Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, в якому просить: встановити факт постійного проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] , померлою [INFO] , станом на час її смерті за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки площею 6,9461 га кадастровий номер 6324681000:02:004:0116, розташованої в на території Печенізького селищної військової адміністрації Харківської області, у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , шляхом здійснення для цього всіх дій, пов`язаних з приватизацією такої земельної ділянки на своє ім`я, в тому числі право на державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та одержання документів, що посвідчують таке право власності на своє ім`я. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її мати [PERSON] , [INFO] , з 1996 року по 2000 рік проживала за адресою: [ADDRESS] . 18 червня 1996 року на підставі рішення Печенізької районної державної адміністрації отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) 8,86 умовних гектарів ва КСП «Прогрес». Після продажу будинку в 2000 році позивач забрала мати до себе в м. Харків, де [PERSON] прожила до смерті без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , отримувала пенсію на відділенні Укрпошта МВПЗ № 61110, перебувала під наглядом КНП «Міська поліклініка № 20», в закладі охорони здоров`я, виклики лікаря на дом здійснювались за адресою: [ADDRESS] . За довіреністю від імені матері від 19.05.2016 року позивач почала процедуру приватизації земельного паю, замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. На підставі технічної документації від 22.06.2017 року земельна ділянка площею 6,9461 га зареєстрована в державному земельному кадастрі за кадастровим номером 6324681000:02:004:0116. Розпорядженням Печенізької районної державної адміністрації Харківської області від 12.06.2018 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшого оформлення права власності на земельну частку (пай) [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області, передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 6,9461 га кадастровий номер 6324681000:02:004:0116 . Проте, після реєстрації земельної ділянки в державному кадастровому реєстрі та передачі її у власність [PERSON] право власності на вказане майно не було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [INFO] [PERSON] померла. 18 жовтня 2024 року Чугуївською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини. При цьому нотаріус не врахував ту обставину, що позивач постійно проживала з матір`ю, що з 2000 року не мала зареєстрованого місця проживання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 січня 2025 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 січня 2025 року витребувано з Чугуївської районної державної нотаріальної контори Харківської області (63500, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Старонікольська, 44) належним чином засвідчену копію спадкової справи, що заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка станом на час смерті не мала зареєстрованого місця проживання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 26 червня 2025 року клопотання представника відповідача адвоката Лаєвської М. Л. про виклик свідків задоволено, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити у повному обсязі, а також пояснила про обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивача адвокат Лаєвська М.Л. підтримала позовні вимоги та викладені у позові обставини та додаткового пояснила, що приватизація земельної ділянки була розпочата за життя матері, після затвердження технічної землевпорядної документації та реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі позивач вважала приватизацію земельної ділянки завершеною. У зв`язку з тим, що [PERSON] проживала разом з дочкою без реєстрації, нотаріус не мала можливості встановити факт прийняття спадщини, а тому реалізувати право на закінчення приватизації можливо лише в судовому порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.03.1970 року Борщівської сільської ради Чугуївського району Харківської області. Дошлюбне прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » під час державної реєстрації шлюбу 24.02.1990 року відділом ЗАГС Фрунзенського районного суду м. Харкова, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Як вбачається з довідки Печенізької селищної ради Харківської області № 17-15/2537 від 16.10.2024 року, [PERSON] з 01.01.1996 року по 21.03.2000 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 18 червня 1996 року на підставі рішення Печенізької районної державної адміністрації № 202 від 18.06.1996 року [PERSON] видано сертифікат серії ХВ № 0186995 на право на земельну частку (пай) 8,86 умовних гектарів ва КСП «Прогрес». Також встановлено, що з 2000 року [PERSON] не мала зареєстрованого місця проживання. Діючи від імені матері на підставі довіреності, що була видана 19.05.2016 року, [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, замовила в ДП ХРФ ЦДЗК ПРВВ виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. На підставі технічної документації від 22.06.2017 року земельна ділянка площею 6,9461 га зареєстрована в державному земельному кадастрі за кадастровим номером 6324681000:02:004:0116 та видано відповідний витяг № НВ-6304603722017 від 10.07.2017 року Розпорядженням Печенізької районної державної адміністрації Харківської області від 12.06.2018 року № 104 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшого оформлення права власності на земельну частку (пай) [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області, передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 6,9461 га кадастровий номер 6324681000:02:004:0116. Вказаним розпорядження [PERSON] належало зареєструвати право власності на земельну ділянку відповідно до чинного законодавства, на земельну ділянку з визначенням цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Під час судового розгляду було встановлено, що реєстрація права власності не вищевказану земельну ділянку не відбулася. [INFO] [PERSON] померла, про що Харківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено актовий запис № 4084 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Таким чином, станом на час смерті у [PERSON] було наявне право на завершення приватизації шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку, проте у зв`язку зі смертю видана позивачу довіреність була припинена, приватизація земельної ділянки станом на 13.03.2019 року не відбулося, право власності на земельну ділянку у спадкодавця не виникло. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. За змістом статті 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України, громадяни набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі статтею 118 ЗК України, процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України, набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права .на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями Земельного Кодексу України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя, із дотриманням вимог законодавства, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. Належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Відповідності до вимог ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті. В абзаці 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц та у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 545/1631/19, від 24 грудня 2021 року у справі № 343/1341/20, на які посилався заявник у касаційній скарзі. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 (провадження № 61-41370св18) вказано, що особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц (провадження № 61-14127св18), на яку також посилався заявник у касаційній скарзі, зазначено, що у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. Право на завершення приватизації відповідно до чинного законодавства та судової практики у таких правовідносинах переходить до спадкоємців [PERSON] , за умови прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , заповіту від імені останньої не було складено. Згідно відповіді Чугуївської державної нотаріальної контори в№ 1725/01-16 від 18.10.2024 року, у зв`язку з пропущенням строку подачі заяви про прийняття спадщини Чугуївська державна нотаріальна контора не має права видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту фактичного проживання [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається з довідки Печенізької селищної ради від 16.10.2024 № 17-15/2537, відповіді Чугуївської державної нотаріальної контори в№ 1725/01-16 від 18.10.2024 року про те, [PERSON] з 21.03.2000 не мала зареєстрованого місця проживання. З відповіді КНП «Міська поліклініка № 20» № 374 від 18.11.2024 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] без постійного місця реєстрації, про що 14.03.2019 року було заповнено «Лікарське свідоцтво про смерть» № 84 за формою № 106/о згідно Наказу МОЗ України від 08.08.2006 р. № 245. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили спільне проживання позивача та [PERSON] на час її смерті [INFO] . Допитана у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона особисто знає [PERSON] , це мати її подруги з дитинства [PERSON] . Остання постійно проживає разом з матір`ю, до 2019 році з ними проживала бабуся з боку матері [PERSON] . Коли [PERSON] навчалася в школі [PERSON] майже кожний день бувала у них вдома, бачила там бабусю. Коли свідок навчалася в інституті вона також часто бувала вдома у своєї подруги та бачила там [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона знає з дитинства, вони разом проживали по сусідству в с. Ганнівка, ходили до однієї школи. Після закінчення школи [PERSON] поїхала навчатися в Харків, [PERSON] також поїхала в Харків з цією метою. Після переїзду в Харків, свідок та [PERSON] продовдили підтримувати дружні стосунки, свідку особисто відомо, що [PERSON] забрала мати [PERSON] до себе в місто, більш ніж десять років до своєї смерті [PERSON] проживала з дочкою [ADDRESS] . Свідок бачила [PERSON] на сімейних святах, в будинку, на кухні, на городі. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Пунктом шостим рішення Конституційного Суду України від 03червня 1999року №5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Суд вважає доведеним той факт, що станом на час смерті [PERSON] , померлої [INFO] , позивач проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] є спадкоємцем після смерті матері, станом на час її смерті проживала з нею однією сім`єю, то вважається, що позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. До складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Таким чином, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні правові підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації земельної ділянки площею 6,9461 га кадастровий номер 6324681000:02:004:0116, розташованої в на території Печенізького селищної військової адміністрації Харківської області. Наведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 692/769/21 (провадження № 61-6245св22) та від 08 грудня 2022 року у справі № 692/768/21 (провадження № 61-5004св22). Верховний Суд у своїй постанові від 19.06.2024 року під час розгляду справи № 570/4304/20 (провадження № 61-3502св23) не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що перед зверненням до суду позивач не звертався до органу місцевого самоврядування із заявою про завершення процедури приватизації земельних ділянок та йому не було у цьому відмовлено, адже відповідно до судового рішення позивач отримує право на вчинення відповідних дій для проведення цієї процедури, а не отримує земельну ділянку у власність. Крім того, судом встановлено, що позивач звернулася до державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку та отримала відповідь, де роз`яснювався порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved