Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

08.09.2025 позивач [PERSON] звернувся до Салтівського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення боргу до [PERSON] з урахуванням індексу інфляції у сумі 682 844,75 гр., а також 3% річних з простроченої суми 47009,38 гр. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.03.2022 року, коли він проходив службу у військовій частині [NUMBER] Національної Гвардії України разом з [PERSON] , відбулось бомбардування військової частини, в цей час там знаходилась його автівка, яка була пошкоджена в результаті вибухів. Відповідач [PERSON] пообіцяв позивачу відремонтувати його авто через знайомих. На цей ремонт, позивачем та його сином протягом 2022-2023 років на банківську картку відповідача були перераховані кошти в загальній сумі 767 200 гр. Позивач надав відповідачу своє авто, протягом тривалого часу [PERSON] казав, що автівка знаходиться в ремонті, але приблизно через 7 місяців він повернув автомобіль без ремонту. На вимогу позивача повернути надані на ремонт кошти [PERSON] багато разів обіцяв повернути кошти, але за весь час була повернута лише частина коштів. Позивачем з приводу неповернення коштів була подана заява до ДБР та внаслідок цього було відкрито кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України. Оскільки [PERSON] факт отримання коштів не заперечував, ТУ ДБР у м. Полтаві винесло постанову про закриття кримінального провадження, так як вирішення питання перейшло у цивільно-правові відносини. 11.06.2025 позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів, на що отримав відповідь, в якій відповідач фактично погоджується з боргом але звертає увагу на те, що він раніше перерахував позивачу 130 000 гривень та 70 000 гривень повертав особисто позивачу. Крім того, 07.08.2025 відповідачем було повернуто позивачу ще 29 950 гр. Враховуючи суму повернутих коштів, сума боргу складає 537 250 гр. На підставі викладеного, позивач просить стягнути суму боргу з відповідача з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми заборгованості. 05.11.2025 року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якій останній зазначає, що між ним та позивачем не укладався письмовий договір позики, що передбачало б обов`язок повернення коштів. Відповідач не заперечує факт того, що позивач прохав допомогти його відремонтувати автомобіль, внаслідок чого перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 514 750 гр. Вказує, що ці кошти не мали характеру позики, а були цільовими коштами для оплати робіт із ремонту автомобіля. Крім того, зазначає, що ним було повернуто позивачу 130 000 гр., шляхом перерахування на банківську картку, а також було надано позивачу ще 70 000 гр. Готівкою. Зазначає, що вимоги позивача є передчасними та необґрунтованими та такими, що не відповідають реальним обставинам справи. 10.02.2026 позивачем надано до суду письмові заперечення, в яких останній зазначає, що факт отримання коштів [PERSON] підтверджується банківськими квитанціями. Крім того, по факту неповернення грошей [PERSON] було відкрите кримінальне провадження, та закрите на підставі того, що [PERSON] визнав свій борг та зобов`язався його повернути. Позивач в судове засідання не з?явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з?явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, оскільки він проходить військову службу в Національній гвардії України. Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 16.09.2025 справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.10.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі. Суд, вивчивши позовну заяву, відзив, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 3, 6, 11, 525, 627ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом. Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача [PERSON] з проханням допомогти відремонтувати його автомобіль через знайомих відповідача, про що сторони домовилися в усній формі. Позивачем було здійснено перерахування грошових коштів на користь Відповідача, цільове призначення таких перерахувань було визначено як «ремонт авто» Разом з тим, позивачем до матеріалів справи долучено письмову вимогу про повернення коштів оскільки ремонт автомобіля не було виконано (а.с. 17); відповідь на вимогу відповідача [PERSON] , зі змісту якої вбачається, що відповідач не заперечує факт отриманням ним коштів на ремонт автомобіля в розмірі 514 750 гр., та зазначає, що ним вже були повернуті позивачу частина грошових коштів в сумі 130 000 гр. та 70 000 гр. (а.с.16). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь- якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Крім цього, договір може бути комплексним, тобто таким, що містить декілька видів договорів. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно ч.1 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Згідно ч.2 ст. 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що незважаючи на недодержання сторонами письмової форми правочину, що само по собі не має наслідком недійсність такого правочину, між позивачем та відповідачем фактично склались правовідносини яким притаманні ознаки договору підряду за яким відповідач зобов`язався забезпечити виконання ремонту автомобіля належного позивачу, а позивач здійснив передоплату таких послуг, отже саме поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Факт прийняття відповідачем на себе зобов`язань пов`язаних з організацією та здійсненням ремонту авто належного позивачу, засвідчується змістом відзиву на позов, у якому відповідач визнає факт отримання коштів від позивача саме на ремонт авто та той факт, що позивач звернувся саме до нього з проханням «допомогти знайти осіб, які б змогли здійснити ремонт автомобіля», при цьому «ремонт автомобіля здійснювався неофіційно». Приймаючи до уваги, що ремонт автомобіля не було виконано Позивач вимагає повернення грошових коштів, при цьому факт невиконання ремонтних робіт Відповідачем не спростовується. Інформація що міститься скріншотах екрану телефона(додані позивачем до позову), які відповідно до сталої судової практики (постанови Верховного Суду від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20) є належними та допустимими доказами, які досліджуються судами у їх сукупності та яким надається належна правова оцінка, свідчать про факт перерахування на користь Відповідача грошової суми у загальному розмірі 515 050 гривень, цільове призначення яких «ремонт авто», а саме: 11.03.2023 року в сумі 70 050 гр. (коментар: ремонт авто); 08.03.2023 року в сумі 35 750 гр. (коментар: ремонт авто); 02.05.2023 року в сумі 72050 гр. (коментар: ремонт авто); 08.02.2023 року в сумі 30 050 гр. (коментар: ремонт авто); 13.02.2023 року в сумі 141 050 гр. (коментар: ремонт авто); 12.02.2023 року в сумі 121 050 гр. (коментар: ремонт авто); 10.02.2023 року в сумі 45 050 гр. (коментар: ремонт авто), що разом складає 515 050 гр. Позивач у позові визнає той факт, що відповідачем було частково повернуто суму грошових коштів у загальному розмірі 229 950,00грн., що кореспондується з ствердженнями відповідача викладеними у відзиві на позов. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути суму боргу в розмірі 285 100 гривень з наступного розрахунку: 515 050,00 грн. - 130 000 грн. - 70 000 грн. - 29950 грн. = 285 100,00 грн. де: 515 050,00грн. документально підтверджена сума переказу коштів саме в якості оплати «ремонту» авто, а 130 000 гр., 70 000 гр., 29950 гр. це суми коштів, які були повернуті відповідачем позивачу, та факт повернення яких визнається як з боку позивача, так і з боку відповідача. Стосовно квитанцій, які долучені позивачем до позовної заяви в обґрунтування суми боргу в яких платником зазначено [PERSON] , та не визначено призначення платежу, то вони не можуть бути прийняті судом як належний доказ, оскільки їх зміст не свідчить, що дані кошти були перераховані саме від імені Позивача та саме в рахунок оплати ремонту належного йому автомобіля. Стосовно стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Матеріали справи свідчать, що кінцевий строк виконання зобов`язань Відповідачем щодо здійснення ремонту автомобіля та/або повернення отриманих коштів не було узгоджено сторонами, при цьому Позивач 11.06.2025 направив на ім`я Відповідача вимогу про повернення коштів не пізніше 01.07.2025. З урахуванням вимог чинного законодавства та фактичних обставин справи, відповідач зобов`язаний був повернути суму заборгованості не пізніше 01.07.2025. Відповідно змісту відповіді на вимогу від 18.06.2025, Відповідач стверджує що він повернув Позивачу суму коштів у загальному 200 000,00 гр. ще до отримання вимоги, факт повернення грошових коштів саме у такому розмірі визнається безпосередньо Позивачем. Враховуючи документально підтверджену суму перерахувань на користь відповідача у загальному розмірі 515050,00 гр. та суму часткового повернення у розмірі 200 000,00грн. яка визнається позивачем, станом на 01.07.2025, дату яку визначив Позивач у своїй вимозі, сума боргу складала 315 050,00грн. За ствердженням самого Позивача, 07.08.2025 відповідач ще повернув кошти у розмірі 29 950,00грн., такими чином основна сума заборгованості станом на 07.08.2025 складала 285 100,00грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням документально підтвердженої суми боргу у розмірі 315 050,00, та індексу інфляції за офіційними даними Державного комітету статистики України за період з 01.07.2025 по 07.08.2025 на рівні 99,8%, сума інфляційних нарахувань складає 0,00грн. Три проценти річних від суми 315050,00грн. за період з 01.07.2025 по 07.08.2025 включно, складає 983,99 грн.( 315 050,00 грн. ? 3% / 100% ? 38 (кількість днів прострочення) / 365 (днів у році) = 983,99 грн). З урахуванням часткового повернення 07.08.2025 суми боргу у розмірі 29 950,00 сума інфляційних нарахувань на залишок боргу у розмірі 285100,00 за період з 07.08.2025 по 08.09.2025 складає 0,00грн., оскільки за офіційними даними Державного комітету статистики України за період з 07.08.2025 по 08.09.2025 індекс інфляції встановлено на рівні 99,8%. Три проценти річних від суми 285100,00грн. за період з 07.08.2025 по 08.09.2025 включно, складає 773,28грн.( 285 100,00 грн. ? 3% / 100% ? 33 (кількість днів прострочення) / 365 (днів у році) = 773,28 грн). З урахуванням наведених розрахунків, з відповідача підлягає стягненню на користь Позивача три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення (з 01.07.2025 по 08.09.2025) у розмірі 1757,27грн (983,99 +773,28). Таким чином з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з Відповідача належить стягнути на користь Позивача суму боргу у розмірі 285 100,00гр. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1757,27 гр. Всього до стягнення підлягає сума у розмірі 286 857,27 що від загальної суми позовних вимог 729 854,13(682 844,75+47 009,38)грн., складає 39,30% Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи ту обставину, що позивач відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави потрібно стягнути судовий збір в розмірі 2868,33 грн. так як позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного розрахунку: 7298,54 грн.*39,30%=2868,33грн., де 7298,54 грн. сума судового збору яка підлягала сплаті при подані позову, 39,30% частка задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial