Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Асоціації сільськогосподарських виробників «Прогрес» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з договором купівлі-продажу квартири, укладеним 12 грудня 1991 року між АСВ «Прогрес» в особі Попазової Є.О., яка діяла на підставі довіреності, та нею, [PERSON] , вона придбала у відповідача АСГВ «Прогрес» квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 3 договору вказана квартира продана за 13 000,00 рублів. Всю суму вартості квартири вона зобов`язувалася виплатити протягом 15-ти років, тобто, до 2006 року. Цей договір зареєстрований в реєстрі Кам`янської сільської ради за № 102. Вона у повному обсязі сплатила відповідачу вартість квартири, що підтверджується довідкою АСГВ «Прогрес» № 2 від 17.06.2025 року. Згідно з випискою з погосподарської книги, виданої Старостою Кам`янського старостинського округу Саф`янівської сільської ради № 345 від 16.06.2025 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Кам`янською сільською радою 12.12.1991 р. Відповідно до довідці КП «Ізмаїльське МБТІ» № 1709 від 16.12.2024 р., згідно з випискою з погосподарською книгою, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Станом на 01.01.2013 року право власності не зареєстровано. Звідси, їй і стало відомо, що зазначений договір купівлі-продажу квартири є недійсним, оскільки не посвідчений нотаріально, та право власності на нерухоме майно не зареєстровано. Ці обставини перешкоджають їй, як власнику, вільно на свій розсуд користуватися та розпоряджатись квартирою. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнати за нею право власності за вищевказану квартиру. Представником позивача надано заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо прийняття заочного рішення суду, просить поновити строк позовної давності звернення до суду. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся, у відповідності до ст.128 ЦПК України, належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу № 102 від 12.12.1991 року, а саме, квартири [ADDRESS] , укладеного між АСХВ «Прогрес», в особі Попазової Є.О., та [PERSON] , остання придбала вказану квартиру. Відповідно до п.3 договору, продаж здійснено за 13 000,00 рублів. [PERSON] сплатила до підписання цього договору 3 900,00 рублів, а 9 100,00 рублів зобов`язалась внести у касу АСГВ «Прогрес» протягом п`ятнадцяти років. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. З довідки № 2 від 17.06.2025 року АСГВ «Прогрес» вбачається, що [PERSON] повністю виплатила вартість двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . З виписки № 345 від 16.06.2025 року Виконавчого комітету Саф`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (Кам`янський старостинський округ) вбачається, що згідно погосподарської книги № 10, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Кам`янською сільської радою 12.12.1991 року за № 102. Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №1709 від 16.12.2024 року власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] . Станом на 01.01.2013 року право власності не зареєстроване. Вказана квартира була надана [PERSON] у 1989 році, з 04.07.1989 року вона зареєстрована у цій квартирі, що підстверджується відміткою у паспорті про місце реєстрації та випискою з погосподарської книги Кам`янського старостинського округу № 354 від 16.06.2025 року. 18.09.2024 року ФОП [PERSON] [PERSON] видано технічний паспорт на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує захист прав всіх суб`єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю та звертатися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР в редакції 1963р., яка діяла на час укладання договору, за договором купівлі-продажу продавець зобов?язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов?язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 227 ЦК Української РСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності з ч.2 ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963р., яка діяла на час укладання договору (ст. 220 ЦК України 2004 р.), якщо сторони домовились відносно всіх суттєвих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Згідно з роз?ясненнями п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з?ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З оглядом на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно із ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про можливість задоволення заявлених позивачем вимог, у зв?язку з чим задовольняє позов. Враховуючи викладене,

Outcome: approved