Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Лисенко С.М., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх доходів платника аліментів щомісяця, починаючи з дати подання цієї заяви. В обґрунтування позову позивач зазначає, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, проте, мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що після 24.02.2022 року разом з дитиною виїхали за межі України та наразі постійно проживають в Німеччині. Відповідач проживає окремо та не приймає участі в утриманні спільного сина в обсязі достатньому для його належного утримання та проживання. Позивач та відповідач не досягли згоди щодо розміру аліментів, які батько має сплачувати на утримання дитини, тому нею прийняте рішення звернутися до суду із даною заявою. Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року за позовом відкрито провадження та справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 12.12.2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач наводить відомості щодо обставин продажу будинку, в якому раніше проживали сторони, звертає увагу на свій скрутний матеріальний стан, а також вважає, що позивач, на його думку, не діє в інтересах спільної дитини. Позивач у судове засідання не з`явилася. Від представника позивача, адвоката Лисенка С.М. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Через неявку відповідача в судове засідання та відсутність відзиву на позов, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (видане повторно) серії [NUMBER] від 07 листопада 2016 року, відповідно до якого батьками дитини зазначені сторони, а саме : батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З досліджених матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матірью [PERSON] , [INFO] , у Німеччині за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що відповідач, який є батьком дитини, в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Вони не досягли згоди щодо розміру аліментів, які батько має сплачувати на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України щодо обов`язку обох батьків утримувати дитину. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Заявляючи вимогу про стягнення зазначеного розміру аліментів, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач проживає окремо та не приймає участі в утриманні спільного сина в обсязі достатньому для його належного утримання та проживання. Відповідач не надав будь-яких належних доказів, що свідчили б про відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Таким чином, судом встановлені обставини, що вказують на наявність підстав для задволення позову. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів відповідає законодавству та вимогам розумності, є співмірним витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за позовну вимогу щодо стягнення аліментів.

Outcome: approved