Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування своїх вимог зазначає, щоперебувала у цивільному шлюбі з відповідачем [PERSON] до червня 2020 року, але відносини з чоловіком не склалися і в 2020 році вони розійшлися. [INFO] позивачка народила доньку [PERSON] , батьком якої є відповідач [PERSON] . Позивачка з донькою проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини, відповідач, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 07 березня 2023 року Бобровицьким районним судом Чернігівської області ухвалено рішення у справі №729/902/22, 2/729/34/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на дочку [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, починаючи з 07.11.2022 року і продовжуючи до її повноліття, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону. [PERSON] є дитиною з інвалідністю. У зв`язку з інвалідністю, дитина потребує додаткових витрат на регулярні медичні обстеження, регулярні реабілітаційні заходи згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда №7 від 06.05.2024 року, а саме: медична реабілітація: відновна терапія - потребує 2 рази на рік; санаторно-курортне лікування - потребує 1 раз на рік; медичне обстеження потребує 2 рази на рік; психолого-педагогічна реабілітація: потребує 3-4 рази на рік; фізична реабілітація: 3-4 рази на рік; професійна реабілітація: потребує біомеханічної корекції хребта в реабілітаційному центрі; соціальна та побутова реабілітація: потребує 1 раз на рік; протезні засоби: потребує ортопедичне взуття по мірі зміни ортопедичних даних; спеціальне фізкультурно-спортивне обладнання і спорядження, спортивний інвентар: потребує. З цього приводу позивач, неодноразово зверталася до ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна», і витрати на обстеження та лікування є значними. Витрати на лікування, які позивач може підтвердити за період з 18.12.2023 р. по 24.10.2025 р. чеками та документами складають 82048,00 грн. В зв`язку з чим, змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення додаткових витрат на лікування (реабілітацію) дочки з батька дитини, так як він, попри обіцянки надавати матеріальну допомогу на лікування, не надає жодних коштів. Тому просить стягнути з відповідача на її користь 50% фактично понесених нею витрат на лікування (реабілітацію) дочки, що складає 41024,00 грн. У судове засідання позивач не з`явилася, у заяві до суду просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, яка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи положення ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином. Відзив на позов відповідач до суду не надав. Згідно ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади позивачка з донькою проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 11). Відповідно до рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 березня 2023 року, справа №729/902/22, 2/729/34/23 з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, починаючи з 07.11.2022 і продовжуючи до її повноліття, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону (а.с. 14-17). Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] , виданим Бобровицьким УСЗН від 26.09.2019 року та медичного висновку №25 про дитину-інваліда віком до 18 років, виданим КНП «Бобровицький центр первинної медико-санітарної допомоги» Бобровицької міської ради від 21.10.2024 року, дійсний до 21.10.2029 року встановлено, що [PERSON] є дитиною з інвалідністю (а.с. 12-13). Витрати позивача на лікування за період з 18.12.2023 р. по 24.10.2025 р. складає 82048,00 грн., що підтверджується чеками та документами (а.с. 18-31). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 1, 2 статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зміст відповідних норм законодавства вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. До особливих обставин, які зумовлюють виникнення додаткових витрат на дитину, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 127/16614/15-ц, наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині. При цьому СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. Відповідно до положень чинного законодавства, додаткові витрати на утримання дитини можуть бути стягнені лише в тому випадку, якщо вони були фактично понесені тим із батьків, хто звертається із відповідною вимогою. Тягар доказування фактичного понесення додаткових витрат у даному випадку покладено на позивачку. Позивачка повинна довести, що ці витрати є її особистими і були здійснені саме за рахунок її власних коштів. Таким чином, у разі фактично понесених витрат, один із батьків, який здійснив ці витрати та заявляє вимогу про їх стягнення, зобов`язаний надати докази того, що зазначені витрати були здійснені безпосередньо ним. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як зазначено у ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьог оКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з цим з правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом установлено, що донька сторін [PERSON] є дитиною з інвалідністю. У зв`язку з інвалідністю, дитина потребує додаткових витрат на регулярні медичні обстеження, регулярні реабілітаційні заходи згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда, що є особливою обставиною, яка зумовлює виникнення додаткових витрат на дитину. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Витрати позивачки, пов`язані із обстеженнями та лікуванням доньки, суд вважає доведеними і такими, що викликані особливими обставинами, оскільки зумовлені хворобою спільної доньки сторін, а тому відповідач як батько зобов`язаний брати участь у цих витратах. Отже, з урахуванням всього наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є доведеними та обґрунтованими. Так, позивачка понесла додаткові витрати, пов`язані із лікуванням доньки [PERSON] у розмірі 82048,00 грн, який не спростований відповідачем, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину додаткових витрат, понесених нею, що становить 41024,00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, то з відповідача необхідно стягнути 1211,20 грн у дохід держави.

Outcome: approved