Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

У грудні 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] до Управління майном комунальної власності міста, третя особа: Комунальне підприємство «Житлово експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачами зазначено, що у жовтні 1991 року [PERSON] Полтавським АТП- [NUMBER] була надана житлова площа у кімнаті [ADDRESS] . Згідно листа виконавчого комітету Полтавської міської ради №Б04.1.1- 11/15797-1592 від 29.10.2025 рішення про заселення за 1991 відсутнє. Згідно рішення Октябрської районної у м. Полтаві ради №498 від 26.10.2010 особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] переоформлено з померлого [INFO] [PERSON] на дружину [PERSON] . На даний час позивачі на законних підставах проживають у квартирі [ADDRESS] та користується нею з 07.12.1991 року. Разом з позивачем у даній квартирі зареєстровані доньки наймача [PERSON] з 07.12.1991, [PERSON] з 31.10.1993 та онука наймача [PERSON] з 29.02.2008 року. Позивачі сплачують за усі житлово-комунальні послуги по квартирі. Оскільки позивачі на законних підставах проживають у квартирі [ADDRESS] прохають визнати за ними право користування житловим приміщенням. 05.12.2025 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 15.01.2026 року. 22.12.2025 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивачі просять суд визнати право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 17,4 кв.м, загальною площею 36,3 кв.м за [PERSON] , [INFO] , з 07.12.1991 року, [PERSON] , [INFO] , з 07.12.1991 року, [PERSON] , [INFO] , з 29.02.2008 року, [PERSON] , [INFO] , з 31.10.1993 року. 30.12.2025 року відповідач Управління майном комунальної власності міста надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що право на приватизацію це закріплене, визнане та гарантоване чинним законодавством України право громадян. Причиною звернення позивачів до суду є відсутність підтверджуючих документів (ордеру) щодо виділення вищевказаної квартири [PERSON] , які б вказували на правомірність заселення та користування цим житлом. Вищезазначені обставини перешкоджають позивачам в реалізації їх конституційного права на приватизацію займаного ними житла у майбутньому і, для цього необхідне підтвердження користування нею на законних підставах. Відповідач у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. 15.01.2026 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 11.02.2026 року. У судове засідання позивачі не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав відзив, в якому просив розглядати справу без участі їх представника. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, подав заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить такого висновку. Судом встановлено, що у жовтні 1991 року [PERSON] Полтавським АТП- [NUMBER] була надана житлова площа у квартиру [ADDRESS] (а.с.35). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.38). Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради №498 від 26.10.2010 особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] переоформлено з померлого [PERSON] на дружину [PERSON] (а.с.37). На даний час, позивачі на законних підставах проживають у квартирі [ADDRESS] та користуються нею, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Житлово- експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради щодо зареєстрованих осіб за №1982 від 27.11.2025 (а.с.39). Квартира [ADDRESS] житловою площею 17,4 кв.м, загальною площею 36,3 кв.м є власністю Полтавської міської територіальної громади (комунальна власність). Як вбачається зі змісту позову, позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання за ними права користування жилим приміщенням в судовому порядку, а тому звернулися до суду із відповідним позовом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Статтею 8 вказаного Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404 (зі змінами), передбачено, що громадянин повинен подати до органів приватизації ряд документів, серед яких копія ордеру на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд, оцінюючи надані позивачами докази, враховуючи те, що позивачі правомірно проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , на підставі аналізу наведених норм матеріального права вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про визнання за позивачами право користування жилим приміщенням. Без визнання права користування вказаним житловим приміщенням позивачі не можуть реалізувати право на приватизацію житла. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved