Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №14.04.2025-100002109 від 14.04.2025 року у розмірі 35680 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 14.04.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір №14.04.2025-100002109 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачеві кредит у розмірі 10000 грн., строком на 217 днів із процентною ставкою у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, комісія пов`язана з наданням кредиту 9% від суми кредиту та складає 900 грн. 22 квітня 2025 року між сторонами був укладений додатковий договір відповідно до якого відповідачу надається додатково 2000 грн. Загальна сума кредиту з дати укладення додаткового договору становить 12000 грн., яка складається з усіх Траншів (частин Суми кредиту), зазначених в Договорі №14.04.2025-100002109-1 від 14.04.2025 р. (1-й Транш) та в укладених Сторонами Додаткових Договорах (чергові Транші). Строк кредитування -строк, на який надається Кредит - 209 з дати укладення Додаткового Договору від 22/04/2025р. Свої зобов`язання по Договору позивач виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти, що підтверджується довідками. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує у зв`язку з чим утворилась заборгованість по тілу кредиту у розмірі 12000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 14880 грн., комісії 2160 грн., неустойки 6000 грн. Враховуючи викладене, ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості за кредитом. Відповідно до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.4 ст.277 ЦПК України відповідачем суду не подано. Клопотань сторонами заявлено не було. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, є правовідносинами з приводу одержання кредиту. Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, є правовідносинами з приводу одержання кредиту. Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Судом встановлено, що 14 квітня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір №14.04.2025-100002109 шляхом подачі пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачеві кредит у розмірі 10000 грн. строком на 217 днів, процентна ставка у розмірі 1,0 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, дата повернення кредиту- 16 листопада 2025 року, комісія, пов`язання з наданням кредиту 9% від суми кредиту та дорівнює 900 грн. загальна вартість кредиту становить 28200 грн. 22 квітня 2025 року між сторонами був укладений додатковий договір відповідно до якого відповідачу надається додатково 2000 грн. Загальна сума кредиту з дати укладення додаткового договору становить 12000 грн., яка складається з усіх Траншів (частин Суми кредиту), зазначених в Договорі №14.04.2025-100002109-1 від 14.04.2025 р. (1-й Транш) та в укладених Сторонами Додаткових Договорах (чергові Транші). Строк кредитування -строк, на який надається Кредит - 209 з дати укладення Додаткового Договору від 22/04/2025р. Загальна вартість кредиту з дати укладення Додаткового Договору від 22/04/2025р. становить 33 680 грн. 00 коп. Кошти надавалися шляхом безготівкового зарахування коштів на належну [PERSON] банківську картку реквізити, зазначені останнім у заявці на отримання кредиту, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається, вказаний договір підписаний відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, який був надісланий останньому на фінансовий номер телефону. Як вбачається з довідки платіжної системи «ІPAY», ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало шляхом перерахування грошових коштів 14.04.2025 року на суму в розмірі 10000 грн., з призначенням платежу «видача за договором №14.04.2025-100002109» на картковий рахунок [NUMBER] та 22.04.2025 року на суму 2000 грн. з призначенням платежу «видача за договором №14.04.2025-100002109» на картковий рахунок [NUMBER] . Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 35680 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 12000 грн. , заборгованості за відсотками у розмірі 14880 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту)- 640 грн., додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості- 2160 грн., неустойки -6000 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 14.04.2025 по 16.11.2025, тобто в межах дії кредитного договору. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів на спростування вимог позивача щодо наявних зобов`язань за кредитним договором. Як слідує з письмових матеріалів справи, відповідно до укладеного кредитного договору кошти були перераховані на картковий рахунок № [NUMBER] , який був зазначений в заявці на отримання коштів. Суд зазначає, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від відповідача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що відповідач має зобов`язання перед позивачем за невиконання умов договору про споживчий кредит №14.04.2025-100002109 від 14.04.2025 року. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісії підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача неустойки, суд виходить з наступного. Позивач в позовній заяві зазначає, що при стягненні пені підлягає до застосування норми Закону України «Про споживче кредитування» як спеціального закону, а не положення ЦК України. Відповідно до ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки про те, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України(постанова від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Тому положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України підлягають безумовному застосуванню при вирішенні існуючих між сторонами правовідносин. Зі змісту п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, що триває станом на теперішній час. Зважаючи, що Кредитний договір №14.04.2025-100002109 укладений 14 квітня 2025 року, тобто в період дії воєнного стану в Україні, відповідач звільнений від обов`язку сплати неустойки. Тому суд, у стягненні з відповідача 6000 грн. неустойки, відмовляє. Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів не повернув, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 29680 грн. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, тому судові витрати, понесені позивачем в сумі 2422,40 грн. і документально підтверджені платіжною інструкцією №СЦ00060155 від 08 грудня 2025 року, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2015,04 грн.(29680 х2422,40:35680=2015,04) .

Outcome: partial