Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

представник [PERSON] адвокат Сизько Д.Б. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про зменшення (зміну) розміру аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.09.2015 у справі №695/1754/15-ц позов задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2015 і до досягнення дитиною повноліття. На момент ухвалення вищевказаного рішення [PERSON] мав відносно задовільний стан здоров?я та достойний заробіток, а також не мав інших утриманців, тому, усвідомлюючи свій обов?язок матеріально допомагати своїй дитині, він не став оскаржувати вказане рішення. Однак через певний час його матеріальне становище та кількість утриманців змінилася. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.03.2024 у справі №703/447/24 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.02.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Із матеріалів справи вбачається, що аліменти на його дочок стягуються не у рівному розмірі, що, на думку позивача, є несправедливим по відношенню до дітей. [PERSON] проходить на даний час військову службу. Враховуючи розмір його доходів, різниця в розмірі аліментів, які стягуються на його дочок, є суттєвою. Тому позивач наполягає на зрівнянні , розміру аліментів, що стягуються з нього на користь двох його дітей. Враховуючи викладене вище, представник [PERSON] адвокат Сизько Д.Б. просить зменшити розмір аліментів, визначений на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.09.2015 у справі №695/1754/15-ц та стягувати аліменти з [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку з [PERSON] , до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.07.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.10.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Сизько Д.Б. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити . Представник позивача адвокат Сизько Д.Б. вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів, так як внаслідок зміни сімейного стану, змінився і його матеріальний стан в бік погіршення, у зв`язку з тим, що аліменти почали стягуватися у більшому розмірі. Посилається на те, що постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №686/22677/23 у аналогічних правовідносинах було залишено в силі рішення суду, яким було зменшено розмір аліментів на підставі зміни сімейного стану. Представник [PERSON] адвокат Чирва О.В. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що зміна сімейного стану не є підставою для зменшення розміру аліментів. Посилається на постанову Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22.07.2024 у справі №688/4308/23 у аналогічних правовідносинах, у якій зазначено, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.09.2015 у справі №695/1754/15-ц позов задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.03.2024 у справі №703/447/24 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.02.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.03.2014 [PERSON] народилася [INFO] . Її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.03.2016 [PERSON] народилася [INFO] . Її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом встановлено, що сторони посилаються на правові позиції, викладені у постановах Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, ухвалених в аналогічних правовідносинах, які містять протилежні правові висновки. Водночас постанова, на яку звертає увагу представник відповідача адвокат Чирва О.В., була ухвалена пізніше, у зв`язку з чим відображає актуальну правову позицію Верховного Суду та підлягає врахуванню судом при вирішенні спору. У постанові Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі №552/2073/23 зазначено, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від попереднього шлюбу з та суперечитиме її інтересам. Також судом зазначено про відсутність підстав для задоволення позову про зменшення розміру аліментів без підтвердження позивачем належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а зміна сімейного стану позивача народження другої дитини у іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі № 591/6388/22, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів (ВС/КЦС у справі № 565/2071/19 від 16.09.2020) Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилася в іншому шлюбі, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження 61-702св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами статті 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Таким чином, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Суд враховує, що на утриманні [PERSON] перебуває ще одна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на утримання якої відповідно до рішення суду стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.02.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Із позовної заяви вбачається, що [PERSON] є військовослужбовцем У справі відсутні докази розміру отримуваних доходів [PERSON] , проте із позовної заяви вбачається, що [PERSON] є військовослужбовцем. Аналіз встановленого державою розміру грошового забезпечення військовослужбовця, приводить до висновку про те, що матеріальне становище позивача не погіршилося. Крім того, доказів про погіршення матеріального становище позивача, суду не надано. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представник [PERSON] адвокат Сизько Д.Б. звертаючись до суду з позовом, не надав жодних доказів на підтвердження обставин щодо погіршення матеріального стану позивача після винесення рішення. Суд вважає, що в цьому випадку саме позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, повинен довести обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі. Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану, відповідач будучи працездатною особою має можливість сплачувати аліменти. Визначений судом розмір аліментів забезпечить право дитини на нормальний життєвий рівень, мінімально достатній для їх фізичного, морального, культурного і соціального розвитку. Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed