Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям. Позовні вимоги мотивує тим, що 12 серпня 1990 року Старочорторийською сільською радою Любарського району зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. На даний час взаємини сторін настільки погіршилися, що вони стали чужими один для одного людьми. Вони мають різні погляди на життя та майбутнє сім`ї. Позивачка зрозуміла, що вони з відповідачем не зійшлися характерами та прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для кожного з подружжя набувати нове щасливе життя. В позасудовому порядку відповідач відмовився подати спільну заяву до відділу ДРАЦС для розірвання шлюбу, тому позивачка вимушена звернутися з заявою про розірвання шлюбу в судовому порядку. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Строку на примирення позивачка просить не надавати, так як спроби примиритися не дали результату і їх взаємини лише погіршилися. На підставі викладеного вище, позивачка просить суд розірвати її шлюб із [PERSON] зареєстрований Старочорторийською сільською радою Любарського району. Ухвалою суду 17 грудня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалу суду про відкриття провадження відповідач отримав 26 грудня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Клопотань та заяв до суду не подав. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 12 серпня 1990 року Старочорторийською сільською радою Любарського району зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №20. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка в позовні заяві просить розірвати шлюб з відповідачем, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені її особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Оскільки рішення ухвалено на користь позивачки, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved