Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У листопаді 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулось в суд з позовом [PERSON] і просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №1493866 від 13 березня 2024 року в сумі 135450 грн, з яких сума кредиту 12900 грн, сума процентів за користування кредитом 116100 грн, 6450 грн штрафних санкцій, а також судові витрати у справі, що складаються з 2422,40 грн судового збору та 10000 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 13 березня 2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] уклали договір №1493866 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отрималв кредит на кредитну картку № [NUMBER] у розмірі 12900 грн, зі строком кредитування 360 днів, зі сплатою процентів у розмірі 2,5% в день, знижена процентна ставка 1,250%. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав. 27 червня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» укладено договір факторингу № 27062025 із змінами, внесеними відповідно до додаткового договору №1 від 30 червня 2025 року, за умовами якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до боржників, зокрема до відповідача за кредитним договором №1493866 від 13 березня 2024 року. У порушення умов вищевказаного кредитного договору відповідач свої зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 24 листопада 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 135450 грн, з яких сума кредиту 12900 грн, сума процентів за користування кредитом 116100 грн, 6450 грн штрафних санкцій. Указану суму боргу та судові витрати позивач просить стягнути із відповідача. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. У судове зсідання представник позивача [PERSON] не з`явився у позовній аяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2026 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» N675-VIII від 03.09.2015 року (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно дост.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За приписами п.1 ч.1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Судом встановлено, що 13 березня 2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] уклали договір №1493866 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит на кредитну картку № [NUMBER] у розмірі 12900 грн, зі строком кредитування 360 днів, зі сплатою процентів у розмірі 2,5% в день, знижена процентна ставка 1,250%. Договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М708». Додатком до договору про надання споживчого кредиту №1493866 від 13 березня 2024 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, ініціювавши 13 березня 2024 року переказ коштів в сумі 12900 грн безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Пайтек» на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Пайтек» від 02 липня 2025 року, а також інформацією АТ «Універсал Банк» від 28 січня 2026 року, витребуваною на запит суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладання з відповідачем кредитного договору №1467346 та надання їй кредитних коштів. 27 червня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» укладено договір факторингу № 27062025 із змінами, внесеними відповідно до додаткового договору №1 від 30 червня 2025 року, за умовами якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до боржників, зокрема до відповідачки за кредитним договором №1493866 від 13 березня 2024 року. Надані позивачем договір факторингу, а також витяги з Реєстрів боржників, які є додатками до договору, свідчать про те, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги до відповідача за договором кредиту №1493866 від 13 березня 2024 року. Отже, [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за зазначеним договором кредиту перед новим кредитором» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом станом 24 листопада 2025 року становить 135450 грн, з яких сума кредиту 12900 грн, сума процентів за користування кредитом 116100 грн, 6450 грн штрафних санкцій. Проте, з вказаним розрахунком щодо розміру боргу за кредитом суд не погоджується, зважаючи на таке. Як убачається з умов вказаного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 12900 грн, зі строком кредитування 360 днів, зі сплатою процентів у розмірі 2,5% в день, знижена процентна ставка 1,250%. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»у редакції,яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроєкту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про надання споживчого кредиту №1493866 укладений 13 березня 2024 рокутобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Разом з тим, зі змісту положень ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» убачається, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту;t - строк кредитування у днях. Пунктом 1-2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено поняття «денна процентна ставка» як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Тобто, денна процентна ставка є розрахунковою величиною за спеціальною формулою, що базується на показниках загальних витрат за споживчим кредитом, його загальним розміром та строком кредитування, максимальний розмір якої визначений вказаним вище Законом. Згідно з п.1.7 договору, денна процентна ставка при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 2,50% та розраховується в процентах з використанням формули, наведеної в Законі України «Про споживче кредитування» ДПС=(ЗВСК/ЗРК)/tх100=(24250/10000)/105х100=2.50. Відповідно, визначений договором розмір денної процентної ставки не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, з урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», розрахунок заборгованості за відсотками за договором про надання споживчого кредиту слід проводити з урахуванням максимальної денної процентної ставки 1% визначеної ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Тобто, заборгованість відповідача по відсотках за договором про надання споживчого кредиту від 13 березня 2024 року в межах строку кредитування становить 46440 грн (12900 грн *1% *360 дні). Звертаючись в суд з позовом, позивач просив стягнути з відповідача 135450 грн, з яких сума кредиту 12900 грн, сума процентів за користування кредитом 116100 грн, 6450 грн штрафних санкцій. Разом з тим згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Оскільки 6450 грн штрафних санкцій за кредитним договором №11493866 від 13 березня 2024 року нараховані за період воєнного стану, позивачу у їх стягненні слід відмовити. Таким чином заборгованість відповідача становить 59340 грн, з яких 12900 грн заборгованості за тілом кредиту та 46440 грн заборгованості за відсотками. У решті позову слід відмовити. При розподілі судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» під час розгляду справи в суді на підставі договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року здійснював адвокат Столітній М.М. Згідно заявки № 12163 на виконання до вказаного договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року сторони погодили, що адвокатом надано ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» такі види правової допомоги у даній справі: первинна консультація з клієнтом 0,5 години вартістю 440 грн, дослідження документів 1 година вартістю 840 грн, аналіз чинного законодавства та судової практики - 0,5 години вартістю 440 грн, підготовка декількох позицій щодо ефективного захисту прав клієнта вартістю 840 грн, письмова консультація, складення письмового консультативного висновку та обраної клієнтом позиції захисту вартістю 840 грн, проведення заходів, спрямованих на отримання доказів тривалістю вартістю 840 грн, позовної заяви та подання до суду - 2 година, вартістю 1640 грн оформлення додатків до позовної заяви та запиту - 1 година вартістю 840 грн, складання процесуальних документів, необхідних для розгляду цивільної справи в суді 2 години вартістю 1640 грн та представництво клієнта в суді тривалістю 2 години вартістю 1640 грн, а вського на загальну вартість 10 000 грн. Оскільки справа розглядалась за відсутності представника позивача, суд уважає за недоцільним стягувати з відповідача вартість представництва інтересів клієнта в суді вартістю 1640 грн, оскільки таке не здійснювалось. Ураховуючи, що вказані послуги на загальну суму 1640 грн надано не було, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до відшкодування слід визначити в сумі 8360 грн, тобто у межах фактично наданих послуг. Підстав для зменшення цих витрат суд не вбачає. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору та понесені витрати на правничу допомогу в сумі 8360 грн, заявлені позовні вимоги в сумі 135450 грн задоволено частково на суму 59340 грн, тобто на 43,81%, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3662,51 грн та 1061,25 грн судового збору.

Outcome: partial