Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

24 жовтня 2025 року до Індустріального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до [PERSON] , треті особи: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в комунальній власності територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, перебуває кімната [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , який зареєстрований у даній кімнаті, понад п`ять років не мешкає за місцем реєстрації. Враховуючи, що відповідач не проживає за місцем реєстрації й не вчинив дій щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку, Дніпровська міська рада, як власник житлового приміщення, вважає за необхідне звернутися до суду із даним позовом в якому просить: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] , судові витрати по справі покласти на відповідача. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпра Мачуського О.М. від 10 грудня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду не подавались. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористалась. Представник Дніпровської міської ради Григоренко А.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серії [NUMBER] від 24.01.2012 року, територіальній громаді міста Дніпропетровська (після перейменування Дніпра), в особі Дніпропетровської міської ради (після зміни найменування Дніпровської міської ради) на праві комунальної власності належить нерухоме майно гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 808904. Відповідно до Довідки № 1046 від 29.09.2025 року, за адресою: [ADDRESS] , з 19.01.1988 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Актів від 15.01.2025 року, від 20.05.2025 року, від 04.08.2025 року складеного комісією та затвердженого директором КП «Жилсервіс-5», в кімнаті [ADDRESS] зареєстрований, але не мешкає більш п`яти роки [PERSON] . Кімната опломбована. Згідно відповіді Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 35685/06.9-44 від 27.08.2025 року за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису стосовно смерті [PERSON] , [INFO] не виявлено. Отже, у вказаній кімнаті відповідач [PERSON] , зареєстрований, але не мешкає. При цьому, відповідач не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, не цікавиться кімнатою та не має в ній особистих речей. Дані обставини, в ході розгляду справи відповідачем не оспорювались та не були спростовані. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. За змістом статті 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Статтею 327 ЦК України передбачено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Аналізуючи отримані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач тривалий час, а понад чотири роки не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання житла. При цьому, доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад визначені ст. 71 ЖК України строки та доказів на вчинення їй перешкод у користуванні квартирою, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки під час судового розгляду справи, достовірно встановлено, що відповідач понад п`яти років не проживає за місцем реєстрації, не несе будь-яких витрат на утримання кімнати, а перешкоди у користуванні даним житлом відповідачу не чиняться, суд доходить висновку про відсутність підстав для збереження за [PERSON] цього житлового приміщення. Отже, судом встановлено наявність достатніх підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] . Враховуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дніпровської міської ради про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За звернення до суду з даною позовною заявою, Дніпровською міською радою, у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір» понесені витрати з оплати судового збору в сумі 3028,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 2352 від 15.10.2025 року. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, у відповідності до ст. 141 КПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень.

Outcome: approved