Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа. Позивачка є донькою покійної і є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] . У зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Покійна була співвласницею земельної ділянки з кадастровим номером № 0510137000:03:005:0142 площею 0,0585 га, яка розташована по [ADDRESS] . Тобто співвласниками вказаної земельної ділянки є сама позивачка та її батько - [PERSON] , що підтверджується додатком до відповідного державного акту на право власності на земельну ділянку. Постановою приватного нотаріуса позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером № 0510137000:03:005:0142, оскільки у Державному акті на право власності на цю земельну ділянку не визначено та не зареєстровано відповідним чином розмір частки у праві власності на земельну ділянку співвласниці [PERSON] , тобто покійної. Наразі частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] між покійною [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] залишаються невизначеними. Зазначене стало підставою для звернення до суду із цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2025 справа прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву із мотивів, зазначених у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнавав. Просив задовольнити позов. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.02.2017 [PERSON] померла [INFO] . Згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 48121813 від 19.06.2017 після смерті [PERSON] заведена спадкова справа. [PERSON] є донькою покійної [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.07.1986. У зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Згідно з довідкою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. № 87/02-14 від 18.08.2025 позивачка є спадкоємицею за законом після смерті своєї матері - [PERSON] . Покійна була співвласницею земельної ділянки з кадастровим номером №0510137000:03:005:0142 площею 0,0585 га, яка розташована по [ADDRESS] , шо підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку. Іншими співвласниками вказаної земельної ділянки є: сама позивачка та її батько - [PERSON] , що підтверджується додатком до відповідного державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.08.2017, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., позивачка є власницею 11/15 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.08.2025 за № 86/01-12 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером № 0510137000:03:005:0142 площею 0,0585 га, яка розташована по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , тобто матері позивачки, оскільки у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 526465 (в додатку до якого співвласниками зазначено покійну [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ). не визначено та не зареєстровано відповідним чином розмір частки у праві власності на земельну ділянку співвласниці [PERSON] , тобто покійної. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Суд звертає увагу, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Оскільки співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером 0510137000:03:005:0142 площею 0,0585 га, яка розташована по [ADDRESS] після смерті [PERSON] залишились позивач та відповідач, які є єдиними спадкоємцями після її смерті, їх частки у праві спільної власності на вказану земельну ділянку відповідно до закону є рівними, тобто по . Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7«Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Оцінивши встановлені у справі обставини в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд установив, що земельна ділянка з кадастровим номером 0510137000:03:005:0142 перебувала у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , водночас розмір часток співвласників за життя власників визначений не був. За правовою природою спільна сумісна власність характеризується відсутністю визначених часток до моменту їх встановлення, а у разі недоведеності іншого розміру часток вони вважаються рівними. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла її частка у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку. [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] та належним чином прийняла спадщину. Водночас реалізація її спадкових прав у нотаріальному порядку стала неможливою у зв`язку з тим, що частка померлої співвласниці у праві власності на земельну ділянку за життя визначена не була. За таких обставин суд вважає, що визначення частки померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності та визнання за [PERSON] права власності на відповідну частку земельної ділянки є єдиним ефективним способом захисту порушеного права, який забезпечує реальну можливість оформлення спадщини та відповідає завданню цивільного судочинства. З огляду на те, що земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] а доказів існування іншого розміру часток співвласників судом не встановлено, суд доходить висновку, що частки співвласників є рівними. Таким чином, частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку становить 1/3 частки, яка після її смерті підлягає спадкуванню за законом. Оскільки позивач є спадкоємицею за законом та прийняла спадщину, суд вважає за необхідне визнати за нею право власності на 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером № 0510137000:03:005:0142 у порядку спадкування за законом. Отже, заявлені позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати позивач просив залишити за ним.

Outcome: approved