Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У листопаді 2025 року заявник [PERSON] звернулась до Носівського районного суду Чернігівської області з цією заявою. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 19 жовтня 2010 року вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 603312, виданий на підставі розпоряджень голови Носівської районної державної адміністрації від 24 грудня 2009 року № 355, від 15 травня 2010 року № 153, відповідно до якого є власником земельної ділянки площею 0,2550 га, кадастровий номер земельної ділянки 7423810000:02:003:1424 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Носівської міської ради, акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011085602674, а також державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 602451, виданий на підставі розпоряджень голови Носівської районної державної адміністрації від 24 грудня 2009 року № 355, від 15 травня 2010 року № 153, відповідно до якого є власником земельної ділянки площею 3,7701 га, кадастровий номер земельної ділянки 7423810000:02:003:0465 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Носівської міської ради, акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011085602675. Однак у вказаних державних актах помилково вказано її прізвище як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », що порушує її право як власника вільно розпоряджатись вказаними земельними ділянками у майбутньому, а також унеможливлює проведення державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Заявник зверталась до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з питанням виправлення помилки в державних актах на право власності на землю та отримала відповідь, згідно з якою з 01 січня 2013 року неможливо внести зміни у такі державні акти, адже з цього часу державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються та відповідно до Інструкції не було передбачено порядку внесення змін у державний акт, заявникові рекомендовано для вирішення питання звернутись із заявою до суду. З урахуванням зазначеного заявник просила суд встановити факт належності [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 603312, виданого на підставі розпоряджень голови Носівської районної державної адміністрації від 24 грудня 2009 року № 355, від 15 травня 2010 року № 153, відповідно до якого вона є власником земельної ділянки площею 0,2550 га, кадастровий номер земельної ділянки 7423810000:02:003:1424 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Носівської міської ради, акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011085602674, та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 602451, виданого на підставі розпоряджень голови Носівської районної державної адміністрації від 24 грудня 2009 року № 355, від 15 травня 2010 року № 153, відповідно до якого вона є власником земельної ділянки площею 3,7701 га, кадастровий номер земельної ділянки 7423810000:02:003:0465 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Носівської міської ради, акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011085602675. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області Крупини А.О. від 01 грудня 2025 року було відкрито окреме провадження в даній цивільній справі, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні, викликано до суду учасників справи, копію ухвали та копію заяви з доданими до неї документами надіслано учасникам справи. 30 січня 2026 року на адресу суду від заінтересованої особи Державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] надійшло письмове пояснення, за змістом якого підставою для відмови у державній реєстрації стала наявна суперечність між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а саме: відповідно до відомостей Державного земельного кадастру власником земельних ділянок з кадастровими номерами 7423810000:02:003:1424 та 7423810000:02:003:0465 є [PERSON] , а не [PERSON] , як зазначено прізвище заявниці в паспорті та заявах № [NUMBER] , № [NUMBER] . Одночасно, просила суд дану справу слухати у відсутність її як заінтересованої сторони. У судове засідання 10 лютого 2026 року заявник [PERSON] не з`явилась, про дату часта місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 05 лютого 2026 року подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримала у повному обсязі. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області було належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи. Представник управління у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки та не надав доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання. Отже, заінтересовані особи у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд робить нижченаведений висновок. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодекс України, частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Судом установлено, що заявник [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 603312, виданого відповідно до розпоряджень голови Носівської районної державної адміністрації від 24 грудня 2009 року № 355, від 24 грудня 2009 року № 153, є власником земельної ділянки площею 0,2550 га, кадастровий номер земельної ділянки 7423810000:02:003:1424 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Носівської міської ради, державний акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011085602674, а на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 602451, виданого згідно з розпорядженнями голови Носівської районної державної адміністрації від 24 грудня 2009 року № 355, від 24 грудня 2009 року № 153, є власником земельної ділянки площею 3,7701 га, кадастровий номер 7423810000:02:003:0465 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Носівської міської ради, державний акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011085602675. У вказаних вище державних актах прізвище власника земельної ділянки вказано як [PERSON] . Між тим, з паспорта громадянина України, виданого заявникові Носівським РВ УМВС України у Чернігівській області 27 березня 2001 року серії [NUMBER] , а також картки фізичної особи-платника податків про присвоєння ідентифікаційного номеру від 09 вересня 2005 року, витягу з Реєстру територіальної громади (Носівська територіальна громада) від 17 вересня 2025 року убачається, що заявник має прізвище [PERSON] . Отже, у державних актах на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 603312 та серії ЯЖ № 602451 помилково вказано прізвище власника земельних ділянок як [PERSON] замість вірного [PERSON] . Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій від 13 жовтня 2025 року № 81307225, винесеним державним реєстратором прав на нерухоме майно В. Митько, Кожем`якіній Олександрі Іллівні відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7423810000:02:003:1424 за заявою № 69281825 від 07 жовтня 2025 року у зв`язку з тим, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру власницею указаної земельної ділянки є [PERSON] , а не [PERSON] . Відрізняються відомості ДЗК та Державного акта на право власності на земельну ділянку щодо місця розташування земельної ділянки та документ, що є підставою для виникнення права власності. Листом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 07 листопада 2025 року заявника [PERSON] поінформовано, що з 01 січня 2023 року неможливо внести зміни у такі державні акти, адже з цього часу державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються. Також, відповідно до Інструкції не було передбачено порядку внесення змін у державний акт. У зв`язку з чим, для вирішення питання виправлення написання прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » необхідно звернутись із заявою до суду. Згідно з експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз від 29 вересня 2025 року № 0156/1323-П українські записи прізвища [PERSON] і [PERSON] у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28 серпня 1971 року підтверджено, що після реєстрації шлюбу заявникові присвоєно прізвище « [PERSON] » (мовою оригіналу). Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зважає на те, що відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Отже, прізвище заявника « [PERSON] » не співпадає з вірним написанням прізвища заявника відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Носівським РВ УМВС України у Чернігівській області 27 березня 2001 року «Кожем`якіна», відрізняється винятково наявністю апострофа знаку, який в українській мові використовується для позначення роздільної вимови приголосних і наступних за ними голосних. Указані обставини виникли внаслідок допущення помилки в написанні прізвища заявника, яка не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду й перешкоджає заявнику в реалізації її прав та обов`язків щодо вільного розпорядження майном. Ураховуючи викладене, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд дійшов висновку, що правовстановлюючі документи, які надають право власності на землю, а саме: державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 603312 та серії ЯЖ № 602451 належать [PERSON] . За таких обставин, суд уважає за можливе встановити факт належності [PERSON] державних актів на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 603312 та серії ЯЖ № 602451, виданих 19 жовтня 2010 року. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підтвердженою відповідними доказами, а тому підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд покладає такі на заявника, що відповідає вимогам ч. 7 ст. 294 ЦПК України, згідно з якою при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved