Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в якому просила визнати правочин з підняття кредитного ліміту недійсним за розрахунковим рахунком [NUMBER] ; визнати правочин з переказу 72 500,00 грн. з розрахункового рахунку [NUMBER] недійсним; зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснити відновлення порушених майнових прав та відновити стан рахунку [NUMBER] [PERSON] , що був до вчинення правочинів з підняття кредитного ліміту та перерахування коштів у розмірі 74 725,82 грн. включно з комісією на перерахування коштів; стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] судові витрати, які складаються з витрат на надання правової допомоги у розмірі 20 000,00 грн. Разом з цим, позивач у позовній заяві просила витребувати докази у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: ??подання заяви [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на збільшення розміру кредитного ліміту; належним чином засвідчені копії доказів перерахування коштів з розрахункового рахунку [NUMBER] , 12.03.2025; належним чином засвідчені відомості з яких IP адрес здійснювались перерахування коштів з рахунку [NUMBER] , 12.03.2025, та у ПАТ «БАНК ВОСТОК» зокрема: належним чином засвідченні копії даних власника банківської картки: [NUMBER] ; належним чином засвідчені копії анкетних даних власника розрахункової картки: [NUMBER] , а саме: ??прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, місце народження, громадянство, серія та номер паспорта або ID-картки, орган, що видав документ, дата видачі, код платника податків (ІПН). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 12.03.2025 у її месенджери та облікові записи відбувся несанкціонований вхід. Невстановленими особами було зламано її акаунти у мобільних застосунках: «Telegram», «Viber», «WhatsApp». Згодом даними особами було вчинено ряд протиправних дій із персональними даними, а саме: штучне збільшення кредитного ліміту на банківській картці у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», незаконне заволодіння електронним цифровим підписом, а також іншими конфіденційними її відомостями та діяли з умислом на вчинення незаконного заволодіння грошовими коштами у розмірі 72 500,00 грн. Зазначає, що маючи доступ до вказаної інформації, зловмисники ініціювали процедуру збільшення кредитного ліміту на рахунку [NUMBER] від її імені на суму 72 500, 00 грн., після чого перерахували зазначені кошти на банківську картку № [NUMBER] , що належить її знайомій [PERSON] . У подальшому зловмисники, також діючи від її імені, ввели в оману [PERSON] , вдаючись до шахрайських дій. Зокрема, [PERSON] було повідомлено, а саме написано повідомлення у месенджері «Telegram» про нібито помилковий переказ коштів від її імені, у зв`язку з чим її просили повернути кошти на інший банківський рахунок. [PERSON] не підозрюючи про протиправний характер дій, здійснила три окремі перекази на картковий рахунок № [NUMBER] , у ПАТ «БАНК ВОСТОК». 13 березня 2025 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 12025100010000990 правова кваліфікація ч. 4 ст. 190 КК України». 28 березня 2025 року представник позивача направив адвокатський запит до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із проханням надати належним чином засвідчені копії подання заяви [PERSON] на збільшення кредитного ліміту, та докази перерахування цих коштів, а також відомості щодо ІР адреси, з якої перераховувались кошти. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відповідь на адвокатський запит повідомили, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, а саме банківською таємницею. Ухвалою судді від 12 травня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 2 червня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження - відмовлено. Ухвалою суду від 2 червня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Рури Н.В. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження - відмовлено. Ухвалою суду від 2 червня 2025 року витребувано у АТ КБ «Приватбанк» (вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, 01001) наступну інформацію: копію заяви [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про збільшення розміру кредитного ліміту; копії доказів перерахування коштів з розрахункового рахунку [NUMBER] за один день, а саме 12 березня 2025 року; відомості з яких IP адрес здійснювались перерахування коштів з рахунку [NUMBER] за один день, а саме 12 березня 2025 року. Витребувано у ПАТ «БАНК ВОСТОК»: копії даних власника банківської картки: [NUMBER] ПАТ «БАНК ВОСТОК», а саме: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, код платника податків (ІПН). В решті вимог клопотання - відмовити. 6 червня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої останній просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивачем не надано доказів, що грошовими коштами заволоділи невстановлені особи, встановлення ними кредитного ліміту, а також, що позивач своїми діями або бездіяльністю не сприяла втраті індивідуальної облікової інформації, яка дозволяє ідентифікувати платіжний засіб та користувача. Відповідач вважає, що суд має врахувати правовий висновок Верховного суду від 31.03.2025 року у справі № 591/8927/23 у подібних правовідносинах. Відповідачем надано належні та допустимі докази, що саме позивач своїми діями сприяв розголошенню індивідуальної облікової інформації та наданню доступу до Приват24, що виключає відповідальність відповідача за спірні транзакції. Ухвалою суду від 9 червня 2025 року витребувано у Голосіївського управління Національної поліції у м. Києві (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 15) копії письмових пояснень та протоколів допиту [PERSON] в кримінальному провадженні № 1202510001000099 щодо обставин вчинення шахрайських дій з її рахунками, а також відомості чи передано матеріали кримінального провадження до суду та чи встановлено особу, яка отримала кошти з рахунків. Ухвалою суду від 9 червня 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . 11 червня 2026 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій останній вказує, що позивач не вчиняла умисних або необережних дій, які могли б свідчити про порушення нею зобов`язань щодо нерозголошення персонального ідентифікаційного номера (ПІН-коду), постійного чи одноразового пароля, а також контрольної інформації, передбаченої умовами договору банківського обслуговування. Крім того, вона не передавала банківську картку або її реквізити третім особам для здійснення будь-яких операцій, і не втрачала отриману банківську картку. Отже, всі дії позивачки свідчать про належне виконання з її боку умов договору банківського обслуговування. Крім цього, зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. 26 червня 2026 року від Голосіївського управління Національної поліції у м. Києві надійшов лист про те, що належним чином засвідчені копії матеріалів кримінального провадження № 1202510001000099 надати не можливо, оскільки номер кримінального провадження в ухвалі суду вказано не коректно та містить 16 цифр замість 17. Крім цього, зазначили, що матеріали кримінального провадження № 12025100010000099 було об`єднано з матеріалами кримінального провадження № 12023100010002652, та не мають ніякого відношення до [PERSON] 27 червня 2026 року від ПАТ «БАНК ВОСТОК» надійшли витребуванні ухвалою суду докази. Ухвалою суду від 12 вересня 2025 року виправлено описку, допущену в ухвалі Печерського районного суду м. Києва 9 червня 2025 року, вказавши в повному тексті ухвали суду номер вірний номер кримінального провадження «12025100010000990». Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 березня 2025 року грошові кошти з карти [NUMBER] у розмірі 72 550,00 грн. були переведені на рахунок [PERSON] , яка в подальшому самостійно переказала їх трьома платежами на картку [NUMBER] , емітованому в АТ «БАНК ВОСТОК», що підтверджується виписками по рахунку. 13 березня 2025 року [PERSON] звернулася до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що останніми внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 12025100010000990, правова кваліфікація ч. 4 ст. 190 КК України. 28 березня 2025 року представник позивача звернувся з адвокатським запитом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із проханням надати належним чином засвідчені копії подання заяви [PERSON] на збільшення кредитного ліміту, та докази перерахування цих коштів, а також відомості щодо ІР адреси, з якої перераховувались кошти. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом від 28 березня 2025 року у відповідь на адвокатський запит представника позивача вказав, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, а саме банківською таємницею. Як визначено частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач платіжної системи зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Як визначено у пункті 2 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, (далі - положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544св19). У постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) та від 28.08.2019 у справі № 127/9899/17-ц (провадження № 61-28261св18) зроблено висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Вказана правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 05.09.2018у справі № 462/1343/17, від 05.06.2019 у справі № 712/4463/16-ц, від 03.07.2019 у справі № 161/6089/17, від 10.07.2019 у справі № 522/22780/15-ц. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилалася на те, що 12.03.2025 невстановлені особи зламали її акаунти у мобільних застосунках "Telegram", "Viber", "WhatsApp", та ініціювали збільшення кредитного ліміту на рахунку [NUMBER] на суму 72 500,00 грн., після чого перерахували вказані кошти на картку її знайомої [PERSON] , яка в подальшому перерахувала кошти трьома платежами на карту [NUMBER] , емітовану в АТ «БАНК ВОСТОК». Разом з цим, відповідно до проведеної АТ «КБ «Приватбанк» службової перевірки встановлено, що позивач на момент переказу грошових коштів була зареєстрована в платіжному застосунку Приват24 з логіном, що відповідав фінансовому мобільному номеру телефону позивача [NUMBER] . Відповідно до ч. 4 аб. 63 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 19.05.2020 за № 65 визначено, що фінансовий номер телефону - контактний номер телефону клієнта, що використовується банком, зокрема, з метою проведення його автентифікації. Саме фінансовий телефон клієнта є одним з головних засобів автентифікації клієнта, за допомогою якого Банк як надавач платіжних послуг встановлює та підтверджує особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг. 12.03.2025 вхід в Приват24 позивачем здійснено з типового пристрою: 29175263 [NUMBER] 88.155.69.116 2025-03-12 11:11:42 PHONE SMA715F|SAMSUNG ANDROID, 13 null, null MOBILE BB5F4E1940E23BC2 0, 0 P24AOS2, 6.72.01 true lifecell; 29175263 [NUMBER] 88.155.69.116 2025-03-12 11:14:31 PHONE SMA715F|SAMSUNG ANDROID, 13 null, null MOBILE BB5F4E1940E23BC2 0, 0 P24AOS2, 6.72.01 true lifecell. Вхід до Приват24 підтверджено через фінансовий номер позивача [NUMBER]. Відповідно до відомостей про зміну логіну та паролю до Приват24 встановлено, що логін та пароль входу в Приват24 на момент підвищення кредитного ліміту та переказу грошових коштів не змінювався. Зміна PIN - коду по карті [NUMBER] не проводилась Логін та пароль змінено позивачем 12.03.2025 після звернення до банку на клієнтську лінію підтримки 3700 (після 15 години). 12.03.2025 позивачем дистанційно в системі Приват24 з фінансового номеру телефону сформовано запит на підвищення кредитного ліміту, зазначивши суму бажаного кредитного ліміту у розмірі 100 000,00 грн. Після надходження запиту та проаналізувавши кредитний рейтинг позивача, банком прийнято рішення про збільшення кредитного ліміту до 75 000,00 грн., про що направлено відповідне повідомлення до Приват24 позивача. Проте, для того щоб сформувати запит на зміну кредитного ліміту, необхідно перш за все зайти в Приват24 під логіном (фінансовий номер телефону) та паролем, які відомі лише позивачу. За результатом аналізу даних по переказу коштів з картки [NUMBER] встановлено, що перекази здійснено з ручним вводом даних картки (номеру картки, терміну дії та CVV-коду): 2025-03-12 11:25:12, номер картки [NUMBER], TRAN CODE: 514 (Set Cart Limits - ліміт встановлено) Resp Code - 1 (Approved - Разрешен), PIN OK - , Posentry mode: 12 (Manual key entry - ручне введення ключа), POS CONDITION - 0, NFC - N. Переказ коштів підтверджено: 2025-03-12 11:20:13 Контакт проведено (OK) [NUMBER] P24AOS2 payments 4*92. Суд погоджується з доводами представника відповідача, про те, що саме в результаті дій позивача по виконанню вказівок третіх осіб в телефонному режимі (не заперечується позивачем), надано доступ до її Приват24. Так, позивач своїми діями сприяла незаконному розповсюдженню та використанню індивідуальної облікової інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції та користувача. Факт розголошення та надання позивачем віддаленого доступу до Приват24 третім особам також підтверджує звукозаписом розмови з оператором банку. Отже, твердження позивача, що списання грошових коштів з її рахунків мало місце в результаті недбалості та халатності працівників банку є безпідставними, та не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому, суд звертає увагу на те, що саме клієнт зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та негайно повідомляти банк про операції, які не виконувалися ним. До моменту такого повідомлення відповідальність у повному обсязі за всі операції несе виключно клієнт. Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наведеної норми вбачається, що лише вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок. Отже, факт порушення кримінального провадження № 12025100010000990 від 12.03.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, не є належним та допустимим доказом неправомірного заволодіння коштами позивача третіми особами. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed