Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач ТОВ «Діджи фінанс», в особі представника Романенко М.Е., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 03 липня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №1086962. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами Публічної пропозиції на укладення Договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон Кредит», яка розміщена на сайті фінансової компанії: https://sloncredit.ua/, в повному обсязі, з урахуванням Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Тарифів та складають Договір про надання споживчого кредиту, укладання якого підтверджено. Відповідач погодив та зобов`язався виконувати його умови. 23 липня 2024 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №2307-24, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №1086962 від 03 липня 2023 року. Вказав, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 7135 грн 80 коп, з яких: 4000.00 грн заборгованість за тілом кредиту та 3135.80 грн заборгованість за відсотками. А тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №1086962 від 03 липня 2023 року в розмірі 7135 грн 80 коп, а також понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422, 40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Романенко М.Е. не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором визнав, просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки є інвалідом другої групи та зменшити заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 березня 2021 року відповідач звернулася до ТОВ «Слон кредит» із заявою-анкетою, в якій зазначив свою особисту інформацію, зокрема адресу реєстрації, місця роботи, заробітну плату тощо. 20 березня 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту за №1086962 (далі - Договір), відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» надало відповідачу кредит на суму 5000 грн, строком на 366 днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 03 липня 2024 року (п. п. 1.3, 1.4 Договору). Згідно з умовами п. п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до умов п. п. 1.5, 1.7, 1.8 Договору, тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) і до кінця строку надання кредиту 100.00 % річних. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 329.76% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 9135.80 грн. Згідно з умовами п. п. 2.1, 3.1, 3.5 Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): у розмірі 4000.00 грн на поточний рахунок споживача [NUMBER] в АТ ПУМБ, код банку 334851; у розмірі 1000.00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 Договору. Нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4 Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором (Графіком платежів). Сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, споживач доручує товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, підписаного ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] , сума кредиту становить 5000.00 грн, строк кредитування 366 днів, відсоткова ставка 100% річних, відсотки за перший день користування кредитом 25% в день (9125% річних), загальні витрати за кредитом 4135.80 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 9135.80 грн, реальна річна відсоткова ставка 329.76% річних. Згідно платіжного доручення за №21270 від 03 липня 2023 року ТОВ «Слон кредит» перерахувало на рахунок відповідача - [NUMBER] відкритий в АТ ПУМБ 4 000.00 грн, призначення платежу: видача кредиту згідно договору №1086962 від 03 липня 2023 року [PERSON] . Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором за №1086962 від 03 липня 2023 року складеного ТОВ «Слон кредит», заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 23 липня 2024 року становить 8135 грн 80 коп, з яких: 4000.00 грн заборгованість за кредитом, 1000.00 грн за відсотками за перший день користування, 3135.80 грн за відсотками (на дату продажу), по штрафам/пені 0.00 грн, списання відсотків 627.14 грн. 23 липня 2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» (Фактор) та ТОВ «Слон кредит» (Клієнт) укладено договір факторингу №2307-24. Відповідно до положень п. п. 2.1., 2.2 договору факторингу, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором. В силу умов п.п. 3.1.1, 3.1.3 п. 3.1 договору факторингу, фінансуванням є належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка встановлюється в реєстрі прав вимоги. Фінансування сплачується Фактором на банківський рахунок Клієнта, зазначений в пункті 12 цього Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок Клієнта в повному обсязі. Як слідує з умов п. 4.1 вказаного договору, право вимоги переходить від клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку №1 до цього договору, за умови виконання Фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених розділом 3 Договору. Згідно платіжної інструкції АТ «Сенс банк» за №9082 від 30 липня 2024 року ТОВ «Діджи фінанс» перерахувало на рахунок ТОВ «Слон кредит» грошові кошти в розмірі 259407.02 грн згідно договору факторингу №2307-24 від 23 липня 2024 року. Як вбачається з Акту прийому-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу №2307-24 від 23 липня 2024 року, ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Слон кредит» уклали цей акт про те, що на виконання умов договору факторингу №2307-24 від 23 липня 2024 року, Клієнт передав, а Фактор прийняв реєстр прав вимог за Договором, складений за формою згідно із Додатком №1 до даного Договору. Відповідно до витягу з Додатку до договору факторингу №2307-24 від 23 липня 2024 року, встановлено, що до ТОВ «Діджи фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1086962 від 03 липня 2023 року на суму 7135 грн 42 коп, з яких: 4000.00 грн заборгованість за тілом кредиту та 3135.80 грн заборгованість за відсотками. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В силу вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. В силу вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З матеріалів справи встановлено, що 03 липня 2023 року між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №1086962, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000.00 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на його рахунок [NUMBER] відкритий в АТ ПУМБ Разом з тим, відповідач належним чином не виконав умов вказаного кредитного договору, допустив виникнення заборгованості та у встановлений строк коштів не повернув. Від ТОВ «Слон кредит» до позивача ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] згідно договору про надання споживчого кредиту за №1086962 від 03 липня 2023 року, на підставі договору факторингу №2307-24 від 23 липня 2024 року, Акту приймання-передачі реєстру прав вимоги за договором реєстру договору факторингу №2307-24 від 23 липня 2024 року від 23 липня 2024 року до вказаного договору та Витягу з Додатку до Договору факторингу №2307-24 від 23 липня 2024 року. Докази про те, що такий договір визнаний недійсним чи його дійсність оспорюється в судовому провадженні суду не надані. Також 31 липня 2024 року позивач як новий кредитор у зобов`язанні за кредитним договором № 1086962 від 03 липня 2023 року направив [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості, зі змісту якої вбачається, що боржник був повідомлений про відступлення права грошової вимоги факторові та про обов`язок боржника сплатити наявну заборгованість новому кредитору. Таким чином, позивач на праві нового кредитора вправі вимагати повернення суми кредиту та процентів від позичальника за договором про надання споживчого кредиту за 1086962 від 03 липня 2023 року. Оскільки доказів належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останнього підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий суду та відповідачем не спростований, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відтак, суд приходить до висновку, що сума заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за №1086962 від 03 липня 2023 року в розмірі 7135 грн 00 коп, з яких: 4000.00 грн заборгованість за тілом кредиту та 3135.80 грн заборгованість за відсотками, підлягає поверненню відповідачем позивачу. Більше того, відповідачем не надано суду будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження іншої суми заборгованості або ж її відсутності. Враховуючи вище наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, те, що позивач на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги, набув права нового кредитора до відповідача, ту обставину, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу, як новому кредитору, не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «ДіджиФінанс» заборгованості за договором про споживчий кредит за №1086962 від 03 липня 2023 року в розмірі 7135 грн 00 коп, з яких: 4000.00 грн заборгованість за тілом кредиту та 3135.80 грн заборгованість за відсотками, оскільки позивач має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення суми кредитних коштів, відсотків та комісії. Вказана сума відповідачем не спростована. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1086962 від 01 серпня 2025 року про сплату судового збору. 09 лютого 2026 року відповідач [PERSON] подав заяву, в якій просив звільнити його від сплати судового збору, долучивши копію посвідчення особи з інвалідністю II групи серії [NUMBER] , виданого 11 жовтня 2013 року Пенсійним фондом України. Згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема інваліди I та II груп. Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У постанові ВСУ від 01.03.2017 року у справі №6-152цс17 встановлено, що порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Отже, витрати зі сплати судового збору мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, ТОВ «Діджи фінанс» долучено Договір №42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року, Додаткову угоду №42649746 від 30 травня 2025 року, Акт №1086962 від 30 травня 2025 року про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), завірений адвокатом І.М.Лівак та директором ТОВ «Діджи фінанси» М.Е.Романенко, детальний опис робіт (наданих послуг), виконання адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 30 травня 2025 року. Проте, представником позивача не надано доказів на підтвердження факту оплати за надану правничу допомогу, зокрема: документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги (квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або іншого банківського документа, касових чеків, тощо). Крім цього, суд бере до уваги ту обставину, що представник позивача не приймав участі у судових засіданнях з розгляду даної цивільної справи. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог в частині стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 6000.00 гривень слід відмовити. На підставі ст.ст. 509, 526, 553, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial