Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

31.03.2025 року [PERSON] звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення індексу інфляції, 3 % річних, плати за користування коштами, встановленої на рівні облікової ставки Національного банку України. Ухвалою судді від 01.05.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення недоліків, оскільки позивачем позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 ЦПК України. 12.05.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків та уточнена позовна заява із збільшенням ціни позову. Ухвалою судді від 12.05.2025 року уточнену позовну заяву було залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків, оскільки недоплачений судовий збір у зв`язку із збільшенням ціни позову. 13.05.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків та доплачено судовий збір. Ухвалою судді від 13.05.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків, оскільки її подано без додержання вимог ст. ст. 43, 175, 177 ЦПК України. 14.05.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано докази надсилання позовної заяви відповідачам. Ухвалою судді від 16.05.2025 року провадження у даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 25.09.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, яку ухвалою судді було залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків. 24.10.2025 року від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій було змінено період стягнення інфляції. Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 05.12.2025 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Свою вимогу позивач мотивує тим, що 01.10.2012 року вона уклала договір безвідсоткової позики з [PERSON] та [PERSON] , за яким передала в борг, а відповідачі прийняли 2000 доларів США та 62000 грн. взявши на себе зобов`язання повернути всю суму позики у строк до 25 грудня 2015 року, про що відповідачі надали власноручно написану розписку. Рішенням Балтського районного суду від 14.03.2016 року по справі № 493/105/16-ц її позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача в рахунок заборгованості за договором безвідсоткової позики: суму боргу за договором позики - 53140 грн., що еквівалентно 2000 доларам США за курсом Національного Банку України та суму боргу в гривні в сумі 62000 грн., а всього стягнено загальну суму боргу 115140 грн. Балтським районним судом було видано виконавчий лист від 31.03.2016 року. В рамках відкритого виконавчого провадження № 51821462 постановою від 21.11.2022 року накладено арешт на кошти боржника - [PERSON] . В подальшому Балтським відділом державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), винесено постанову при примусовому виконанні від 25.07.2024 року, якою виконавчий лист № 493/105/16-ц повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом станом на 27.07.2024 року склав - 108269,09 грн. Відповідачі суму позики у вищезазначеному розмірі не повернули незважаючи на неодноразові нагадування позивача шляхом проведення чисельних переговорів із відповідачами як під час телефонних розмов, так і при особистих зустрічах. Останні повідомили, що не мають можливості повернути отриману позику, а в подальшому взагалі перестали відповідати на телефонні дзвінки, на зв`язок з позивачем не виходять. У відповідачів наявне нерухоме майно, зокрема дві земельні ділянки та будинок. Відповідачі не виконали своє зобов`язання щодо повернення суми позики в обумовлений сторонами строк, добровільно не повертають грошові кошти, продовжують ними користуватися, тому позивач вважає за необхідне стягнути з них солідарно плату за користування коштами, встановленими на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки умови за договором позики залишаються невиконаним на теперішній час, на суму 108269,09 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України, підлягають нарахуванню інфляційні втрати за період з 01 січня 2016 року по 25 січня 2025 року. В зв`язку з чим позивач вважає за необхідне, стягнути 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, що становить 29544,33 грн., виходячи із наступного розрахунку за формулою: 108269,09 грн. (сума боргу) х 3% / 100% / 365 (кількість днів у році) х 3320 (кількість прострочених днів сплати) = 29544,33 грн. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 на теперішній час, на суму боргу 108269,09 грн. підлягають нарахуванню інфляційні втрати за період з 01 січня 2016 року по 25 січня 2025 року на підставі розрахунку: 108269,09 грн. х 254,063% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 108269,09 грн. = 166 802 грн. Детальний підсумок розрахунку з урахуванням індексу інфляції за кожен місяць (зазначений в газеті «Урядовий кур`єр) за період з 01 січня 2016 року по 25 січня 2025 року позивач долучив до матеріалів справи. За вказаних обставин позивач вважає, що ефективним способом захисту його прав буде прийняття рішення щодо стягнення з відповідачів солідарно грошових коштів в розмірі 196346,33 грн. з яких: 29544,33 грн. - 3 % річних плати за користування коштами, встановленої на рівні облікової ставки Національного банку України та 166802 грн. індекс інфляції. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти в сумі 196346,33 грн. та понесені ним судові витрати на сплату судового збору. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання, яке було призначено на 30.05.2025 року не з`явилися. Згідно довідки Балтського районного суду від 30.05.2025 року з 19.05.2025 року кореспонденція не відправлялась у зв`язку з відсутністю маркованої продукції. Справа тривалий час не призначалась до слухання, оскільки головуючий суддя з 02.06.2025 року по 28.07.2025 року перебувала у черговій щорічній відпустці на підставі наказу № 3-в/с від 08.05.2025 року. В судове засідання, яке було призначено на 08.08.2025 року відповідачі не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, а саме копії ухвали про відкриття провадження та судової повістки на 08.08.2025 року. Відповідачі в судове засідання, яке було призначено на 02.09.2025 року не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Конверти з судовими повістками про їх виклик до суду повернулися на адресу суду 19.08.2025 року з довідками «Укрпошти» з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В судове засідання, яке було призначено на 26.09.2025 року відповідачі не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Конверти з судовими повістками про їх виклик до суду повернулися на адресу суду 23.09.2025 року з довідками «Укрпошти» з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачі в судове засідання, яке було призначено на 21.10.2025 року не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Конверти з судовими повістками про їх виклик до суду повернулися на адресу суду 16.10.2025 року з відмітками «адресат відсутній». В судове засідання, яке було призначено на 13.11.2025 року відповідачі не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Конверти з судовими повістками про їх виклик до суду повернулися на адресу суду 05.11.2025 року з довідками «Укрпошти» з відміткою «адресат відсутній». Відповідачі в судове засідання, яке було призначено на 05.12.2025 року не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Конверти з судовими повістками про їх виклик до суду повернулися на адресу суду 28.11.2025 року з відмітками «адресат відсутній». Крім того, відповідачі повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи призначеної на 21.10.2025 року, на 13.11.2025 року, на 05.12.2025 року, на 15.01.2026 року та на 05.02.2026 року шляхом оголошення на офіційному сайті Судової влади України. У зв`язку з неявкою відповідачів в судові засідання та не повідомленням про поважні причини такої неявки, ненаданням відповідачами відзиву на позов, судом застосовано, відповідно до ст. 280 ЦПК України, заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 31.03.2016 року Балтським районним судом Одеської області видано виконавчі листи на виконання рішення суду від 14.03.2016 року за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, з яких вбачається, що з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь [PERSON] в рахунок заборгованості за договором безвідсоткової позики: суму боргу за договором позики - 53140 грн., що еквівалентно 2000 доларам США за курсом Національного Банку України та суму боргу в гривні в сумі 62000 грн., а всього стягнено загальну суму боргу 115140 грн. З копії постанови Балтського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 06.06.2019 року та копії постанови Балтського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.07.2024 року вбачається, що виконавчі листи № 493/105/16-ц видані 31.03.2016 року про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 115140 грн. повернуто стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржників майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними. З копії постанови Балтського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.11.2022 року вбачається, що на кошти боржника [PERSON] накладено арешт. З розрахунку наданого позивачем вбачається, що за період з 01.01.2016 року по 25.01.2025 року інфляційні нарахування складають 166802,32 грн. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачі мають грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується виконавчими листами виданими на виконання рішення Балтського районного суду Одеської області від 14.03.2016 року, яке набрало законної сили. З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, рішення суду тривалий строк не виконується, грошові кошти, присудженні до стягнення не надають, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання. Таку правову позицію щодо застосування положень ст. 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. У цій справі суд, в оцінці обґрунтованості вимог позивача, виходить з того, що зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Оскільки, внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржниками грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК У країни виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19) та у постанові ВС від 24.04.2024 року у справі № 947/68/22. Оскільки позивач звернулася до суду з позовом 31.03.2025 року, тобто заявила про порушення свого права, вона має право на стягнення заборгованості за період з 31.03.2022 року. Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачів підлягає сума інфляційних втрат та 3% річних за період з 31.03.2022 року по 25.01.2025 року. Таким чином, суд не може повністю погодитися як з розрахунком, наданим представником позивача, виходячи з наступного. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережено за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця. Так, за період з квітня 2022 року по лютий 2025 року, інфляційні втрати на прострочену суму боргу в розмірі 108269,09 з урахуванням індексу інфляції складають: 108269,09 грн. (сума боргу) х 140,18 (загальний індекс інфляції) / 100 = 151771,61 грн. (сума боргу з урахуванням інфляції) 108269,09 грн. (сума боргу) = 43502,52 грн. Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу за вказаний період складає 43502,52 грн. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3% : 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Період розрахунку приймається з 31.03.2022 року по 25.01.2025 року. Отже, 3% річних простроченої суми основного боргу становить: 108269,09 грн. х 3% : 365 (кількість днів у році) х 1031 (кількість днів прострочення) : 100 = 9174,69 грн. Отже, загальна сума 3% річних з простроченої суми за вказаний період складає 9174,69 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача суми інфляційних втрат та 3% річних, розрахованих на суму боргу у розмірі 108269,09 грн. за період з квітня 2022 року по лютий 2025 року 43502,52 грн. (інфляційні втрати) та за період з 31.03.2022 року по 25.01.2025 року 9174,69 грн. (3% річних). Позивач також у своєму позові заявив вимогу про стягнення з відповідачів понесених ним судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України). При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1570,85 грн., що підтверджується квитанціями про сплату № 9В829SMA-RQRE від 28.03.2025 року та № T2ZF-ABMZ-5LTE від 13.05.2025 року, а оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення 26,83 %, отже з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 421,46 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial