Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

20.10.2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 04.02.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9610657 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 6050,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом. На виконання умов договору первісний кредитор 04.02.2024 через ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку 4323-35ХХ-ХХХХ-6977 здійснив безготівкове зарахування коштів. На момент подання позовної заяви, загальна сума заборгованості за кредитним договором № 00-9610657 від 04.02.2024 становить 41506,85 грн., яка складається з наступного: 6050,00 грн - заборгованість по кредиту, 35456,85 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. 21.10.2024 між ТОВ МАКС КРЕДИТ та ТОВ Фінансова компанія Ейс укладено договір факторингу № 21102024-МК/Ейс, згідно з яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9610657 від 04.02.2024 на загальну суму 41506,85 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором № 00-9610657 від 04.02.2024 та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Судова кореспонденція отримана повернулась до суду без отримання з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 04.02.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 00-9610657 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 6050,00грн., яка складається з 6050 грн - власне тіло кредиту, 35456,85 грн. заборгованість за відсотками. Згідно з п. 1.4.1. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 2,47 % за кожен день користування кредитом в межах строку дії кредитної лінії передбаченого п. 1.3 Договору. Загальний строк кредитування складає 360 днів: по 29.01.2025. Періодичність повернення кредиту, процентів та комісії визначено графіком платежів. Договір кредитної лінії № 00-9610657 та паспорт споживчого кредиту підписано електронним підписом, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). На підтвердження виконання умов договору первісним кредитором позивачем надано інформаційну довідку та Додаток № 1 до інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» про перерахування на картковий рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 6050 грн. за договором. З детального розрахунку заборгованості вбачається порядок нарахування відсотків за договором, з якого видно донарахування відсотків грейс та протермінованих відсотків та нараховано комісію в сумі 550 грн. При цьому умови договору не містять ставку та умови нарахування прострочених відсотків. За умовами п. 1.3.1. Договору позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на «29» лютого 2024 р., та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (Строку кредитування). У разі, якщо Позичальник виконав зобов`язання по сплаті процентів не пізніше наступного дня за Періодичної дати оплати процентів, то він вважатиметься таким, що виконав свої зобов`язання по сплаті платежу належним чином, а проценти за Договором продовжуватимуть нараховуватися згідно умов цього Договору. Розрахунок процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт. До періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається день повернення Кредиту (крім випадку, фактичного повернення Кредиту в дату, яка не відповідає дню повернення Кредиту). Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування Кредитом (п. 3.2. 3.3. Договору). За умовами п. 4.2.6. Договору кредитодавець, у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом, а також у повному розмірі комісії за надання кредиту. У випадках прострочення грошового зобов`язання п. Договору містить умови та порядок стягнення нарахованих відсотків (прострочених та поточних). Розділом 6 Договору передбачено, що у разі порушення Позичальником строків виконання зобов`язань за цим Договором, щодо повернення (сплати) за грошовим зобов`язанням Кредитодавець визнає його простроченим на наступний день після встановленої дати виконання відповідного грошового зобов`язання, а саме: - щодо сплати процентів протягом дії кредитної лінії, Кредитодавець визнає заборгованість за відповідним платежем простроченою на наступний день після встановленої дати виконання грошового зобов`язання; - щодо повернення Суми Кредиту, заборгованість є простроченою з наступного дня за датою закінчення строку дії кредитування. З дня визнання заборгованості простроченою кредитодавець розпочинає роботу по її стягненню. У разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу, розмір та порядок нарахування якого передбачено пунктом 6.4. Договору. Таким ччином за порушення грошового зобов`язання під час сплати періодичних платежів договір передбачає стягнення донарахованих відсотків, однак не містить істотних умов та розмір їх нарахування. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до пункту 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Нормою ч. 4 ст. 42 Конституції України визначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. До того ж, як зауважував Конституційний Суд України у справі про захист прав споживачів кредитних послуг (Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011), межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-ІХ внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою, за якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому згідно з п. 17 Розділ IV "Прикінцевих та перехідних положень", тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже нарахування первісним кредитором відсотки в період з 04 лютого 2024 по 21.10.2024 року із врахуванням вищезазначеного положення, мають становити 23961 грн. 30 коп., та нараховуватися в період з 04 лютого 2024 року по 21 квітня 2024 року за ставкою 2,47% в день та становити 10596,30 грн. (135,85 * 78 днів), з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року за ставкою 1,50% в день становити 9900 грн. (82,50 грн. * 120 днів), в період з 20 серпня 2024 року по 21.10.2024 року за ставкою 1% в день та становить 3465 грн. (55 * 63 дні). Таким чином, відповідно до вимог законодавства, сума заборгованості становить 29461,30 грн. з яких: 5500 заборгованість за кредитом та 23961,30 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Судом також встановлено, що 21.10.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 21102024-МК/Ейс відповідно до умов якого Позивачу відступлено право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 00-9610657 від 04.02.2024. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 21.10.2024 за договором факторингу № 21102024-МК/Ейс від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача. Факт права вимоги підтверджується Актом приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу. На підтвердження виконання умов договору факторингу позивач також надав Акт приймання-передачі Реєстру боржників Договору факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 та платіжні інструкції від 25.10.2024 № 13 та 30.10.2024 № 14, від 31.10.2024 № 15 про оплату за відступлення прав вимог згідно з договором факторингу. Відповідно до положень ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] . Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач заборгованість за вищезазначеним кредитним договором так і не сплатив. Таким чином судом встановлено, що відповідач порушив право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит (позику). З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 00-9610657 від 04.02.2024 у загальному розмірі 29461,30 грн. з яких: 5500 заборгованість за кредитом та 23961,30 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Проте суд вважає необгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідач комісії за кредитним договором, а саме 550 грн. як частини кредиту згідно з п. 1.5 Договору кредиту з огляду на таке. Пунктом 1.5 Договору передбачено одноразову комісію у розмірі 10,00 % від суми Кредиту, що складає 550 грн. Позичальник зобов`язується сплатити комісію за надання кредиту у останній день повного погашення Кредиту. Водночас, згідно з ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, провадження № 61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості по сплаті комісії за кредитом у розмірі 550 грн. не підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд дійшов таких висновків. Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених судових витрат позивач надав платіжну інструкцію від 17.10.2025 № 28324 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав такі документи: договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; додаткову угоду № 25770797461 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, якою визначено надання Адвокатським бюро Соломко та партнери юридичної допомоги ТОВ ФК Ейс, зокрема у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржником [PERSON] ; Акт прийому-передачі наданих послуг, яким визначено перелік наданих юридичних послуг та їх загальну вартість 7000 грн. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем слід стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1719 грн. 40 коп. (29461,30 * 100% : 41506,85 * 2422,40) та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 4968,56 грн. (29461,30 * 100% : 41506,85 * 7000).

Outcome: partial