Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області Трофименко Поліна звернулася в інтересах держави в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до суду з позовом до [PERSON] в якому прохає зобов?язати [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ), звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності та повернути у володіння і користування територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, самовільно зайняту земельну ділянку, загальною площею 0,0734 га: землі водного фонду - 0,0688га (688 кв.м), землі житлової та громадської забудови - 0,0046га (46 кв.м), яка розташованої біля земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та перебуває в комунальній власності Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній споруд: бетонованих клумб, бетонованих стежок, бетонованої берегової лінії, сходів до води, мангалу з каменю, огородження. Змінивши предмет позову прохала: зобов?язати [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ), повернути у володіння і користування територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, самовільно зайняту земельну ділянку, загальною площею 0,0734 га: землі водного фонду - 0,0688 га (688 кв.м), землі житлової та громадської забудови - 0,0046 га (46 кв.м), яка розташованої біля земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та перебуває в комунальній власності Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній споруд: бетонованих клумб, бетонованих стежок, бетонованої берегової ліні, сходів до води, мангалу з каменю, огородження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5310200000:50:026:0859, яка розташована по [ADDRESS] . Поруч із вказаною земельною ділянкою знаходиться ландшафтний заказник місцевого значення «Лісові озера» та водний об?єкт, який утворився в старому руслі (рукаві) річки Псел, заповнений водою, має гідравлічний зв?язок з іншими водоймами та цією річкою. Відповідно до ст. 79 Водного кодексу України «Класифікація річок України», річка Псел має статус «середня річка» та ширина прибережної захисної смуги в якої складає 50 метрів. В ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об?єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 150 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду відносяться до особливо цінних земель. Так, [PERSON] , усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав в період з липня 2019 по 17 лютого 2020 року, умисно, з метою збагачення, в порушення вищезгаданих норм самовільно зайняв земельну ділянку прибережної захисної смуги на відстані 50 м і ближче до урізу води, площею 0,0688 га (з них 0,0158 га відносяться до земель природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Лісові озера»), яка розташована між належною [PERSON] земельною ділянкою та водним об?єктом, який утворився в старому руслі (рукаві) річки Псел, заповнений водою, має гідравлічний зв?язок з іншими водоймами та цією річкою. При цьому [PERSON] самовільно розпочав розорювання земель, висіяв насадження, здійснив бетонування клумб, стежок, берегової лінії, збудував сходи до води, мангал з каменю. Відповідно до висновку комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 12.10.2021 року №062-1063/21-23, самовільним зайняття земельної ділянки [PERSON] заподіяв збитки Горішньоплавнівській міській територіальній громаді в розмірі 308 грн 98 коп. Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.03.2024 у справі №534/574/22 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.03.2025 вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.03.2024 у справі №534/574/22, залишено без змін. Цивільний позов про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, шляхом знесення (демонтажу) розміщених на ній об?єктів, в межах даного кримінального провадження не подавався, в добровільному порядку земельна ділянка не повернута, не приведена у придатний стан, збитки не відшкодовані. З огляду на що, наявні підстави для застосування до [PERSON] заходів цивільно-правового характеру шляхом звернення до суду із даною позовною заявою. Ухвалою від 30.06.2025 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 14.07.2025 позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 02.12.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 05.02.2026 провадження у справі за позовом заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області Трофименко Поліни в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, шляхом знесення розміщених на ній об`єктів в частині зобов`язання [PERSON] повернути у володіння і користування територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області самовільно зайняту земельну ділянку, а саме землі житлової та громадської забудови 0,0046 га (46 кв.м.), що розташована біля земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та перебуває у комунальній власності Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній споруд: бетонованих клумб, бетонованих стежок, бетонованої берегової лінії, сходів до води, мангалу з каменю, огородження закрити на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору. В судовому засіданні прокурор Хомлюк О.В. позовні вимоги підтримала на наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] адвокат Костянецький А.Г. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та прохає відмовити у позові. У поданому відзиві зазначає, що позивачем пред?явлені вимоги щодо двох земельних ділянок: землі водного фонду 0,0688 га (688 кв.м) та землі житлової та громадської забудови 0,0046 га (46 кв.м.), які розташовані біля земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданих позивачем письмових доказів: зведений план земельних ділянок із зазначенням фактичного використання та використання без відповідних на те документів частин земельних ділянок Додаток №3 до висновку №761/20/1158/21-23, відображено межі земельних ділянок відповідно до фактичного використання, відповідно до правовстановлюючого документа та відображена частина земельної ділянки земель житлової та громадської забудови самовільно зайнята [PERSON] площею 0,0046 га (46 м.кв.). З цього доказу убачається несуттєве порушення геометрії усього периметру земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача відповідно до правовстановлюючого документа, відносно фактичного використання земельної ділянки, станом на час складення документа - 2021 рік. Тобто в результаті порушення геометрії земельної ділянки за даними ДЗК, як з боку [ADDRESS] так і з боку суміжних землекористувачів, земельна ділянка, яка є власністю відповідача частково значилась, як така, що не використовується фактично (використовується суміжними землекористувачами), а частина земель значилась як самовільно захоплена (46 м.кв.). Іншими словами умовні чотирикутники: земельна ділянка належна відповідачу та земельна ділянка за фактичним використання (не рахуючи землі одного фонду 0,068 га) незначно зміщені один відносно одного за координатами точок кутів. Аналогічна інформація щодо земельної ділянки площею 46 м.кв. вбачається і з інших письмових доказів, зокрема тахеометричного знімання території земельної ділянки по [ADDRESS] , М 1:500. та з Графічних матеріалів з відображеннями частини самовільно зайнятої земельної ділянки станом на 2020 рік та 2022 рік. Вказане порушення земельного законодавства щодо самовільного захоплення земельної ділянки площею 46 м.кв. виникло в результаті порушення геометрії земельної ділянки за даними ДЗК. Вказане порушення було самостійно усунуто відповідачем. 10.09.2025 відповідач [PERSON] звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника із заявою про виконання робіт по розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер 5310200000:50:026:0859, розташованої по [ADDRESS] . Сертифікованим інженером-землевпорядником була складена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на ім?я [PERSON] за адресою [ADDRESS] , Кадастровий номер земельної ділянки 5310200000:50:026:0859, У відповідності до якої була відкоригована межа земельної ділянки, належної відповідачу, відносно [ADDRESS] . Таким чином в результаті встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була виправлена несуттєва помилка геометрії земельної ділянки належної на праві власності відповідачу та межі земельної ділянки за даними ДЗК приведені у відповідність до фактичного використання земельної ділянки, що дає підстави стверджувати про самостійне усунення відповідачем порушення земельного законодавства в частині земельної ділянки площею 46 м.кв. з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови, а тому відсутня потреба у знесенні огородження (паркану). Спірна земельна ділянка площею 0,0046 га (46 м.кв.) згідно з матеріалами справи належить до земель житлової і громадської забудови. Спірна земельна ділянка не належить до земель водного чи лісового фонду, на ній немає історичних пам?яток тощо, а факт самозахоплення, хоча і мав місце, проте виник у результаті порушення геометрії ділянки за даними ДЗК. Станом на час зведення огорожі (паркану), будівництво велось згідно з належним чином оформленим проєктом (додається). По завершенню будівництва було проведено інвентаризацію та був складений технічний паспорт на нерухоме майно, включно з огорожею. Будівельні роботи були виконані згідно з проєктом та новостворене нерухоме майно прийнято до експлуатації та зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, включно з огорожею. технічний паспорт, декларація про готовність до експлуатації об?єкта додаються). До того ж відповідачем вжито дієвих та законних заходів спрямованих на виправлення вказаних неточностей у кадастровій карті та приведення відомостей про земельну ділянку у відповідність до фактичного користування, щодо земельної ділянки площею 46 м.кв. За таких обставин задоволення вимоги про зобов`язання повернення земельної ділянки площею 0,0046 га призведе до порушення статті 1 Першого протоколу, оскільки не буде дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов?язаними з втручанням, та інтересами особи, яка страждає від втручання. У цьому випадку не переслідується мета задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, що буде мати наслідком порушення засад пропорційності та не є виправданим, а позовні вимоги у частині земельної ділянки 0,0046 га задоволенню не підлягають з вказаних підстав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.03.2024 [PERSON] визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. Відповідно до ст.75 КК України звільнити засудженого [PERSON] від відбування призначеного судом покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого [PERSON] не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, куди періодично з`являтися для реєстрації. Стягнуто з [PERSON] процесуальні витрати на рахунок держави в сумі 20 593 грн 20 коп. За змістом зазначеного вироку [PERSON] визнано винуватим в тому, що він в період з липня 2019 по 17.02.2020, більш точніше часу встановити не надалось можливим, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, умисно, з метою збагачення, самовільно зайняв земельну ділянку прибережної захисної смуги на відстані 50 м і ближче до урізу води, площею 0,0688 га (з них 0,0158 га відносяться до земель природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Лісові озера»), яка розташована між належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5310200000:50:026:0859, яка розташована по [ADDRESS] та водним об`єктом, який утворився в старому руслі (рукаві) річки Псел, заповнений водою, має гідравлічний зв`язок з іншими водоймами та цією річкою. При цьому [PERSON] самовільно розпочав розорювання земель, висіяв насадження, здійснив бетонування клумб, стежок, берегової лінії, збудував сходи до води, мангал з каменю. Відповідно до висновку комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №1062-1063/21-23 від 12.10.2021 самовільне зайняття [PERSON] земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка вийшла за встановлені межі загальною площею 0,0734га існує, а площа самовільно зайнятої [PERSON] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] та перебуває в комунальній власності Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області становить: землі водного фонду 0,0688га (688 кв.м), землі житлової та громадської забудови 0,0046 га (46 кв.м.), сума розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок загальною площею 0,0734 га складає 679 грн 11 коп. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.03.2025 вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.03.2024 щодо [PERSON] залишено без змін. Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.03.2024 набрав законної сили 18.03.2025. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Беручи до уваги викладене, факт самовільного зайняття [PERSON] земельної є доведеним вищевказаним вироком суду, а тому додаткового доведення не потребує. Кременчуцька окружна прокуратура довела вказаний факт до відома Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області з метою вжиття заходів реагування, зокрема звернення до суду з позовом про повернення земельної ділянки у власність територіальної громади (а.с.134-138), але Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району Полтавської області, як орган уповноважений здійснювати захист інтересів громади, будучи наділеним правом розпоряджатися майном громади, відповідно будучи уповноваженим на звернення до суду з відповідним позовом про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, не звернулися до суду з позовом та надали відповідь, в якій зазначили, що наразі не мають можливості звернутися до суду із відповідною заявою (а.с.139). Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За приписами ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1-2 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно зі ст.125 ЗК України , право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.126 ЗК України). Відповідно до ст.212 ЗК України , самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Аналогічна позиція щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок викладена у п.16 постанови пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідно ї правової підстави заволоділа ним. Згідно із ч.2, 3 ст.212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Верховний Суд у постановах від 30.07.2019 у справі №926/3881/17, від 05.01.2024 у справі №367/7905/18, від 27.05.2020 у справі №909/392/19, дійшов висновку, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб (звільнення та приведення у попередній стан самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об?єкта), є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку. Отже, з негаторним позовом може звернутися лише особа, яка володіє нерухомим майном (земельною ділянкою), до порушника, який ним не володіє, але створює володільцю перешкоди у користуванні чи розпорядженні майном. При цьому володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння, тобто володільцем нерухомого майна є особа, за якою зареєстроване право власності на це майно. Тому допоки право власності зареєстроване за відповідачем, негаторна вимога до нього не може бути задоволена. Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові мають чітко та конкретно визначитися дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця). Зазначений висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2025 у справі N? 910/15426/23, якою обґрунтована підстава оскарження. За висновками Великої Палати Верховного Суду поєднання одночасно віндикаційного і негаторного позову є неприпустимим (див. постанову від 18.01.2023 у справі №488/2807/17 (провадження №14-91 цс20, пункти 101, 102)). Верховний Суд у постановах від 30.07.2019 у справі №926/3881/17, від 05.01.2024 у справі №367/7905/18, від 27.05.2020 у справі №909/392/19, дійшов висновку, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб (звільнення та приведення у попередній стан самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об?єкта), є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку. Отже, з негаторним позовом може звернутися лише особа, яка володіє нерухомим майном (земельною ділянкою), до порушника, який ним не володіє, але створює володільцю перешкоди у користуванні чи розпорядженні майном. При цьому володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння, тобто володільцем нерухомого майна є особа, за якою зареєстроване право власності на це майно. Тому допоки право власності зареєстроване за відповідачем, негаторна вимога до нього не може бути задоволена. Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові мають чітко та конкретно визначитися дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця). Щодо підстав представництва прокурора інтересів держави, то суд вказує на таке. Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України. Згідно з ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Разом із тим аналіз положень ст.56 ЦПК України у взаємозв?язку зі змістом п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України та ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. При цьому в першому із згаданих «виключних випадків» прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб?єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно. Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб?єктом владних повноважень своїх функцій», у зв?язку з чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи. Так, у постанові від 19.07.2018 у справі №822/1169/17 Верховний Суд вказав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб?єкти владних повноважень, а не прокурор. Однак, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб?єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту серед іншого включає досудове з?ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Так, з матеріалів справи убачається, що заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області Хатьонка Валерій 01.04.2025 проінформував Горішньоплавнівську міську раду Кременчуцького району Полтавської області про встановлені порушення законодавства щодо порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у комунальній власності , що спричиняють шкоду територіальній громаді. Також зазначив про необхідність вжиття заходів реагування до їх поновлення (самостійного звернення до суду з позовною заявою про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення земельної ділянки у придатний до використання стан, шляхом знесення (демонтажу)розміщених на ній об`єктів та стягнення збитків) (т.1 а.с.134-138). У відповідь на вказане повідомлення прокурора Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району Полтавської області повідомила, що не має наразі можливості звернутися до суду з відповідною позовною заявою (т.1 а.с.139). 06.05.2025 заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області Хатьонка Валерій направив Горішньоплавнівській міській раді Кременчуцького району Полтавської області на виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлення про вжиття заходів представницького характеру в інтересах Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області та звернення до суду з позовною заявою до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки комунальної власності та приведення її у володіння і користування територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради, приведення у придатний до використання стан (т.1 а.с.140). Оскільки перед судом доведено, що [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку, а саме землі водного фонду 0,0688 га (688 кв.м.), що розташована біля земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та перебуває у комунальній власності Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, то належним способом захисту порушеного права територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області буде зобов`язання [PERSON] повернути у володіння і користування територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області самовільно зайняту земельну ділянку, а саме землі водного фонду 0,0688 га (688 кв.м.), що розташована біля земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та перебуває у комунальній власності Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній споруд: бетонованих клумб, бетонованих стежок, бетонованої берегової лінії, сходів до води, мангалу з каменю, огородження. Посилання представника відповідача у поданому відзиві на порушення геометрії усього периметру земельної ділянки за даними ДЗК з боку [ADDRESS] та з боку суміжних землекористувачів, та усунення вказаного порушення самостійно відповідачем враховано судом при закритті провадження в частині вимог щодо зобов`язання [PERSON] повернути у володіння і користування територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме землі житлової та громадської забудови 0,0046 га (46 кв.м.), що розташована біля земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та перебуває у комунальній власності Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Щодо самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме землі водного фонду 0,0688 га (688 кв.м.), що розташована біля земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та перебуває у комунальній власності Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, то її самовільне зайняття було встановлено вироком суду, та на час розгляду справи усунуто не було. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, за приписами якої судовій збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Тому, з [PERSON] на користь Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 6 056 грн.

Outcome: approved