нормами ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з якими судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в т.ч. на професійну правничу допомогу, які несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог, витрати позивача зі сплати судового збору та на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed