Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Позивач звернулася у березні 2025 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у сумі 2 000 000 гривень, стягнення судових витрат. Позов обґрунтовує тим, що 23.05.2019 року о 15:25 год. маму позивача [PERSON] було доставлено каретою швидкої медичної допомоги до КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради, оскільки остання отримала травми внаслідок ДТП в м.Івано-Франківську по вул.Довженка. У відділенні невідкладної (екстренної) допомоги огляд [PERSON] проводила лікар терапевт КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради [PERSON] , встановлено діагноз і незважаючи на те, що хвора підлягала госпіталізації тільки до даного мед.закладу з такими травмами, даний лікар в період часу з 15:25 год. по 17:10 год. неналежно виконала свої професійні обов`язки, надаючи меддопомогу не забезпечила належного обстеження, що не дозволило встановити точний діагноз, прийняла рішення про транспортування [PERSON] на проведення подальшого лікування в КНП Міська клінічна лікарня №1, куди хвора була доставлена о 17:45 год.. Незважаючи на проведені реанімаційні заходи лікарями поліклініки, о 17:50 год. була констатована клінічна смерть, а о 18:41год біологічна смерть [PERSON] . У межах кримінального провадження №12022090000000036 від 17.02.2022 року, судом 09.07.2024 року обвинувачену [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї закрито. Отже, ухвала суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, зумовлює виникнення у потерпілого позивача права на пред`явлення позову до лікарні, в якій працює даний лікар. Розмір моральної шкоди 2 000 000 грн. обгрунтовується у душевних стражданнях, які пов`язані зі смертю матері, відчуття горя і болю з усвідомленням про таку втрату. 12.05.2025 року представник відповідача подав відзив на позов, в якому вимоги заперечив повністю. У відзиві зазначив, що обгрунтування позовних вимог виходить з матеріалів кримінального провадження, в рамках якого цивільний позов не заявлявся, причиною смерті на підставі висновку експерта - поєднані травми, що є тяжкими тілесними ушкодженнями небезпечними для життя в момент їх безпосереднього спричинення. Дійсно, згідно іншого висновку експерта при своєчасному кваліфікованому наданні меддопомоги, а саме госпіталізації в КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради та надання їй відповідної меддопомоги, прогноз для збереження життя останньої міг би бути позитивним. Разом з тим, позивач не вважала за необхідне зазначити, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи від 01.09.2021 року у підсумку зазначено, що тілесні ушкодження, які є складовими важкої поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок утворились за відносно короткий проміжок часу, практично одночасної дії тупих предметів, що можливо у різні фази ДТП обумовили настання смерті [PERSON] . Згідно вироку суду від 03.11.2023 року обвинувальним актом у кримінальному провадженні №12019090000000351 водія [PERSON] визнали винним у вчиненні кримінального правопорушення на підставі ч.2 ст.286 КК України, який керуючи автомобілем і наближаючись до пішохідного переходу не зменшив швидкості та здійснив наїзд на [PERSON] , в результаті чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження. У даних спірних правовідносинах цивільної справи шкода заподіяна діями кількох осіб, а відповідно наступає відповідальність кожного. Разом з тим, позивач не вірно визначилась з належними відповідачами, у зв`язку з чим неможливе визначення ступеню відповідальності кожного з них та співмірності, а тому є підстави у відмові щодо позовних вимог до медичного закладу, з врахуванням процесуального права позивача на визначення кола відповідачів. Окрім того, позивачем не враховано обов`язкову страхову відповідальність на законне відшкодування страхових випадків, в т.ч. за смерть особи у визначеному законом розмірі, що також повинно бути враховане при визначені кола відповідачів та відповідальності кожного. Не обгрунтовано і розмір моральної шкоди. На стадії підготовчого провадження та на підставі позиції сторони відповідача щодо неналежного кола відповідачів, судом роз`яснено позивачу та її адвокату норми ЦПК України та можливість залучення співвідповідачів, однак адвокат Міськів О.Т. категорично заперечила щодо залучення співвідповідача чи співвідповідачів, вважаючи, що вимоги визначені до медичного закладу вірно, у інший спосіб вимог вирішити спірні відносини не бажає. Щодо залучення таких третіми особами також заперечила. Ухвалою від 13.05.2025 року на підставі клопотання сторони позивача витребувано матеріали кримінального провадження №12022090000000036 від 17.02.2022 року. Ухвалою від 13.05.2025 року на підставі клопотання сторони відповідача до участі у справі були залучені третіми особами, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] (лікар терапевт КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради), [PERSON] (водій винний у ДТП). При цьому адвокат позивача заперечувала щодо залучення третьою особою [PERSON] , однак суд задовольнив клопотання відповідача щодо залучення обох третіх осіб для повного з`ясування обставин справи. Ухвалою суду від 23.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі. Позивач та її адвокат у судових засіданнях позовні вимоги визначені позовом саме до медичного закладу підтримали повністю, просили задовольнити з підстав зазначених у позові та наданих пояснень. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити за недоведеністю стосовно обраного відповідача, вважаючи, що позивач обираючи вимоги саме до вказаного покладає на нього надмірний тягар та без встановлення завданої шкоди всіма причетними особами до даного спору. Треті особи в судові засідання не з`явилися, причин неявки суду не зазначали, письмові пояснення не надавали. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.05.2019 року о 15:25 год. маму позивача [PERSON] , 1951 року народження, було доставлено каретою швидкої медичної допомоги до КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради, оскільки остання отримала травми внаслідок ДТП в м.Івано-Франківську по вул.Довженка. У відділенні невідкладної (екстренної) медичної допомоги КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради огляд хворої [PERSON] проводила лікар-терапевт [PERSON] . В обвинувальному акті у кримінальному провадженні №12022090000000036 від 17.02.2022 року, направленого до Івано-Франківського міського суду про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України (який розглядався головуючим суддею Хоростіль Р.В. у справі №344/12166/24) було зазначено, що лікарем бригади швидкої медичної допомоги [PERSON] встановлено попередній діагноз. При огляді в лікарні лікарем-терапевтом [PERSON] встановлено діагноз: струс голового мозку, забій мяких тканин голови, травма носа, рвана рана спинки носа, перелом кісток тазу (лонних) справа, закрита травма черевної порожнини, забій передньої черевної стінки. Володіючи інформацією про те, що [PERSON] діагнозтовано ушкодження двох і більше анатомічних ділянок і життєво важливих систем і, що вона підлягає госпіталізації тільки в обласну лікарню, лікар-терапевт [PERSON] в період з 15:25 год. по 17:10 год. не забезпечила належного обстеження, а прийняла рішення про транспортування [PERSON] на подальше проведення лікування в КНП Міська клінічна лікарня №1, куди хвора була доставлена о 17.45год., де о 17:50 год. була констатована клінічна смерть, а о 18:41 год. біологічна смерть [PERSON] .. Безпосередньою причиною смерті [PERSON] , згідно висновку експерта, є поєднана закрита травма грудної клітки, живота, тазу, їх органів, верхніх і нижніх кінцівок з переломом кістків скелету, забоями та розривами внутрішніх органів, яка ускладнилася тяжким травматичним шоком, що є тяжким тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в мемонт спричинення. Згідно висновку експерта, при своєчасному кваліфікованому наданні медичної допомоги, а саме госпіталізації до КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради та надання їй відповідної медичної допомоги, прогноз для збереження життя останньої міг би бути позитивним. Ухвалою Івано-Франкіського міського суду головуючим суддею Хоростіль Р.В. від 09.07.2024 року у справі №344/12166/24 на підставі ст.49 КК України було звільнено обвинувачену [PERSON] від кримінальної відповідальності, у звязку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї закрито (а.с.11-16). Разом з тим, у даній судовій справі №344/12166/24 судом у підготовчому судовому засіданні при вирішенні клопотання закриття кримінального провадження не досліджувались обставини, а в ухвалі вказуються тільки дані, які зазначались органом досудового розслідування в обвинувальному акті. Цивільний позов в межах кримінального провадження №12022090000000036 від 17.02.2022 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України потерпілою [PERSON] не пред`являвся. До часу доставлення мами позивача до приймального покою відділення невідкладної (екстренної) медичної допомоги КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради, передували як встановлено судом такі події. 23.05.2019 року водій [PERSON] (третя особа у даній цивільній справі, яка залучена судом за клопотанням сторони відповідача), керуючи автомобілем та рухаючись ділянкою автодороги по вул.Довженка у м.Івано-Франківську вчинив наїзд на пішохода [PERSON] .. Водій [PERSON] вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Оскільки стороною позивача не було надано докази за яких обставин відбувались події 23.05.2019 року щодо мами позивача до поступлення її в медичний заклад (до відповідача) у важкому стані, а щодо запитань до сторони позивача про можливість отримання коштів позивачем, як потерпілої від винного водія за результатами самої ДТП, яка й спричинила тілесні ушкодження її мамі [PERSON] (представник позивача заперечила надання до справи інших судових рішень, оскільки не вважала що необхідне дослідження їх), то відповідно, з метою повноти та об`єктивності розгляду даного спору, судом з доступних даних Єдиного державного реєстру судових рішень ознайомлено з вироком Івано-Франківського міського суду від 03.11.2023 року у справі №344/3440/22 провадження №1-кп/344/406/23 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №12019090000000351 [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Так, судом у справі №344/3440/22 провадження № 1-кп/344/406/23 зазначено, що 23 травня 2019 року приблизно о 15 год 00 хв у світлу пору доби водій [PERSON] керував автомобілем марки «Volkswagen Touran» та рухався ділянкою автодороги по вул. Довженка, що у м. Івано-Франківську, у напрямку від вул. Мазепи до вул. Чорновола, при цьому наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2. «зебра» та інформаційно-вказівними знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід». У цей час по нерегульованому переході в напрямку зліва направо відносно руху автомобіля марки «Volkswagen Тouran» розпочала переходити проїзну частину дороги пішохід [PERSON] , яка відповідно до п.4.16.а) Правил дорожнього руху України мала перевагу в русі, однак продовжила рухатися дещо під кутом та на смузі руху водія [PERSON] .. Водій, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, наближаючись до пішохідного переходу, безпосередньо за яким знаходилася пішохід, не зменшив швидкість автомобіля аж до його зупинки, не надав дорогу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на [PERSON] ..У результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід отримала тілесні ушкодження, а саме: важка поєднана травма черепа у вигляді забою головного мозку з крововиливами під його м`яку оболонку та у м`які тканини голови, перелому кісток носа; тулуба у вигляді переломів остистих відростків 3-5 поперекових хребців, чисельних переломів ребер з розривом пристінкової плеври, розривів правої долі печінки, чисельних переломів кісток тазу з крововиливами у м`які тканини в місцях переломів, в жирову клітковину заднього середостіння, корінь правої легені, зовнішню оболонку аорти, правий купол діафрагми, у зв`язку печінки, підшлункову залозу, жирову клітковину ділянки правого наднирника, стінку сечового міхура; кінцівок у вигляді чисельних саден та крововиливів (синців), яка у своєму перебігу супроводжувалась розвитком шоку, і у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. З копії лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті №274 вбачається дата смерті [PERSON] , причиною смерті є травматичний шок, перелом кісток скелета, забої та розриви внутрішніх органів, поєднана тупа травма грудної клітки, живота, тазу, їх органів, верхніх та нижніх кінцівок. Описані тілесні ушкодження ускладнились тяжким травматичним шоком і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як таких, що є небезпечними для життя у момент спричинення. Відповідно до висновку експерта №782 від 10.06.2019 підтверджено діагноз: малокрів`я судин та капілярів клубочків нирок, вогнищевий нефронекроз, хронічний пієлонефротичний нефросклероз, вогнищеві крововиливи в м`яку мозкову оболонку, периваскулярні діапелезні крововиливи в речовині головного мозку, набряк м`якої мозкової оболонки та речовини головного мозку, вогнищевий дифузний, периваскулярний кардіосклероз, вогнищева інтерстиційна пневмонія, множинні вогнища астелектазу, вогнищеві інтраальвеолярні крововиливи, вогнищевий бронхоспазм, жировий гепатоз, вогнищеві крововиливи в тканину печінки, селезінки, підшлункової залози, вогнища деліпідизації клітин кіркової речовини наднирників, вогнищеві крововиливи в параепінефральну жирову тканину, крововиливи в м`які тканини. Відповідно до висновку експерта №63 від 14.11.2019 (експертиза за матеріалами справи, проведена на виконання ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 12.07.2019) смерть [PERSON] настала від поєднання закритої тупої травми грудної клітки, живота, тазу, їх органів, верхніх та нижніх кінцівок з переломами кісток скелету, забоями та розривами внутрішніх органів, яка ускладнилась тяжким травматичним шоком і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення. Враховуючи дані догоспітального клінічного протоколу Івано-Франківської ОКЛ №3242, обстеження [PERSON] під час поступлення на приймальний покій Івано-Франківської ОКЛ, проведено не в повному обсязі, а саме: відсутня консультація торакального хірурга, не проведено рентгенологічне (чи КТ) обстеження грудної клітки, не проведено лабораторні обстеження в повному об`ємі при підозрі на політравму. Беручи до уваги діагнози, виставлені на приймальному покої Івано-Франківської ОКЛ: «Перелом кісток тазу», «Закрита травма черевної порожнини, забій передньої черевної стінки», а також результати КТ дослідження кісток тазу, запис консультацій хірурга, травматолога та рекомендації травматолога при повторній консультації, [PERSON] необхідно було госпіталізувати у відділення травматології або інтенсивної терапії ОКЛ для подальшого спостереження та надання медичної допомоги. Враховуючи характер і тяжкість тілесних ушкоджень, виявлених у [PERSON] , вчасність госпіталізації в ОКЛ та наданням відповідної медичної допомоги, ймовірно можна було уникнути летального наслідку. Відповідно до висновку експерта №133/20 від 01.09.2021, за даними дослідження трупа та мікроскопічного дослідження його шматочків, у [PERSON] мала місце важка поєднана травма черепа у вигляді забою головного мозку з крововиливами під його м`яку оболонку та у м`які тканини голови, перелому кісток носа; тулуба у вигляді переломів остистих відростків 3-5 поперекових хребців, чисельних переломів ребер з розривом пристінкової плеври, розривів правої долі печінки, чисельних переломів кісток тазу з крововиливами в м`які тканини в місцях переломів, в жирову клітковину заднього середостіння, корінь правої легені, зовнішню оболонку аорти, правий купол діафрагми, в зв`язку печінки, підшлункову залозу, жирову клітковину ділянки правого наднирника, стінку сечового міхура; кінцівок у вигляді чисельних саден та крововиливів, яка у своєму перебігу супроводжувалась розвитком шоку, що і призвело до настання смерті. Перераховані тілесні ушкодження, які є складовими важкої поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, утворились за відносно короткий проміжок часу, практично одночасно, від дії тупих предметів, що можливо у різні фази дорожньо-транспортної пригоди, обумовили настання смерті, тобто, у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Також, якщо припустити, що «Догоспітальний клінічний протокол №3242» складено у приймальному відділенні саме Івано-Франківської обласної клінічної лікарні, то можна вказати наступне: обстеження у даному медичному закладі було неповним, а саме: не було проведено рентгенографію чи КТ органів грудної клітки, аналізи крові, повторний огляд хірурга, що не дозволило вчасно встановити правильний діагноз та забезпечити відповідне лікування, в тому числі і протишокову терапію. Прийняте рішення щодо транспортування пацієнтки в інший лікувальний заклад було необґрунтованим та недоцільним. Тобто, за умови вчасної, відразу після доставлення [PERSON] каретою швидкої медичної допомоги з місця ДТП до приймального відділення, госпіталізації до Івано-Франківської ОКЛ та надання їй відповідної медичної допомоги, прогноз для збереження життя пацієнтки міг бути позитивним. Отже, між «…прийняттям рішення лікарями (або лікарем) про направлення [PERSON] на проведення лікування з Івано-Франківської ОКЛ до Івано-Франківського МКЛ №1» та настанням смерті [PERSON] вбачається причинний зв`язок. За таких обставин постановою від 17.02.2022 було виділено матеріали досудового розслідування щодо неналежного виконання своїх професійних обов`язків медичними працівниками Івано-Франківської ОКЛ. Разом з тим, судом у справі №344/3440/22 провадження №1-кп/344/406/23 судом встановлено добровільне часткове відшкодування завданих збитків на суму 15 000 грн. зі сторони обвинуваченого [PERSON] потерпілій стороні. Окрім того, сторона позивача додатково також усно відповіла на запитання, що третя особа [PERSON] в позасудовому порядку надав добровільно [PERSON] (позивачу, як дочці [PERSON] ) відшкодування моральної шкоди за завдані [PERSON] тілесні ушкодження внаслідок ДТП у розмірі 3 000 доларів США, доказів (розписки тощо стосовно даної суми) сторона позивача суду не вважала за необхідне надавати. При цьому, адвокат зазначила, що таке відшкодування відбулося виключно за нанесені тілесні ушкодження (а не смерть, яка настала на її переконання саме за невиконання обов`язків медичного працівника) і це немає жодного відношення до відповідальності за даним цивільним позовом до медичного закладу у справі, що розглядається. Третя особа [PERSON] у судові засідання не з`явився, пояснень щодо виплати моральної шкоди за спричинення ним, як вказує позивач, тілесних ушкоджень (а не смерті її матері), не надавав. Разом з тим, суд вважає помилковими такі доводи про самостійне розмежування позивачем завданої їй моральної шкоди зі сторони винної в ДТП особи [PERSON] , а саме за спричинення ним тільки тілесних ушкоджень [PERSON] , які за її життя логічно не могли б бути завдані її дочці - [PERSON] , як і не могла тим паче бути моральна шкода відшкодована за нанесені тілесні ушкодження після факту смерті матері, а моральна шкода могла бути завдана тільки за фактом пов`язаним зі смертю особи та відшкодовуватись у такому разі родичам померлої особи, як в даному випадку - дочці. Позивач просила позовні вимоги задовольнити перш за все як на підставі ст.1177 ЦК України, так і на підставі загальних норм щодо поняття моральної шкоди (ст.23,1167 в поєднанні відповідальності роботодавця за дії працівника ст.1172). За вимогами даної статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Кримінальне правопорушення тягне за собою ряд юридичних наслідків, з яких для потерпілого найважливішим є відновлення його порушеного права, яке досягається за допомогою цивільного позову. Адже кримінальним правопорушенням може бути завдано як матеріальну так і моральну шкоду. Шкоду завдану кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням відшкодовує підозрюваний, обвинувачений або фізична чи юридична особа, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільним позивачем може бути особа, яка визнана потерпілою в конкретному кримінальному провадженні. [PERSON] визнана потерпілою за заявою від 03.06.2019 року у межах оглянутого судом кримінального провадження №12022090000000036 від 17.02.2022 року стосовно обвинуваченої [PERSON] , отже вправі звернутися з позовом у межах цивільного позовного провадження. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право на відшкодування такої шкоди (стаття 128 КПК України, статті 1166, 1167, 1177 ЦК України). Водночас позивач, як встановлено судом, була потерпілою особою, внаслідок дій осіб, які й спричинили смерть її родича (матері [PERSON] ), зокрема вчинення мамі тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя у момент спричинення - внаслідок ДТП за вини водія [PERSON] , а також в подальшому неналежного виконання обов`язків працівником медичного закладу [PERSON] , з висновками, зазначених вище експертизи в кримінальному провадження, що прогноз для збереження життя якої міг би бути позитивним, за наявності госпіталізації хворої в заклад відповідача, вчасність госпіталізації в ОКЛ та наданням відповідної медичної допомоги, ймовірно можна було уникнути летального наслідку. За ст.1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (підпункт 1 ч.2 ст.1167), в інших випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Отже, в даних спірних правовідносинах моральна шкода завдана діями чи бездіяльністю, за наслідками яких настала смерть матері позивача [PERSON] - [PERSON] відшкодовується особою, яка її завдала медичним працівником відповідача виключно за наявності її вини. При цьому, хоча це не стосується даних правовідносин, однак дії спричинення тілесних ушкоджень, які як наслідок спричинили смерть фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки водія, доведення вини за законом - не потребують. А за ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 23 ЦК України також встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У даному випадку підлягає застосуванню п.2 даної частини статті 23 ЦК України. Стаття 23 ЦК є основний регулятор компенсації моральної шкоди, про що зазначено в постанові КЦС ВС від 01.03.2023 у справі № 496/1691/19, тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди (постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20). Щодо тягару доказування в сфері компенсації моральної шкоди, то у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20). В цій справі ВС зазначив про те, що позивач вказував, що через пошкодження його транспортного засобу він зазнав моральної шкоди. Неправомірні дії відповідачів призвели до його душевних страждань, стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання його та членів його сім`ї, та спричиняє йому не лише моральні страждання, але і змушує звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу і емоційних затрат, що негативно впливає на здоров`я. Тобто, при заявлені вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди [PERSON] не пов`язував наявність моральної шкоди у зв`язку із каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Тому відшкодування моральної шкоди має відбуватися на підставі частини першої статті 1167 ЦК України. З урахуванням встановлених обставин та розподілу тягаря доказування відсутні підстави стверджувати, що ТОВ «Науково-виробнича фірма «Промсервіс-ЮГ» доведено відсутність протиправності та вини в завданні моральної шкоди. При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 10 000 грн як грошової компенсації моральної шкоди саме з ТОВ «Науково-виробнича фірма «Промсервіс-ЮГ», як відповідальної особи в силу вимог частини першої статті 1172 ЦК України. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У постанові КЦС ВС від 30.11.2022 в справі № 344/3764/21 щоо специфіки тягара доказування в частині медичних послуг вказано таке. З урахуванням принципу розумності, очевидно, що виконавець медичних послуг зобов`язаний здійснювати ведення відповідної медичної документації про лікування. Така документація має містити, зокрема, інформацію, зібрану в результаті попередніх розмов із пацієнтом, досліджень або консультацій, інформацію про згоду пацієнта й інформацію, що стосується послуг, які надаються. Виконавець зобов`язаний, отримавши розумну вимогу, надати пацієнтові, а якщо пацієнт перебуває у стані, який не дає йому змоги висловити свою волю, особі чи організації, уповноваженій приймати рішення на користь пацієнта, доступ до документації; і якщо це розумно, відповідати на запитання щодо змісту документації. Якщо пацієнту завдано шкоди і він стверджує, що це є результатом того, що відповідальна особа не виконала обов`язок виявити професіоналізм і турботливість, то невиконання обов`язку проявити професіоналізм і турботливість, а також причинний зв`язок між цим порушенням і шкодою, що настає, презюмуються. Сторона відповідача заперечуючи вимоги звертала увагу суду на те, що смерть матері позивача має пряму причетність до вчинення, як дій водієм автомобіля [PERSON] , який наїхав на пішохода [PERSON] , так і те, що обов`язкова відповідальність завдання шкоди особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, є предметом страхування в т.ч. щодо третіх осіб (пішохода [PERSON] ), так і в подальшому медичним працівником [PERSON] щодо не виконання у разі доведення належно та своєчасно професійних обов`язків, і це саме судом має оцінюватись для правильності та об`єктивності встановлення розміру відповідальності кожного з них (водія, страхової компанії та медичного працівника) по завданій моральній шкоді. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд погоджується з тим фактом та доводами позивача, що внаслідок дій чи бездіяльності допущених медичним працівником [PERSON] щодо не виконання нею належно та своєчасно професійних обов`язків, вона пережила неприємні емоції, біль, страждання через втрату матері (при цьому смерть близької людини і пов`язані з цим емоції позивача є триваючими та неподільними, наслідком дій пов`язаних спочатку з фактом тяжких тілесних ушкоджень матері за вини водія, вподальшому неналежним виконанням своїх обов`язків за вини медичного працівника), однак розмір заявленої позивачем моральної шкоди не є належно обгрунтованим та доведеним перед судом, з врахуванням і вище викладеного. Враховуючи співрозмірність та справедливість призначення розміру моральної шкоди, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди у сумі 100 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду). Вимога ефективності судового захисту перекликається з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Інші доводи позивача не знайшли своє підтвердження, не потребують деталізації та не впливають на висновок суду в даній справі. Щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача у сумі 30 000 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Встановлено, що до матеріалів справи стороною позивача долучено договір №б/н від 31.01.2024 року, анкета (додаток №1 до договору №б/н від 31.01.2024 року), тарифи на правову (правничу) допомогу (додаток №2 до договору №б/н від 31.01.2024 року) де зазначено тариф 30 000 грн., акт здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) загальна вартість наданих послуг становить 30 000 грн.. За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказів суд приходить до переконання, що стороною позивача в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено реальність витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для розподілу судових витрат. На думку суду, зазначені витрати є фактично понесеними та належним чином обґрунтованими стороною позивача. Разом із тим, з урахуванням положень процесуального закону щодо розподілу судових витрат, принципу пропорційності, а також того, що позовні вимоги були задоволені судом не в повному обсязі, суд дійшов висновку, що витрати на надання професійної правничої допомоги підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим суд вважає обґрунтованим визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 1 500 грн. Зважаючи на все вищезазначене, позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору, від сплати яких позивач була звільнена при подачі позову, на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та ст.ст.3,23,1167,1172,1177 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: approved