Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

[PERSON] пред`явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Короткий зміст заявлених вимог Позивач є матір`ю, а відповідач є батьком [PERSON] , який досяг повноліття та навчається, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач не надає. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) до досягнення ним 23 років. Рух справи Ухвалою суду від 18.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 13.01.2026 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залучено [PERSON] Позиція учасників справи Позивач у судове засідання не з`явилася, представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. 12.02.2026 представник подав клопотання про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився. 04.12.2025 до суду надійшов відзив відповідача, в якому він заперечує проти задоволення позову, оскільки [PERSON] є неналежним позивачем, так як син є повнолітнім та не проживає з матір`ю. Відповідач не здійснює підприємницьку діяльність, як про це зазначає позивач, а проходив військову службу, отримав поранення, тривалий час лікується, є непрацездатним, непридатним до військової служби, з якої 13.06.2025 року звільнений. Також він не працює, має на утриманні дитину від іншого шлюбу. Враховуючи це, відповідач зазначає, що немає можливості сплачувати аліменти на навчання [PERSON] 12.02.2026 відповідач подав до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про те, що за період з листопада по грудень 2025 він не отримував дохід. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи Позивач є матір`ю, а відповідач батьком [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 8, 11), був зареєстрований та проживав з 01.06.2007 по 23.08.2024, а з 23.08.2024 фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 77, 78-81). [PERSON] досяг повноліття, навчається у Вінницькому національному технічному університеті, термін навчання з 01.09.2024 до 30.06.2028, отримує стипендію у розмірі 2550 грн щомісячно, хворіє (а.с. 13, 15, 16, 17, 18, 20). [PERSON] відповідно до договору оренди від 03.01.2026 орендує квартиру у м. Вінниці, строком на 1 місяць, вартість оренди 15000 грн (копія на а.с. 72-74). Позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи, отримує пенсію у розмірі 3323 грн (а.с. 4-7, 19). Відповідач перебуває в іншому шлюбі (а.с. 42), є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 41). Відповідач проходив військову службу (копія військового квитка а.с. 49-50) хворіє, що підтверджується медичною документацією (а.с. 43, 44, 45, 46, 52), відповідно до свідоцтва про хворобу від 30.04.2025 не придатний до військової служби (а.с. 47-48). Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 25.07.2025 відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи, наявне легке порушення статико-динамічної функції опорно-рухового апарату, що призводить до обмеження здатності до трудової діяльності та пересування легкого ступеню (а.с. 58-59). Відповідач проходив лікування, на яке поніс значні витрати, що підтверджено квитанціями (а.с. 53-57). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ст. 199 СК України). Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що позивач не має права звертатися до суду з даним позовом в інтересах сина, який є повнолітній та зареєстрований у гуртожитку, а не за адресою проживання матері. Суд відхиляє вказані доводи, зважаючи на те, що згідно з ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, а відповідно до частини 6 цієї ж статті фізична особа може мати кілька місць проживання. З копій картки платника податків, медичної документації, довідки старости Чечелівського старостинського округу встановлено, що [PERSON] знаходиться як платник податків на обліку у Гайсинській ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області, у 2024 році лікувався у Гайсинській ЦРЛ, з 01.06.2007 по 23.08.2024 був зареєстрований та проживав, а з 23.08.2024 фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує доводи позивача про те, що її син проживає разом з нею. [PERSON] зареєстрував місцем проживання в гуртожитку навчального закладу, де він здобуває освіту, що є тимчасовим його місцем проживання (на період навчання). Зважаючи на ч.6 ст. 29 ЦК України [PERSON] може мати декілька місць проживання, і очевидним є те, що у вихідні, святкові, неробочі дні, на період канікул він проживає разом з матір`ю. Отже, мати [PERSON] має право на звернення до суду з даним позовом в інтересах свого сина. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як визначено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З досліджених доказів встановлено, що позивач є матір`ю, а відповідач - батьком [PERSON] , який досяг повноліття, навчається на державній формі навчання, отримує стипендію у розмірі 2550 грн, яка не покриває усіх реальних та розумних витрат і потреб пов`язаних із навчанням. Зайнятість навчанням, а також наявність хронічних хвороб, не дає можливості [PERSON] матеріально себе забезпечити. Отже, [PERSON] потребує матеріальної допомоги батьків. За приписами Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання покладається на батьків. Обоє батьків [PERSON] є особами з інвалідністю ІІІ групи. Мати отримує пенсію. Відповідач надав витяг з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, яким підтвердив, що у період з листопада по грудень 2025 року він не отримував дохід. Проте, вказані відомості стосуються лише декількох місяців. Інших відомостей про дохід відповідача суду не надано. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що він за станом здоров`я є непрацездатним, не може працювати та отримувати дохід. Так, встановлення ІІІ групи інвалідності, а також визнання особи непридатною до військової служби не виключає можливість працевлаштування та отримання доходу. Як зазначено у витязі з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 25.07.2025 у відповідача наявне легке порушення статико-динамічної функції опорно-рухового апарату, що призводить до помірного зниження можливості відповідача брати участь у трудовій діяльності, проте не виключає його здатність працювати в полегшених умовах праці або з певними адаптаціями. У позовній заяві позивач стверджує, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, не надаючи будь-яких доказів на підтвердження цих обставин. З досліджених доказів встановлено, що у період з травня 2024 по червень 2025 відповідач проходив військову службу, не займається підприємницькою діяльністю. Разом з цим, ч. 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що за громадянами України, які проходять базову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється. Заперечуючи проти позову, відповідач не довів, що він не є суб`єктом підприємницької діяльності, непровадить чи зупинив цю діяльність, не отримує він неї дохід, а також те, що не отримує дохід з інших джерел. Отже доводи відповідача проте, що він немає можливості надавати синові [PERSON] матеріальну допомогу є недоведеними. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем заявлено про стягнення з відповідача аліментів у розмірі частки його доходу. При цьому зазначено про щомісячні витрати на навчання сина становлять 13000 грн та складаються з: проживання у гуртожитку 1000 грн; витрат на проїзд 2000 грн; придбання одягу 4000 грн; харчування 4000 грн; придбання канцтоварів 2000 грн. Проте понесення таких щомісячних витрат позивачем та її сином документально не підтверджено будь-якими доказами, зокрема чеками, квитками, договорами тощо. У подальшому, 13.01.2026 на підтвердження витрат на оренду житла, до суду подано копію договору оренди квартири з орендною платою 15000 грн щомісячно, проте суд враховує, що відповідно до п. 5.1 цього договору, укладеного 03.01.2026, строк оренди квартири станосить 1 місяць. У позовній заяві позивач зазначала, що її син забезпечений гуртожитком, а тому потреби у понесенні значних витрат на оренду квартири, а також період такої оренди позивачем не доведено. Отже, обґрунтованість заявлених витрат, а також розмір аліментів у визначеному розмірі позивачем не доведено. Проте, суд приймає до уваги реальні та розумні потреби [PERSON] , який навчається наявність у нього хронічних хвороб, незначний дохід у виді стипендії, потребу проїзду до місця навчання та додому, проживання у гуртожитку в ішому місті, значно віддаленому від постійного місця його проживання, розумні витрати на харчування, одяг, навчання, а також те, що відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи, проходить тривале лікування та реабілітацію, на які витратив значні кошти, наявність на його утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу, недоведеність позивачем обґрунтованості витрат у заявленому розмірі, суд, з урахуванням ст.ст. 182, 200 СК України, зважаючи на взаємний обов`язок батьків утримувати повнолітнього сина, доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача. Час, з якого присуджуються аліменти За змістом ст.ст. 191, 199, 201 СК України аліменти на повнолітніх дітей, які продовжують навчання присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років, тобто у даній справі з 01.10.2025 до закінчення [PERSON] навчання у Вінницькому національному технічному університеті, тобто до 30.06.2028, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. Негайне виконання судового рішення Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України). Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі "East/WestAlianceLimited" проти України"), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial