Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість в сумі 24300,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 березня 2025 року між сторонами укладено договір позики «ТехноГранд» №3151322785-072354, відповідно до якого відповідачка отримала у кредит грошові кошти у сумі 13500,00 грн шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , зі строком повернення до 19 квітня 2025 року включно. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного договору. В порушення умов договору відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 24300 гривень, з яких: 13500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4050,00 грн - борг відсотків за кредитом; 6750,00 грн - борг штрафу. Враховуючи вищенаведене просить стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору та витрати пов`язані з наданням правової допомоги. Ухвалою судді від 13 січня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без виклику сторін. Представник позивача надіслав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка повідомлена про розгляд справи належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не надіслала. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні спірні правовідносини. Так, 21 березня 2025 року між сторонами було укладено договір позики «ТехноГранд» №3151322785-072354 (а.с.9-23). Відповідно до умов договору кредитодавець надає позичальнику, а позичальник приймає в кредит грошові кошти в сумі 13500 гривень на умовах строковості, оплатності та поверненості, а позичальник, у встановлений цим Договором строк та на визначених цим договором умовах, зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та комісії за користування позиченими коштами. Зазначена сума кредиту в розмірі гривень видається позичальнику шляхом перерахування на банківську картку позичальника [NUMBER] (пункт 2.1 Договору). Строк кредитування за цим договором складає 30 календарних днів з 21 березня 2025 по 19 квітня 2025 року. По закінченню вказаного терміну кредит має бути повернутий у повному обсязі у термін до 19 квітня 2025 включно (пункт 2.1 Договору). За користування кредитом позичальник, починаючи з дня видачі кредиту, щоденно сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою 365% річних протягом всього строку кредитування, що за базовим розміром становить 1,00% на день від суми кредиту (пункт 2.5 Договору). Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит представлена у форматі додатку №1 до договору №3151322785-072354 (а.с.24). Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачці у паспорті споживчого кредиту (а.с.25-27). Відповідачка підтвердила, що ознайомлена зі вказаними документами та зобов`язується виконувати їх умови. Усі зазначені документи підписані відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, який був надісланий відповідачці на номер мобільного телефону [NUMBER] . На виконання умов договору відповідачці було надано кредитні кошти в розмірі 13500,00 грн шляхом перерахунку на її банківську картку № [NUMBER] (а.с.28). Відповідачка не спростувала факт отримання кредитних коштів у загальній сумі 13500,00 грн. Згідно із розрахунком заборгованості за договором заборгованість відповідачки складає 24300 гривень, з яких: 13500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4050,00 грн - борг відсотків за кредитом; 6750,00 грн - борг штрафу (а.с.30, 31). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору не виконуються, кошти, проценти за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання коштів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний цифровий підпис як вид Електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачка, не сплативши у вказаний в договорі строк кошти, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи видно, що відповідачкою факт отримання кредитних коштів у сумі 13500,00 гривень не заперечувався та не оспорюється факт укладення вищевказаного договору. Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачкою зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів. Оскільки відповідачці надано кредитні кошти у розмірі 13500,00 гривень шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, вказану нею при укладенні договору, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідачки основну сумою боргу, заборгованість за процентами у розмірі 17550,00 гривень на користь позивача. Поряд із зазначеним, позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 6750,00 грн, суд вважає безпідставними та їх не задовольняє, з таких підстав. Згідно із пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 6750,00 грн штрафу підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідачки. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову у розмірі 17550,00 грн (позов задоволено на 72,22 %). Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. При розподілі судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1749 гривень 46 копійок пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 72,22 %). Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги №03/01 від 03 січня 2024 року, акт про прийняття-передачі наданих послуг, в якому зазначено вартість надання послуги в розмірі 5000,00 гривень, квитанцію до прибуткового касового ордера №56 від 10 грудня 2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно із положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В свою чергу при встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial