Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

22.07.2025 року позивачка [PERSON] звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] . Так, в обґрунтування позову зазначала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , вона є його єдиним спадкоємцем. З народження та по день смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Головою домогосподарства за вказаною адресою був батько померлого [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] були чоловік позивачки та його брат [PERSON] (співвідповідач по справі), однак [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняв, з померлим разом не проживав та не був зареєстрований, з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. В той час як, [PERSON] продовжував проживати у належному йому будинку, робив у ньому поточні ремонти, обробляв земельну ділянку, вирощував огородні культури, доглядав за підсобним господарством, сплачував за комунальні послуги, а відтак [PERSON] фактично вступив в управління і володіння спадковим будинком, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Після смерті чоловіка, у визначений законом строк позивачка звернулась до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т.М. із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, про що нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. У зв`язку з чим, позивачка позбавлена можливості оформити на себе право власності на зазначений житловий будинок в порядку спадкування за законом, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання та витребувано: у приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Єременко Т.М. належним чином завірену копію спадкової справи за №10/2015 до майна померлого [PERSON] , що помер [INFO] та з Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого [PERSON] , що помер [INFO] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2025 року витребувано з Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області належним чином завірений заповіт [PERSON] , посвідчений 14.05.1997 року представником вказаної ради. Витребувані документи надійшли на адресу суду 15.09.2025 року та 18.11.2025 року. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2025 року залучено до участі у цій справі, як співвідповідача - [PERSON] , виключивши його із числа третіх осіб. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.01.2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду та витребувано від Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області довідку про коло осіб, які зареєстровані та/або фактично проживали за адресою: [ADDRESS] на дату смерті [PERSON] , 1927 року народження, померлого [INFO] в с. Вища Дубечня. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, при цьому представник позивачки адвокат Березинець К.Г. надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Пірнівської сільської ради в судове засідання не з`явився, при цьому надав суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, крім того повідомлявся через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, жодних заяв, клопотань суду не направляв, а тому суд, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі співвідповідача. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження, суд враховує, їх належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, наявність заяв позивачки, представника позивачки та представника відповідлача про розгляд справи за їх відсутності, а також положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, врахувавши позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 10.12.1983 року між [PERSON] та [PERSON] (позивачка) укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] Прізвище дружини після реєстрації шлюб « [PERSON] » (а.с. 8). [INFO] помер батько [PERSON] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . (а.с.9). [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.06.2015 року (а.с. 7). Довідкою Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області від 10.06.2015 року підтверджується, що за житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] , який належав [PERSON] , згідно земельно-кадастрової книги радгоспу «Дружба» 1985 року за №109 та рішення Вищедубечанської сільської ради «Про затвердження інвентаризації с. Вища Дубечня» від 12.10.93 року за №30, рахується земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га. Вказана земельна ділянка не приватизована (а.с.18) З інформації з будинкової книги для прописки громадян слідує, що [PERSON] зазначено домовласником вказаного вище будинку (а.с.16-17) В довідці КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» за №95 від 23.01.2025 року зазначено, що право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в КП «Вишгородське БТІ», станом на 01.04.2016 року, не зареєстровано (а.с.14) За адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , який являвся головою домогосподарства, його син [PERSON] , невістка [PERSON] (позивачка) та онука [PERSON] , що підтверджується довідкою Пірнівської сільської ради від 30.06.2025 року (а.с.15). Реєстрація та місце проживання померлого чоловіка позивачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] також підтверджується і довідкою Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області від 11.11.2015 року за №379 (а.с.69). До матеріалів справи також долучено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). 27.05.2015 року [PERSON] , після смерті свого батька [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в якій зазначив, що крім нього, спадкоємцем по заповіту є [PERSON] (а.с.58), у зв`язку із чим нотаріусом відкрито спадкову справу за №4/2015, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №40506006 від 27.05.2015 року. (а.с. 60-62). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 27.05.2015 року за №40504891 у Спадковому реєстру наявна інформація щодо заповіту [PERSON] , посвідченого 14.05.1997 року секретарем виконкому Вищедубечанської сільської ради народних депутатів (а.с. 60). Так, [PERSON] , батьком нині померлого [PERSON] , залишено заповіт, який 14.05.1997 року посвідчено секретарем виконкому Вищедубечанської сільської ради народних депутатів, на належне йому майно, зокрема на житловий будинок і всі надвірні побудови, що знаходяться в с. Вища Дубечня Вишгородського р-ну, Київської обл., яке померлий [PERSON] заповідав своїм синам [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №24 (117). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.05.2015 року за №40504947 відсутня інформація за параметрами запиту [PERSON] (а.с.61). 12.11.2015 року [PERSON] (позивачка) звернулась до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т.М. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , у зв`язку із чим нотаріусом відкрито спадкову справу за №10/2015, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №42097999 від 12.11.2015 року. (а.с.70-72) Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №42094849 від 12.11.2015 року інформація щодо заповіту [PERSON] відсутня (а.с.71). 26.09.2017 року [PERSON] (позивачка), після смерті свого чоловіка [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що складається з автомобіля марки САЗ, модель 3507 тип Вантажний Самоскид-С за №ХТН 330720М1432031, 1991 року випуску, д/н [NUMBER] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.09.2017 року, спадщина на яку видане свідоцтво складається зі вказаного автомобіля. (а.с. 78, 80) 16.05.2025 року позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що складається з житлового будинку за [ADDRESS] , що належав померлому [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був його син [PERSON] , що прийняв спадщину шляхом сумісної реєстрації з померлим за однією адресою, але не оформив своїх спадкових прав. Крім [PERSON] спадкоємцем померлого [PERSON] є його син [PERSON] (співвідповідач) (а.с.83). Постановою приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т.М. відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за відсутності у спадкоємця документів права власності на житловий будинок (а.с.19). Згідно довідки керуючої справами виконавчого комітету Пірнівської сільської ради від 11.02.2026 року за №03-43.41/41 [PERSON] , 1927 року народження, згідно погосподарського обліку був зареєстрований та проживав по день смерті [INFO] в [ADDRESS] . На день його смерті за вказаною адресою разом з ним були зареєстровані: [PERSON] (син), [PERSON] (невістка позивачка по справі) та [PERSON] , [PERSON] . Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що набрав чинності 01.01.2004 року - до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, застосовуються положення ЦК України. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, на за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст. 525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК Української РСР визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Так, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року за №18/5, яка діяла на момент спірних відносин, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. ЦК України, що набрав чинності 01.01.2004 року передбачено, зокрема ст. 1216 ЦК України, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України зазначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Так, ст. ст. 1261-1265 ЦК України передбачені п`ять черг спадкоємців за законом, при цьому в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України); у другу чергу рідні брати та сестри спадкодавця, баба та дід як з боку батька так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України); у третю чергу рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України); у четверту особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України); у п`яту чергу - інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення; утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї (ст. 1265 ЦК України). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У частині першій ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Так, ст. 1268 ЦК України зазначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому н е допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто, передбачено ст. 1269 ЦК України. Судом встановлено, що [INFO] у с. Вища Дубечня у віці 75 років помер [PERSON] . 14.05.1997 року [PERSON] склав заповіт, який 14.05.1997 року посвідчено секретарем виконкому Вищедубечанської сільської ради народних депутатів, на належне йому майно, зокрема на житловий будинок і всі надвірні побудови, що знаходяться в с. Вища Дубечня Вишгородського р-ну, Київської обл., яке померлий [PERSON] заповідав своїм синам [PERSON] (співвідповідач по справі) та [PERSON] (померлий чоловік позивачки) у рівних долях. Таким чином, після смерті [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів своїм синам: [PERSON] , що був зареєстрований та постійно проживав зі спадкодавцем на день його смерті та [PERSON] , який не був зареєстрованим та не проживав постійно на день смерті батька разом з ним. Судом встановлено, що спадкоємець [PERSON] у встановленому законом порядку спадщину за заповітом не прийняв, оскільки не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Доказів того, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном суду не надано. В той час, як [PERSON] фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, оскільки на день смерті батька - [PERSON] з ним спільно проживав та був зареєстрованим за однією адресою. Так, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] до часу звернення позивачки до суду минуло майже 22 роки. Відомості про те, що спадкоємець за заповітом [PERSON] (співвідповідач) вчинив будь-які дії щодо прийняття спадщини за заповітом, чи є таким, що прийняв спадщину в силу закону, суду не надано. Спадкоємець [PERSON] у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] до нотаріуса не звертався, а спадкову справу нотаріальною конторою заведено, за заявою іншого сина померлого [PERSON] [PERSON] . Докази того, що на момент відкриття спадщини [INFO] [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] теж відсутні. Таким чином, на день смерті [PERSON] з ним спільно проживав та був зареєстрованим чоловік позивачки [PERSON] , який вважається таким, що прийняв спадщину за заповітом, оскільки у визначений діючим законодавством строк не подав заяву про відмову від спадщини, навпаки 27.05.2015 року звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки помер [INFO] . Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Щодо вимог позивачки про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] суд приходить до наступного: Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено судом та зазначено вище, позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що складається з житлового будинку за [ADDRESS] , що належав померлому [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був його син [PERSON] , що прийняв спадщину шляхом сумісної реєстрації з померлим за однією адресою, але не оформив своїх спадкових прав. Крім [PERSON] спадкоємцем померлого [PERSON] є його син [PERSON] (співвідповідач). В той же час постановою приватного нотаріуса Єременко Т.М. позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутності у спадкоємця документів права власності на житловий будинок. Будинок за [ADDRESS] належав [PERSON] , померлому [INFO] , що підтверджується довідкою Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області від 10.06.2015 року; інформацією з будинкової книги для прописки громадян. В той же час, згідно довідки КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» за №95 від 23.01.2025 року - право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в КП «Вишгородське БТІ», станом на 01.04.2016 року, не зареєстровано. Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 ЦК України зазначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як визначено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як визначив Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 року у справі за №910/10987/18, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05. 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є в тому числі і визнання права. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивачка протягом встановленого законом строку прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, однак існують перешкоди в оформленні її права на спадкування в нотаріальному порядку саме на спірний житловий будинок, і остання не має іншої можливості захистити своє право інакше, як шляхом звернення до суду з цими вимогами, суд вважає, що право останньої підлягає захисту, а позов задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved