Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №002/12195476-SP від 22.10.2021 року у розмірі 49 819 грн 77 коп та понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що 22.10.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/12195476-SP від 22.10.2021 року, підписанням якого акцептувала публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на вебсайті банку та беззастережно приєдналась до умов договору. Відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок строком на 365 днів. Після закінчення зазаначеного періоду строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується. 28.02.2024 між «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/15-Ф, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, у тому числі, і за кредитним договором №002/12195476-SP від 22.10.2021 року, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло прав грошової вимоги відносно відповідача. Оскільки відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, внаслідок чого виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ», яка становить 49 819 грн 77 коп, що складається із: заборгованості по тілу кредиту 22 374 грн 37 коп, заборгованості по відсотках 27 445 грн 40 коп. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 16.10.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Тарана В.А. надійшов відзив, згідно якого у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Вказує, що у матеріалах справи відсутній кредитний договір №002/12195476-SP від 22.10.2021 року, позивачем надано лише анкету-заяву №924513 від 22.10.2021 року, яка не містить відповідних істотних умов договору, у ній відсутні, зокрема процентна ставка, строк повернення кредиту, відповідно неможливо встановити, які істотні умови кредитного договору погодили первинний кредитор та відповідач. Позивач не надав доказів про розмір кредитних коштів та доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів, щодо переходу права грошової вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №002/12195476-SP від 22.10.2021 року, зокрема підтвердження сплати коштів АТ «ТАСКОМБАНК» на виконання умов договору факторингу (а.с. 59-62). 04.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Тарана В.А. надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про визнання договорів недійсними, в якій позивач просить визнати недійсним договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/12195476-SP від 22.10.2021 року та визнати недійсним договір факторингу №НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 року (а.с.65-69). 12.02.2026 ухвалою суду відповідачу [PERSON] у прийнятті зустрічного позову відмовлено. 28.05.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача Макарової Л.В. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме детального розрахунку заборгованості АТ «ТАСКОМБАНК» за кредитним договором №002/12195476-SP від 22.10.2021 року, який містить в собі інформацію про розмір виданого кредиту, нарахування відсотків, номер договору, та дані позичальника. Згідно детального розрахунку заборгованості, відповідач здійснювала добровільне погашення заборгованості. Також надає докази на підтвердження переходу права вимоги від АТ «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», зокрема: копію договору факторингу №НІ/11/15-Ф від 28.02.2024, копію акту-прийому передачі, копію реєстру боржників, копію платіжної інструкції до вказаного договору факторингу. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі (а.с. 98-101). 09.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Тарана В.А. надійшли заперечення, у яких проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, вказує, що наведені доводи представником позивача є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Зокрема позивачем не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів. Разом з тим наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів на картку чи рахунок відповідача (а.с.151-153). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позов підтримують та просять задовольнити, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталась. Крім того, Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 справа №755/17944/18 зазначає, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зайнятістю в іншому судовому засіданні. Розглянувши в судовому засіданні повторне клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд зазначає, що згідно приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відтак, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не визнавалась обов`язковою, а також те, що коло представників не обмежене одним представником, відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розгляд справи здійснити у його відсутність. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 22.10.2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] була підписана заява-анкета № 924513 щодо приєднання до Публічної пропозиції на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» (а.с. 6-9). За умовами вказаної заяви-анкети № 924513 банк відкриває відповідачу поточний рахунок у гривні та встановлює ліміт кредитування рахунку. Сторонами договору погоджено генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (УЕП) з особистим ключем та відповідним відкритим ключем відповідача. 28.11.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/15-Ф, відповідно до умов якого, АТ «ТАСКОМБАНК» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 102-107). Згідно акту прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 року, АТ «ТАСКОМБАНК» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.108). Відповідно до Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги, в тому числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором №002/12195476-SP від 22.10.2021 року у сумі 49 819,77 грн. (а.с. 109,110). Відповідно до платіжної інструкції № 20908 від 28.02.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило АТ «ТАСКОМБАНК» 2 119 898, 55 грн за договором факторингу №НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 року (а.с. 111). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №002/12195476-SP від 22.10.2021, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за період з 28.02.2024 року по 31.07.2024 року в розмірі 49 819,77 грн, з яких: 22374,37 грн - загальна заборгованість по тілу кредиту, 27445,40 грн - загальна заборгованість по відсоткам (а.с. 12). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст. 12, ст. 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, він повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами першою, п`ятою, шостою та сьомою статті 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року в справі № 334/3056/15 вказав, що в справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Дослідженими у справі доказами, судом встановлено, що правовідносини між сторонами регулюються лише заявою-анкетою №924513 щодо приєднання до Публічної пропозиції на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», яка не містить суми отриманого кредиту, яка зазначена позивачем, розміру процентів за користування кредитом, строку виконання кредитного договору та інших істотних умов договору. Однак позивачем заявлено вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №002/12195476-SP від 22.10.2021 року, однак суду такий не наданий. Крім того, надані до позовної заяви додатки не дають можливості встановити суму фактично отриманих коштів відповідачем та який саме розмір боргу по тілу кредиту є базою нарахування заборгованості. Таким чином, сама по собі підписана анкета-заява щодо приєднання до публічної пропозиції на укладення договору, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, не може бути підставою для стягнення заборгованості. Отже, за встановлених обставин, аналізуючи сукупність наданих у справі доказів, суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодних доказів надання відповідачу кредитних коштів у заявленому розмірі, як і доказів того, яким чином ці кошти були йому надані (відсутня інформація щодо наявності банківської картки, на яку міг бути виконаний переказ чи інформації щодо зарахування цих коштів на належний відповідачу банківський рахунок) на виконання умов кредитного договору №002/12195476-SP від 22.10.2021 року. Суд констатує, що в позовній заяві міститься розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №002/12195476-SP від 22.10.2021 року. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором, виписка з рахунку не є доказами надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки вони є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року в справі №755/18920/18 та від 13 травня 2020 року в справі№ 219/1704/17. Виходячи з наведеного, за встановлених обставин, законних підстав для задоволення позову суд не знаходить. V. Розподіл судових витрат Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати несе позивач. На підставі викладеного, ст.ст. 512, 514, 516, 517, 526, 527, 610-612, 627-629, 638, 1046, 1054, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: dismissed