Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4045163 від 10.07.2021 року у розмірі 17 475,91 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 10.07.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») і [PERSON] в електронній формі уклали кредитний договір № 4045163, на підставі якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності і платності. Право вимоги за вказаним кредитним договором надалі перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») на підставі договору № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 року, а згодом до ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 року. Внаслідок порушення [PERSON] умов вищевказаного кредитного договору, неповернення кредитних коштів у встановлені договором строки, несплати процентів загальний розмір заборгованості відповідача становить 17 475,91 грн. З огляду на наведені обставини ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з [PERSON] вказаний розмір заборгованості та судові витрати, що складаються з 2422,40 грн сплаченого судового і 9000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.02.2026 року постановлено провести заочний розгляд у цій справі та ухвалити заочне рішення. Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» у судове засідання не з`явився, разом із позовом заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення позивач і його представник не заперечують. Відповідач [PERSON] повторно не з`явилася у судове засідання, не повідомивши про причини своєї відсутності, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подала. Суд установив такі обставини. 10.07.2021 року за допомогою вебсайту miloan.ua [PERSON] заповнила анкету-заяву на кредит № 4045163, у якій зазначила свої персональні дані, а також обрала бажані умови кредитування у ТОВ «Мілоан». 10.07.2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) і [PERSON] (позичальник) в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали договір про споживчий кредит № 4045163. Як видно зі змісту п. 6.1 вищевказаного договору, цей договір укладений в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», [PERSON] здійснила акцепт договору № 4045163 від 10.07.2021 року за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором S35793. Згідно з п. 1.1 вказаного договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. У п. п. 1.2 1.7 договору його сторони погодили такі умови кредитування: сума (загальний розмір) кредиту 5000,00 грн; строк кредитування 30 днів з 10.07.2021 року; термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 09.08.2021 року; комісія за надання кредиту 500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 1875,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки фіксована. Як видно зі змісту п. 2.3 договору, його сторони домовились про можливість пролонгації строку кредитування, що може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. Так, згідно з п. 2.3.1.1 позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на вебсайті Товариства miloan.ua. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на пільгових умовах, проценти за користування кредиту протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору. Згідно з п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п. 1.6 договору. Згідно з п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. До вищевказаного кредитного договору, серед іншого, долучено копію графіка платежів за договором про споживчий кредит (додаток № 1) та копію паспорта споживчого кредиту (додаток № 2). На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» умов кредитного договору та надання відповідачу кредиту у розмірі 5000,00 грн до позовної заяви долучено копію квитанції, зі змісту якої видно, що 10.07.2021 року ТОВ «Мілоан» здійснило переказ коштів за договором № 4045163 у розмірі 5000,00 грн на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] . Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, складеною ТОВ «Мілоан», станом на 03.12.2021 року у [PERSON] була заборгованість за кредитним договором № 4045163 у розмірі 10 590,01 грн, з яких 3279,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6811,01 грн заборгованість за процентами, 500,00 грн заборгованість за комісією. Зі змісту цієї відомості також видно, що [PERSON] частково погашала заборгованість за кредитом, а також неодноразово продовжувала строк кредитування як на пільгових, так і на базових умовах. Загальна кількість днів пролонгації строку кредитування на базових умовах 60. 13.01.2022 року ТОВ «Мілоан» (клієнт) і ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) уклали договір факторингу № 13-01/2022-79, за умовами п. 2.1 якого клієнт (первісний кредитор) зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 79 914 297,90 грн, а фактор зобов`язався, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту. Внаслідок цього фактор стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Відповідно до п. 6.1.4 вищевказаного договору факторингу право вимоги переходить до фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання реєстру боржників (додаток № 4), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4045163 на загальну суму 10 590,01 грн, з яких 3279,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6811,01 грн заборгованість за процентами, 500,00 грн заборгованість за комісією. Також до договору факторингу № 13-01/2022-79 долучено копії актів приймання-передавання реєстру боржників від 13.01.2022 року та копію платіжного доручення № 321170001 від 14.01.2022 року про здійснення ТОВ «Вердикт Капітал» оплати за цим договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 10.01.2023 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 4045163 становив 17 475,91 грн, з яких 3279,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту, 6811,01 грн заборгованість за відсотками (на дату відступлення права вимоги), 500,00 грн заборгованість за комісією, 6885,90 грн заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 13.01.2022 року до 23.02.2022 року. 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог № 10-01/2023. Як видно зі змісту п. 2.1 вказаного договору, у порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору, за договорами позики (кредитними договорами) з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Згідно з п. 5.2 вказаного договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором у день належного підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників у друкованому (підписаному) вигляді. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4045163 на загальну суму 17 475,91 грн, з яких 3279,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 13 696,91 грн заборгованість за процентами, 500,00 грн заборгованість за комісією. Також до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог № 10-01/2023 долучено копії актів прийому-передачі реєстру боржників від 10.01.2023 року (додаток № 4) та зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 року. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Коллект Центр», станом на 03.10.2025 року розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 4045163 становив 17 475,91 грн, з яких 3279,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 13 696,91 грн заборгованість за відсотками, 500,00 грн заборгованість за комісією. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» слід задовольнити частково з огляду на таке. Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, що передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з правилами абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до приписів ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Установлено, що 10.07.2021 року ТОВ «Мілоан» і [PERSON] в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали договір про споживчий кредит № 4045163. Право вимоги за цим кредитним договором надалі перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 року, а згодом до ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог № 10-01/2023 від 10.01.2023 року. За умовами вищевказаного кредитного договору [PERSON] надано кредит у розмірі 5000,00 грн на строк 30 днів із встановленням комісії за надання кредиту у розмірі 500,00 грн, також плати за користування кредитними коштами у розмірі 1,25 % у день від залишку кредиту. Сторони цього договору, окрім того, погодили можливість пролонгації строку кредитування на пільгових умовах з процентною ставкою 1,25 % у день та на базових умовах строком до 60 днів із процентною ставкою 5 % у день. Отримавши кредитні кошти, [PERSON] частково погашала заборгованість, проте належним чином не виконала взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Визначаючись із розміром заборгованості відповідача, суд звертає увагу на те, що право нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Схожий за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Водночас ТОВ «Вердикт Капітал» після набуття права вимоги до [PERSON] продовжило нараховувати відсотки за вказаним вище кредитним договором, не зважаючи на закінчення погоджених сторонами цього договору строків кредитування (із урахуванням максимальних строків пролонгації). Отже, 6885,90 грн заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 13.01.2022 року до 23.02.2022 року (тобто поза межами строків кредитування), не підлягають стягненню. З огляду на наведені обставини суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 10 590,01 грн заборгованості за договором про споживчий кредит № 4045163 від 10.07.2021 року, з яких 3279,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6811,01 грн заборгованість за відсотками, 500,00 грн заборгованість за комісією. Щодо судових витрат позивача суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності, серед іншого, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Установлено, що 01.07.2024 року ТОВ «Коллект Центр» (клієнт) і Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» (Адвокатське об`єднання) уклали договір про надання правової допомоги № 01-07/2024, відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до п. 4.1 цього договору вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, яка є невід`ємним додатком до цього договору. 01.09.2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» із заявкою на надання юридичної допомоги № 277, у якій сторони зазначеного вище договору погодили надання Адвокатським об`єднанням таких правових (юридичних) послуг: 1) надання усної консультації вартістю 3000,00 грн (2 год * 1500,00 грн); 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подання до суду вартістю 6000,00 грн (4 год * 3000,00 грн). Згідно з витягом з акта № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надало позивачу такі правові послуги у справі про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № 4045163: 1) усна консультація вартістю 3000,00 грн (2 год * 1500,00 грн); 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подання до суду вартістю 6000,00 грн (4 год * 3000,00 грн). Згідно з вимогами п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, серед іншого, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У постанові від 26.06.2024 року у справі № 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial