Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 191 309,61 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 лютого 2024 року у місті Харкові на перехресті вулиць Валентинівській та Гвардейців-Широнінців сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Fiat Ducato, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Mitsubishi Outlander 2,4 АТ, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у вказаній дорожньо-транспортній пригоді була встановлена постановою Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/1475/24 від 20.03.2024, що набрала законної сили. На момент ДТП у відповідача [PERSON] був наявний діючий страховий поліс № 215683224, виданий ТДВ «Оберіг», яким встановлено ліміт за шкоду, заподіяну майну в розмірі 160 000 грн. Згідно Висновку експертного дослідження від 18.03.2024 № ЕД-19/121-24/6392-АВ вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi Outlander 2,4 АТ, державний номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП, що сталася 06.02.2024 становить 345 857,19 грн. Враховуючи те, що розмір заподіяної позивачу шкоди складає 345 857,19 грн., витрати за проведення дослідження в розмірі 5 452,42 грн. (160 000 грн. з яких підлягає стягненню з ТДВ «Оберіг»), то решта суми у розмірі 191 309,61 підлягає стягненню з відповідача на його користь. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16.10.2024 цивільну справу № 753/20311/24 передано в провадження судді Мицик Ю.С. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди передано на розгляд за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 12.02.2025 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2025 скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2025 прийнято до свого провадження цивільну справу № 753/20311/24. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Зі змісту ухвали вбачається, що своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, із клопотанням про продовження строку на подання відзиву до суду не звертався. 16.04.2025 відповідач в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва відмовився від особистого одержання копії позовної заяви з додатками, про що складено акт № 14/25 від 16.04.2025. 25.08.2025 від представника позивача [PERSON] - адвоката Межирицького А.О. через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів - копії висновку експерта від 01.08.2025 № ЕД-19/121-25/18890-АВ. В судовому засіданні, призначеному на 26.08.2025 відповідач [PERSON] подав усну заяву про відвід головуючому судді Мицик Ю.С., яка занесена до протоколу судового засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2025 відмовлено відповідачу [PERSON] у задоволенні заяви про відвід головуючому судді Мицик Ю.С. В судовому засіданні, призначеному на 08.09.2025 відповідач [PERSON] подав письмову заяву про відвід судді Мицик Ю.С. та секретарю судового засідання Власенко Д.А. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. відмовлено відповідачу [PERSON] у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Мицик Ю.С. та секретарю судового засідання Власенку В.Є. та одночасно суддею заявлено самовідвід від розгляду даної цивільної справи. Матеріали цивільної справи № 753/20311/24 передано для повторного розподілу між суддями Дарницького районного суду м. Києва в порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.09.2025 цивільну справу № 753/20311/24 передано в провадження судді Лужецькій О.Р. Фактично справу передано 11.09.2025. Ухвалою суду від 12.09.2025 цивільну справу прийнято до свого провадження. Призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні. 23.09.2025 представником позивача [PERSON] - адвокатом Межирицьким А.О. через підсистему «Електронний суд» подано заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 111 358.57 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Протокольною ухвалою суду від 04.11.2025 судом відповідно до положень пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України прийнято заяву представника позивача [PERSON] про зменшення/збільшення розміру позовних вимог. Крім того, судом зобов`язано сторону позивача надати в підготовче засідання докази направлення на адресу відповідача [PERSON] копії позовної заяви з додатками. В підготовчому засіданні, призначеному на 04.12.2025 представник позивача Межирицький А.О. надав суду докази направлення на адресу відповідача [PERSON] копії позовної заяви з додатками, проте відвідач [PERSON] повідомив, що документів не отримав. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] заявив відвід головуючому судді Лужецькій О.Р. Ухвалою суду від 04.12.2025 у задоволенні заяви відповідача [PERSON] відмовлено. Ухвалою суду від 04.12.2025 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду на 12.02.2026 о 14 год.00 хв. В судовому засіданні, призначеному на 12.02.2026 представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та заяві про зменшення/збільшення позовних вимог та просив суд позов задовольнити. Стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, що складається з різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди за вирахуванням страхового відшкодування в розмірі 160 000 грн., що становить 101 627,43 (345 857,18 - 84 229,76-160 000,00) грн., витрат за проведення двох експертних досліджень в розмірі 9 731,14 грн. Також позивач посилається, що пошкодженням майна йому завдано маральні страждання, розмір яких оцінює 50 000,00 грн. Пояснив, що такий розмір завданої моральної шкоди полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із знищенням майна, а також у зв`язку із поведінкою відповідача як відразу після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, так і під час судового вирішення спірних правовідносин. Відповідач з`явився в судове засідання під час розгляду справи, повідомив про те, що подав до канцелярії суду заяву про відвід головуючому судді Лужецькій О.Р. та секретарю судового засідання Григораш Н.М., додатково повідомив, що не вважає себе відповідачем та залишив залу судового засідання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу Mitsubishi Outlander 2,4 АТ, державний номерний знак [NUMBER] . 06 лютого 2024 року у місті Харкові на перехресті вулиць Валентинівській та Гвардейців-Широнінців сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Fiat Ducato, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Mitsubishi Outlander 2,4 АТ, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у вказаній дорожньо-транспортній пригоді була встановлена постановою Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/1475/24 від 20.03.2024, що набрала законної сили. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Fiat Ducato, державний номерний знак [NUMBER] на момент ДТП була застрахована на підставі Полісу № 215683224, виданого ТДВ «Оберіг». Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 160 000 грн, франшиза 0 грн. Згідно Висновку експертного дослідження № ЕД-19/121-24/6392-АВ від 18.03.2024 вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 755 203,86 грн. та перевищує ринкову вартість КТЗ - 345 857,19 грн. Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Mitsubishi Outlander 2,4 АТ, державний номерний знак [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.02.2024 становить 345 857,19 грн. Згідно Висновку експертного дослідження № ЕД-19/121-25/18890-АВ від 01.08.2025 ринкова вартість колісного транспортного засобу Mitsubishi Outlander 2,4 АТ, державний номерний знак [NUMBER] станом на 06.02.2024 становить 345 857,19 грн. Вартість в пошкодженому стані колісного транспортного засобу Mitsubishi Outlander 2,4 АТ, державний номерний знак [NUMBER] станом на 06.02.2024 становить 84 229,76 грн. Спір між сторонами виник з приводу стягнення з винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування, витрат за проведення двох експертних досліджень в розмірі 9 731,14 грн., та компенсації завданої моральної шкоди. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування). Слід також зазначити, що якщо потерпілий звернувся до страховика, при цьому, страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Якщо позивачу недостатньо суми страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування. Водночас, відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його транспортному засобу у ДТП, і здійсненою йому страховиком страховою виплатою, Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц (провадження № 61-501св18) зробив такий правовий висновок. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв`язку з пошкодженням автомобіля, з`ясуванню підлягають вартість транспортного засобу та вартість його ремонту, і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту. Суд при вирішенні питання про стягнення з відповідача, як винної у ДТП особи, завданої шкоди, враховує Висновок №ЕД-19/121-24/6392-АВ від 18.03.2024, в якому зазначена вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля в розмірі 755 203,86 грн. та ринкова вартість КТЗ - 345 857,19 грн. Відповідно до Висновку експертного дослідження та № ЕД-19/121-25/18890-АВ від 01.08.2025 ринкова вартість колісного транспортного засобу Mitsubishi Outlander 2,4 АТ, державний номерний знак [NUMBER] станом на 06.02.2024 становить 345 857,19 грн. Вартість в пошкодженому стані колісного транспортного засобу Mitsubishi Outlander 2,4 АТ, державний номерний знак [NUMBER] станом на 06.02.2024 становить 84 229,76 грн. Отже, фактичний розмір шкоди складає різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП становить 261 627,43 грн виходячи з розрахунку (345 857,19 -84 229,76). Відповідно до Полісу № 215683224, ліміт відповідальності страховика відповідача за шкоду, заподіяну майну становить 160 000,00 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальний збиток у розмірі 101 627,43 грн. виходячи з розрахунку (261 627 - 160000,00). З [PERSON] також підлягають до стягнення на користь [PERSON] витрати, пов`язані з оцінюванням завданої шкоди в розмірі 9 731,14 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № 0.0.3504279690.1 від 02.03.2024 на суму 5 452,42 грн. та № 0.0.4471340395.1 від 22.07.2025 на суму 4 278,72 грн. Щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 по справі № 815/7401/16. Для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнення її з відповідача, позивач [PERSON] посилався на те, що транспортний засіб був його основним засобом пересування. Розмір завданої моральної шкоди полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із знищенням майна, а також у зв`язку із поведінкою відповідача як відразу після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, так і під час судового вирішення спірних правовідносин. З урахуванням обставин справи, ураховуючи вимушені зміни у звичному режимі позивача, тяжкість та глибину страждань, пов`язаних зі знищенням автомобіля, виходячи із принципів розумності, співмірності й справедливості, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути в рахунок компенсації моральної шкоди 15 000 грн. Саме цей розмір відповідає критерію розумності та справедливості, не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому згідно положень Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені на 64,3 % (196 309,61 - розмір заявлених позовних вимог, 126 358,57 - розмір задоволених позовних вимог), то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1 230,39 грн. (1 913,09*64,3).

Outcome: partial