Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Представник ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М. звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 21118767735764 від 29.04.2021 року у розмірі 71244,86 грн., судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 25000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено Договір № 21118767735764. Позикодавець з своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти. Строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальній сумі 71244,86грн. Ухвалою суду від 04.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання. Відповідачу було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, які він особисто отримав (а.с. 96). 08.10.2025 року представник позивача адвокат Шведа А.М. надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково та просить зменшити витрати на адвоката. Свою позицію обгрунтовує тим, що відповідач підтверджує факт укладення між ним та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитного договору та отримання ним позики в сумі 5900 грн. Однак, через життєві обставини відповідач не зміг виконати перед кредитором взятих на себе зобов`язань та вчасно повернути фінансовій установі суму позики (тіло кредиту) 5900 грн. і визначені у договорі відсотки за користування кредитом у розмірі 1888 грн., а тому відповідач визнає заявлені до нього Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» позовні вимоги на суму 7788 грн. Решта суми нарахованих відсотків вважає нараховані поза межами строку кредиту. Отже, наведені приписи ст.ст.1048, 1049 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Сторона відповідача вважає заявлені до відшкодування у цій справі витрати позивача на правову допомогу в розмірі 25000 грн., вочевидь, завищеними та з врахуванням критерію розумності їх розміру, необґрунтованими, через що звертається до суду з клопотанням зменшити розмір таких витрат позивача до 1870 грн. Крім того, надав клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на правову допомогу в сумі 7200 грн 13.10.2025 представник позивача надав відповідь на відзив в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні вимог відповідача про стягнення на його користь понесених витрат на адвоката. 14.10.2025 представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив в яких наполягає на своїй позиції просить часткового задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача тіло кредиту в сумі 5900 грн та відсотки в сумі 1888 грн, в решті вимог відмовити, а також зменшити розмір витрат на адвоката та розподілити між сторонами витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволеним вимогам. 20.10.2025 представник позивача надав заперечення, в яких просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, відповіді та запереченнях, та відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. 18.12.2025 представник позивача надав клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку. Ухвалою суду від 22.12.2025 клопотання представника позивача задоволено. 05.02.2026 представник позивача надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомленими. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 29.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 2111876773576 «Стандартний», за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 5900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил (пункт 1.1 договору). Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (пункт 1.2, 1.3 договору). Пунктом 1.4 договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в);д) тип процентної ставки фіксована. Відповідно до пунктів 1.4.1 і 1.4.2 договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 13 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 13 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Згідно з пунктом 1.9 договору граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік (а.с.25-27). Аналогічна інформація міститься в паспорті споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом відповідача «Y4» (а.с.68-69). Відповідно до графіку платежів, що є додатком № 2 до кредитного договору, дата видачі кредиту 29.04 2021 року, кількість днів у розрахунковому періоді 16, чиста сума кредиту 5900 грн, проценти за користування кредитом 1888 грн (а.с. 67). Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів йому в позику, а також зазначив свою електронну адресу, на яку направлений договір та номер карткового рахунку, який співпадає з тим, що зазначений у довідці ТОВ ФК «Вей фор пей» щодо підтвердження переказу коштів ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на карту відповідача (а.с.70, 74). Відповідно до розрахунку заборгованості (здійсненим первісним кредитором) за кредитним договором № 2111876773576 від 29.04.2021 року, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 30 листопада 2021 року в загальному розмірі 43188 грн, яка складається з: 5900 грн тіло кредиту та 37288 грн проценти за користування кредитом з урахування часткового погашення боргу на суму 1585,60 грн (а.с. 7-8). У розрахунку заборгованості чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована Відповідач неодноразово вчасно сплачував відсотки та продовжував пільговий період кредитування, що свідчить про погодження з такими умовами та їх фактичне визнання. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода Відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 2111876773576 від 29.04.2021 року , що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та позичальник (а.с. 36-44). Відповідно до витягу з додатку №3 до договору факторингу № 1-12 від 1 грудня 2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором № 2111876773576 від 29.04.2021 року відносно відповідача, на загальну суму 43188 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 5900 грн та 37288 сума заборгованості за відсотками (а.с. 48-51). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитний договором № 2111876773576 від 29.04.2021 року перед ТОВ «Вердикт Капітал», відповідачу станом на 10 січня 2023 року нараховано заборгованість з розмірі 110614,97 грн, яка складається з основної суми боргу в розмірі 5900 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 37288 грн та суми нарахованих відсотків в розмірі 67426,97 грн. Дата початку нарахування 1 грудня 2021 року. Дата кінця нарахування 28 квітня 2022 року. Відсоткова ставка 7,67 % денних (а.с. 9). ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 2111876773576 від 29.04.2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і відповідач (а. с.11-21). Відповідно реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року том1, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором № 2111876773576 від 29.04.2021 року відносно відповідача, на загальну суму 104714,97 грн (а.с.22-24). Однак, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 71244,86 грн. Суд зауважує, що згідно з наданого позивачем реєстру боржників вбачається, що заборгованість у заявленій товариством сумі 104714,97 грн, та в зменшеному розмірі 71244,86 грн не відповідають первинному розрахунку заборгованості, а надані ТОВ «Коллект Центр» докази на підтвердження заборгованості, не можуть бути перевірені судом на правильність нарахування такої заборгованості, а тому є неналежними та не приймаються судом. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статтею 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частини другої статті 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір. у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному частиною 12 статті 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до пункту 6 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Водночас договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суду надані відповідні документи на підтвердження переходу права вимоги до відповідача як боржника, за кредитним договором № 2111876773576 від 29.04.2021 року у визначеному первісним кредитором розмірі. Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора. Під час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена. У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 2 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Так, матеріалами справи підтверджується, що 29.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем укладено договір про надання фінансових послуг № 2111876773576 та отримання кредиту у сумі 5900 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредитні кошти зараховані на платіжну картку позичальника. Відтак, зазначені кошти за договором позики в розмірі 5900 грн отримані відповідачем на вказаний ним у заявці картковий рахунок, однак у строк встановлений договором не були повернуті позичальником, що підтверджується належними та допустимим доказами . Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором, при цьому останній взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кошти (позики та кредиту) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню та слід стягнути з відповідача заборгованість за відсотками в сумі 37288 грн, що доведено розрахунком заборгованості наданого первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (а.с. 7-8). Надані ТОВ «Коллект Центр» докази на підтвердження заборгованості (а.с.9), не можуть бути перевірені судом на правильність нарахування такої заборгованості, а тому є неналежними та не приймаються судом. Таким чином, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» слід стягнути заборгованість за надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 2111876773576 від 29.04.2021 в сумі 43188 грн, з яких 5900 грн - заборгованість за тілом кредиту та 37288 грн заборгованість за відсотками. Щодо заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial