Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач і відповідач з 2009 року проживали спільно, а згодом уклали шлюб. В період спільного проживання до реєстрації шлюбу в них народилася дочка. У подальшому шлюб між ними було розірвано за рішенням суду. Дитина залишилася проживати з позивачем, а з відповідача у судовому порядку стягнуто аліменти на її утримання. Позивач повторно вийшла заміж. Весь цей час дочка перебуває на утриманні позивача, натомість відповідач не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість, та з останнього судом стягнуто неустойку за прострочення їх сплати. З 2014 року відповідач не цікавиться долею дитини, не утримує її, не бере участі у вихованні. Жодного контакту відповідач з дочкою не підтримує, дитина не знає його в обличчя. При цьому останній оспорював своє батьківство стосовно дитини у судовому порядку, що також свідчить про його ставлення до дитини. Змінити поведінку відповідача по відношенню до дочки, на думку позивача, неможливо. За таких обставин, посилаючись на приписи СК України, розуміючи, що такий захід є крайнім, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх спільної дочки. Від третьої особи надійшли письмові пояснення, де зазначено, що на підставі звернення позивача було проведено всебічну перевірку відомостей щодо виконання батьківських обов`язків відповідачем, під час якої досліджено умови проживання дитини, проаналізовано обставини її виховання, отримано пояснення позивача. За результатами вказаної перевірки встановлено, що дитина проживає з матір`ю, яка самостійно її виховує та забезпечує на належному рівні. Натомість батько дитини (відповідач) фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме не проживає разом з дитиною, не бере участі в її вихованні, не цікавиться її станом здоров`я, не підтримує зв`язку, не надає матеріальної допомоги. При цьому відповідач участі у засіданні комісії з питань захисту прав дитини не взяв. З урахуванням сукупності встановлених обставин комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який в подальшому було затверджено виконкомом Чорнобаївської селищної ради. Під час судового розгляду позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Представники третьої особи також підтримали позов. Свідок [PERSON] , яка є колишньою сусідкою позивача, показала, що ніколи не бачила відповідача. Останній ніколи не водив дочку до школи і вона про нього ніколи не говорила. Утримує дитину позивач і її теперішній чоловік, тобто вітчим. Дитину вона знає з 4 років, з моменту, коли вони переїхали в село. Свідок [PERSON] , який є сусідом позивача, показав, що ніколи не бачив і не знає відповідача в очі. Він не може, ані підтвердити, ані спростувати чи виконує відповідач свої батьківські обов`язки, але йому відомо, що дитину доглядає мати, тобто позивач, а також до них приїздить теперішній чоловік позивача. Свідок [PERSON] , яка є колишньою сусідкою позивача, показала, що знає позивача і її дочку з 2014 року, тобто з моменту їх переїзду до с. Лукашівка, коли останній було лише 4 роки. Дочка ходила в дитячий садочок, виховували її позивач і її теперішній чоловік - вітчим. Вона товаришувала з родиною позивача, ходили один до одного в гості. Дитина росла у неї на очах. Мати з вітчимом гарно її виховали. Після переїзду позивача з дочкою в с-ще [PERSON] у 2024 році вони продовжують спілкуватись. Натомість рідного батька дитини протягом цих років вона ніколи в очі не бачила і не знає його, у житті дитини він участі не брав. Судом також заслухано неповнолітню дитину - [PERSON] , яка пояснила, що підтримує позов. Батька вона ніколи не бачила і навіть не знає як він виглядає. Він ніколи з нею жодним чином не контактував. З огляду на таке його ставлення до неї вона не бажає мати щось спільне з ним, тим більше у майбутньому [PERSON] під час опитування дитини психолог [PERSON] повідомила, що дитина має стабільний психологічний стан та продемонструвала пряму відвертість. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся шляхом надсилання повістки про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання, однак поштове відправлення повернулося без вручення, а також повідомленням на номер мобільного телефону у додаток «Viber», про що свідчать відповідні довідки. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на вебсайті судової влади України, однак відзиву на позовну заяву не надіслав, жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Виходячи з приписів ст. 280 ЦПК України, беручи до уваги відсутність заперечень зі сторони позивача щодо ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, пояснення дитини, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Позивач до реєстрації шлюбу з відповідачем 28 вересня 2010 року мала прізвище « [PERSON] », про що свідчать копії свідоцтва про шлюб від 28 вересня 2010 року (а.с. 14) і витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21 січня 2021 року № 00029287056 (а.с. 15). Сторони є батьками неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 25 травня 2010 року серії [NUMBER] (а.с. 16). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 червня 2014 року у справі № 709/1349/14-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 17). З відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку і доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, про що свідчить копія виконавчого листа Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року у справі № 709/908/14 (а.с. 18). 07 травня 2015 року позивач зареєструвала шлюб та набула шлюбне прізвище « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 07 травня 2015 року серії [NUMBER] (а.с. 19). Згідно з копією розрахунку заборгованості по аліментах за період з 28 березня 2014 року до жовтня 2024 року включно заборгованість відповідача по аліментах станом на 01 листопада 2024 року становила 202184,25 гривень (а.с. 21-23). Зі змісту копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 28 жовтня 2025 року розмір заборгованості становив 250561,85 гривень (а.с. 24). При цьому постановою Черкаського апеляційного суду від 25 травня 2021 року у справі № 709/1168/20 відповідачу відмовлено у задоволенні позову про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дочки (а.с. 27-29). Відповідно до копії рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 березня 2022 року у справі № 709/1286/21 з відповідача на користь позивача стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дочки у розмірі 99467,66 гривень. (а.с. 25-26). На теперішній час позивач працює у ТОВ «Силікат-1» на посаді оператора машинного доїння, де за період з квітня до вересня 2024 року включно отримала дохід у розмірі 103191,00 гривень, що підтверджується довідкою про доходи ТОВ «Силікат-1» від 18 жовтня 2025 року № 29 (а.с. 34); згідно з копією характеристики за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 33); є власником 5/6 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 січня 2022 року № 294190084 (а.с. 32), де відповідно до довідки виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради від 19 листопада 2025 року № 2322 остання зареєстрована разом із дочкою (а.с. 20). В акті обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , зазначено, що умови проживання дитини є належними, безпечними та повністю придатними для її проживання, виховання і розвитку (а.с. 35). Згідно з копією довідки КЗ «Іркліївський ліцей» Іркліївської сільської ради Черкаської області від 30 жовтня 2024 року № 402 за період навчання [PERSON] з 2016 року до 2023 року у Лихолітській гімназії Золотоніського району Черкаської області її батько, тобто відповідач, жодного разу не цікавився навчанням і вихованням своєї дочки, не спілкувався з класними керівниками (а.с. 31). Водночас з копії характеристики Опорного закладу «Чорнобаївський ліцей Чорнобаївської селищної ради Черкаської області» стосовно [PERSON] вбачається, що остання характеризується позитивно, а її мати, тобто позивач, регулярно відвідує батьківські збори та приділяє належну увагу вихованню дочки (а.с. 30). Відповідно до копії висновку органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради (а.с. 37-39), затвердженого рішенням виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради від 24 квітня 2025 року № 70 (а.с. 36), є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дочки. У ч.ч. 2 і 3 ст. 150 СК України закріплено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї ж Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частина 2 цієї ж статті Закону передбачає, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Зі змісту ч. 1 ст. 12 цього ж Закону вбачається, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З долучених до матеріалів справи доказів, а також з показів свідків, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї дочки, останній фактично відсутній в її житті. Зокрема, відповідач взагалі не бере участі в утриманні дочки, не сплачує аліменти на її утримання, не цікавиться її фізичним і духовним розвитком, не піклується про нього, не переймається їх вихованням та навчанням. При цьому така модель поведінки відповідача і його ставлення до дочки є сталими та такими, що не піддаються виправленню, оскільки судом не встановлено підстав чи незалежних від відповідача обставин, які б перешкоджали останньому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Зазначені фактори в сукупності суд розцінює як повну відсутність виявлення відповідачем батьківського піклування стосовно дочки та як ухилення від її виховання і утримання, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки має місце порушення законних прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved