Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

21.11.2025 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначала наступне. 16.01.2018 року вона з відповідачем уклали шлюб, який розірвано рішенням суду від 19.08.2020 року. 26.05.2023 року вона з відповідачем вдруге уклали шлюб, який зареєстрований Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), під актовим записом № 207. Вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги шлюбні відносини між ними припинені. З огляду на вказане, позивачка просила розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2025 року у вказаній справі відкрито провадження і її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 15 год. 40 хв. 21.01.2026 року. В подальшому розгляд справи було відкладено на 09 год. 30 хв. 09.02.2026 року. Позивачка в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився. Відзив не подав. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів, та за письмової згоди позивачки, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26 травня 2023 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстрований Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 207. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За змістом частини 2 статті 104 та частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого статтею 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони мають різні інтереси та погляди, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, а тому шлюб слід розірвати. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання позивачки, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат у справі не порушується.

Outcome: approved