Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

16.10.2025 представник позивача, за довіреністю у справі [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення через засоби поштового зв`язку, мотивуючи тим, що 12 серпня 2020 року о 14 год 10 хв в м. Біла Церква Київської області по вул. Небесної сотні, 7 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ» реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (власник авто Автошкола ПП Автогід) та автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який є відповідачем за цим позовом та особою відповідальною за шкоду заподіяну в результаті ДТП. Дані обставини ДТП відображені в постанові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2020 в справі № 357/8031/20, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до відповідальності. Оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до норм ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 13183,87 грн. Так як цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди, то МТСБУ набуло право вимоги до відповідача після сплати страхового відшкодування. 07.10.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено листа-вимогу, яким запропоновано у добровільному порядку компенсувати МТСБУ витрати пов`язані з виплатою потерпілій особі відшкодування, загальний розмір яких з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 13183,87 грн. Відповідач прийняв пропозицію МТСБУ і 22.03.2021 між позивачем і відповідачем було укладено договір № 69750/1728 про порядок повернення коштів. На виконання зазначеного договору відповідачем було сплачено 7684,00 грн, що підтверджується карткою рахунку № [NUMBER] за січень 2016 р. грудень 2024 р. Останній платіж за вказаним договором був здійснений відповідачем 08.10.2021, з урахуванням чого залишок боргу складає 5499,87 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути 3% річних в розмірі 494,98 грн та інфляційні втрати в розмірі 2540,93 грн за період х 15.11.2021 до 15.11.2024, а також борг в розмірі 5499,87 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025 справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 28 листопада 2025 року. 28 листопада 2025 року представник позивача Безверський Р.В. звернувся з заявою про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання 28 листопада 2025 року не з`явився, в зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 05 лютого 2026 року. Відповідач у судове засідання 05 лютого 2026 року повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд встановив. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 року, яка набрала законної сили 14 вересня 2020 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно даної постанови встановлено, що 12 серпня 2020 року о 14 год 10 хв в м. Біла Церква Київської області по вул. Небесної сотні, 7 [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 11180», державний реєстраційний номер [NUMBER] та виконуючи маневр повороту праворуч не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не зайняв крайнє положення на проїзній частині в результаті чого зіткнувся з автомобілем «ЗАЗ Sens», державний реєстраційний номер [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.1, 10.4, 2.3 б Правил дорожнього руху. В постанові зазначено, що [PERSON] на підставі п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, оскільки є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 26.06.2014 (а.с. 8). Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно Довідки № 1 від 29.09.2020 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 29.09.2020 розмір страхового відшкодування власнику транспортного засобу ЗАЗ [NUMBER] ПП Автогід становить 11867,87 грн (а.с. 12 на звороті). Згідно Наказу МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих Автошкола ПП Автогід» сплачено Автошколі ПП Автогід 11867,87 грн за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 12). 22 березня 2021 року між МТСБУ (кредитор) та [PERSON] (боржник) було укладено договір № 69760/1728 про порядок повернення коштів, за умовами якого боржник зобов`язаний компенсувати витрати понесені кредитором по справі № 69760, у зв`язку з виплатою відшкодування з шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12/08/2020 о 14:20:00 в Київській області за участі транспортного засобу «ЗАЗ» державний номерний знак [NUMBER] (власник ПП «Автогід» та транспортного засобу «ВАЗ» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням боржника. Враховуючи важке фінансове становище боржника з метою мирного врегулювання даної справи сторони дійшли згоди врегулювати питання про повернення боржником витрат кредитора по справі № 69760 наступним чином. Боржник приймає на себе зобов`язання сплатити кредитору 13183,87 грн протягом 12 місяців з графіком з можливістю дострокового погашення боргу. 15.04.2021- сума платежу - 1083,87 грн, 15.05.2021 та наступні щомісячні платежі 1100,00 грн (а.с. 14). Згідно картки рахунку [NUMBER] за січень 2016 року грудень 2024 року [PERSON] сплатив на користь МТСБУ 7684,00 грн. Останній платіж здійснено 08.10.2021. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Згідно ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є гарантом відшкодування шкоди. Відповідно до п.п. 41.1 «а» ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував цивільно-правову відповідальність. За ст. 22 п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як передбачено п. 38.2. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 Цивільного Кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 статті 1191 ЦК України, також, передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги /регресу/ до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, виплативши на користь ПП Автогід спричинену їй шкоду, позивач - МТСБУ набув право регресу до відповідача, з вини якого сталася вищевказана ДТП. Суд встановив, що відповідач визнав стягнення з нього шкоди в розмірі 13183,87 грн, частково сплатив 7684,00 грн, а тому з відповідача стягненню підлягає 5499,87 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за період з 15.11.2021 до 15.11.2024 суд зазначає наступне. За змістом ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 18 ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан. Разом з цим, враховуючи те, що інфляційне збільшення боргу та 3% річних, нараховані позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за порушення термінів виконання договору № 69760/1728, який не є за своєю природою кредитним договором чи договором позики, норми п.18 Перехідних положень до ЦК України, до вказаного договору не застосовуються, тому підстав для зменшення розміру інфляції та 3% річних, немає. Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах висловлена у постановах Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі 183/7850/22. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 5 499,87 грн, 3% річних в сумі 494,98 грн, інфляційного збільшення боргу в сумі 2 540,93 грн, що в загальному розмірі становить 8 535,78 грн. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданим позивачем, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України з [PERSON] заборгованість в розмірі 5499,87 грн, трьох відсотків річних 494,98 грн., інфляційні втрати 2540,93 грн. Враховуючи те, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», дана обставина встановлена постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2020, яка набрала законної сили, суд звільняє відповідача від сплати судового збору. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином судові витрати по оплаті судового збору, понесені позивачем, не можуть бути стягнуті з відповідача та мають бути компенсовані останньому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved