Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Желізко В.Р. подала до Турківського районного суду Львівської області заяву, заінтересована особа [PERSON] , в якій просила продовжити обмежувальний припис стосовно [PERSON] , зареєстрованого за адресою: по [ADDRESS] , на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами: [PERSON] та її дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які проживають за адресою: по [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань ближче 30 м до місця проживання (перебування), навчання та роботи постраждалих осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що 19.11.2005 уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований 19.11.2005 Мохнатською сільською радою Турківського району Львівської області, актовий запис №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі в них народилося шестеро дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , вид. Мохнатською сільською радою Турківського району Львівської області 06.11.2006; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтво про народження [NUMBER] , вид. Мохнатською сільською радою Турківського району Львівської області 07.05.2009; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтво про народження [NUMBER] , вид. виконавчим комітетом Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області 24.11.2021; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтво про народження [NUMBER] , вид. виконавчим комітетом Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області 26.02.2014; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтво про народження [NUMBER] , вид. виконавчим комітетом Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області 29.09.2015; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтво про народження [NUMBER] , вид. Козівською сільською радою Стрийського району Львівської області 12.04.2022. Спільне життя з [PERSON] не склалося через систематичне зловживання ним спиртними напоями, застосування фізичного насильства, образи та приниження в присутності дітей. Коли доньки підросли, [PERSON] образи та приниження почав висловлювати й до них. Після народження синів, [PERSON] значно більше почав зловживати спиртними напоями й погано ставитись до неї та дітей. Враховуючи те, що заявник працює вчителем в селі за місцем проживання їхньої сім`ї, довгий час терпіла таку поведінку чоловіка, однак, 07.11.2025 [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, завдав їй тілесних ушкодження, а також наніс ряд ударів руками по тілу дочці [PERSON] , намагався нанести удари дочці [PERSON] . Після таких дій чоловіка зрозуміла, що його поведінка загрожує життю й здоров`ю дітей й 07.11.2025 звернулась в органи поліції щодо протиправної поведінки її чоловіка, на підставі чого розпочато кримінальне провадження № 12025142300000090 за фактом спричинення [PERSON] їй тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 125 КК України), яке перебуває на розгляді у Турківському районному суді Львівської області. Також за фактом вчинення побиття [PERSON] доньки [PERSON] розпочато кримінальне провадження № 12025142300000092, яке перебуває на розгляді у Турківському районному суді Львівської області (ч. 1 ст. 126 КК України) (копії відповідних документів з матеріалів кримінального провадження додано до матеріалів заяви). Після вчинення подій, що мали місце 07.11.2025, [PERSON] 09.11.2025, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку за місцем їх спільного проживання в присутності дітей нецензурно висловлювався в її адресу, ображав, принижував та погрожував розправою. За фактом вчинення 09.11.2025 домашнього насильства працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за результатами розгляду якого постановою Сколівського районного суду Львівської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП. 20.11.2025 вона подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Після подій 07.11.2025 [PERSON] втік з хати, з дружиною та дітьми не проживає через встановлений працівниками поліції терміновий заборонний припис та встановлений рішенням Турківського районного суду Львівської області від 03.12.2025 обмежувальний припис, проживає у свого брата [PERSON] . В останні кілька днів [PERSON] телефонував їй та сказав, що за вчинені ним дії йому крім штрафу нічого не буде і що він з дня на день повернеться жити до сім`ї, а за те, що вона звернулася в поліцію, вона ще пошкодує. Вказує, що [PERSON] чинить на неї психологічний тиск через своїх родичів, зокрема через брата [PERSON] . Постраждалими внаслідок систематичних вищеописаних діянь [PERSON] , які за своєю суттю є домашнім насильством, є вона та шестеро дітей, п`ятеро з яких є неповнолітніми. Діти налякані, бояться власного батька, як він повернеться і вкотре прийде додому в стані сп`яніння, почне ображати та обзивати їх, а також почне їх бити, діти не хочуть з ним спілкуватися. Через поведінку чоловіка у дітей розвинулася психологічна травма, про що, зокрема, вказала дитячий психолог, за участю якого проводилися допити моїх дітей в поліції, коли вони чують, що батько повернеться додому в них починається паніка та плач, дітям потрібен час, щоб трохи «відійти» від пережитого і стабілізувати психоемоційний стан. За встановлений рішенням суду від 03.12.2025 строк дії обмежувального припису діти почали повертатися до нормального життя, їх психологічний стан покращився та їй також морально набагато спокійніше. Декілька днів тому в телефонній розмові [PERSON] погрожував і сказав, що 04.02.2026 він повернеться до будинку та буде продовжувати проживати з ними. Дізнавшись про це, діти почали плакати, сказали, що не хочуть жити з батьком, бояться його. Вважає, що існують ризики подальшого вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неї та дітей, тому для забезпечення дієвого й ефективного способу захисту й запобігання повторного вчинення домашнього насильства, вважає, що є підстави для продовження дії обмежувального припису стосовно [PERSON] на шість місяців з покладенням на нього відповідних обов`язків. У судове засіданні заявник [PERSON] не з`явилася. Через підсистему «Електронний суд» представник заявника подав скановану копію заяви [PERSON] про проведення судового засідання без її участі. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. З урахуванням клопотання заявника, заслухавши думку інших учасників справи, суд постановив проводити розгляд заяви без участі заявника. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, наведених у ній. Вказав, що домашнє насильство вчиняється заінтересованою особою тривалий час, однак документальних підтверджень такого не має, оскільки заявниця часто поблажливо відносилась до чоловіка і не заявляла про це, наскільки пригадує у 2011 році була судова справа про притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення хуліганських дій щодо дружини. Зазначив, що після спілкування з дітьми зрозумів, що найбільш травмовані старші діти, які з тривожністю й острахом згадують про ті події, що мали місце в листопаді 2025 й про батька, що підтверджується протоколами допиту дітей в межах кримінального провадження. Також психолог, яка була присутньою під час допиту дітей вказала, що діти психологічно травмовані. За час дії обмежувального припису діти відновлюють свій психологічний стан і загальний стан їх покращився, також з дітьми працюють психологи. Продовження обмежувального припису матиме вплив на переосмислення поведінки заінтересованою особою щодо дружини і дітей. Наголосив, що заінтересована особа не давала коштів на утримання сім`ї, що стало підставою звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, при цьому, коли діти складали дрова він давав їм кошти за таку роботу. Оскільки заявниця потребувала додаткових коштів, в грудні вона продала корову. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення поданої заяви про продовження дії обмежувального припису заперечив, пояснив, що він зателефонував дружині й повідомив, що буде повертатися додому, на що остання сказала, щоб він прийшов додому, почистив котел й вивіз сміття, однак він пояснив, що не може це зробити 04.02.2026, оскільки зайнятий, зробить це в інший день. Вони спілкувались по відеозв`язку. Вважає, що саме його відмова зробити те, що сказала дружина стала підставою подання нею заяви про продовження обмежувального припису. Зазначені в заяві обставини про те, що він в телефонній розмові погрожував дружині не відповідають дійсності, оскільки він нікому не погрожував. За час їх спільного проживання, періодично в сім`ї були побутові сварки, проте не було дій, які мали б ознаки домашнього насильства. Наголосив, що хоче повернутися додому для проживання в нормальних умовах, оскільки він не має іншого житла й не має де проживати, просив відмовити в задоволенні заяви [PERSON] . Будинок за адресою: [ADDRESS] оформлений на дружину, однак побудований ним за час спільного проживання у шлюбі, він часто їздив на заробітки, щоб збудувати будинок, тому дружина оформила нерухомість на себе. Всі члени сім`ї зареєстровані у цьому будинку, він зареєстрований за вказаною адресою 06.11.2013, площа будинку 100 кв.м., може й більше, будинок має 3 входи (на даний час в одному з них поламані двері). Офіційно не працює, однак має підробітки, зокрема виконує різні будівельні роботи, допомагає іншим по господарських роботах. Після рішення суду від 03.12.2025 проживає в приміщенні чужої особи (незавершене будівництво), в якої здійснює будівельні роботи, за відповідну оплату, власник того приміщення дозволив йому на короткий час там проживати, однак належних умов для проживання у цьому приміщенні ще не має, опалення залежить від електроенергії, тому він проживає в холоді, перед Новим [PERSON] простудив вухо, мав проблеми зі здоров`ям і розуміє, що довго там проживати не має права. Зазначене приміщення знаходиться неподалік його дому. Іншого житла у нього, в якому він міг би проживати чи перебувати у нього нема. Щодо проживання у брата [PERSON] вказав, що побув у нього 2-3 дні, довше проживати там не має можливості, оскільки в брата є сім`я. За час дії обмежувального припису він зустрічався з рідними на автобусній зупинці передавав дітям подарунки на свято Миколая, також 30.11.2025 переказав дружині для її власних потреб 5 000 грн. на банківську картку, на підтвердження зазначеної обставини представив суду для огляду інформацію про рух коштів з додатка мобільного телефона Приват24, де було відображено зазначений переказ 30.11.2025 [PERSON] , при цьому вказав, що дружина отримує заробітну плату й пенсію по інвалідності, має дохід, проте він періодично надає їй кошти. В грудні 2025 року дружина продала їх спільну корову, отримала 32 000 грн й всі кошти забрала собі. Він періодично давав дітям кошти на їх побутові потреби 200-500 грн, додатково оплачував їх працю, коли вони допомагали складати дрова, однак не примушував їх до такої роботи. З 28.11.2025 сплачує щомісячно аліменти в сумі 12350 грн, заборгованості по сплаті аліментів не має. З дружиною спілкується по телефону, часто по відеозв`язку, проте з дітьми [PERSON] і [PERSON] не спілкується, оскільки дружина стверджує, що вони не бажають з ним спілкуватися, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з ним спілкуються. Вказав, що дружина має вплив на дітей й вони роблять те, що вона їм скаже. Просив дружину пробачити йому й примиритися, проте остання сказала, що він має відповісти по закону. Допитаний, за клопотанням заінтересованої особи, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його двоюрідним братом, [PERSON] та [PERSON] познайомились у нього на весіллі, їхню сім`ю знає давно, проживає поруч, часто відвідував їх сім`ю, допомагають один одному по господарстві. Під час перебування у сім`ї [PERSON] та [PERSON] він не зауважував будь-яких конфліктів, які б мали ознаки домашнього насильства, не прослідковувався в поведінці дітей страх чи боязкість по відношенню до батька, діти слухають лиш маму, яка для них є лідером, якщо вона сказала допомогти батькові тоді допомагали, якщо не сказала не допомагали. Зазначив, що [PERSON] не є агресивним, це можуть сказати мешканці села, при тому [PERSON] періодично конфліктує і не спілкується з рідними сестрами. Того дня 07.11.2025 йому зателефонував [PERSON] й повідомив, що дружина викликала на нього поліцію, після чого він поїхав в будинок [PERSON] , де перебували дружина [PERSON] , її брат з жінкою та працівники поліції, [PERSON] , не було. Особисто він просив [PERSON] , щоб вона не робила проблем, не писала заяви, налагодила відносини з чоловіком, адже вони сім`я, прожили багато років, у них є діти. Також свідок зазначив, що йому відомо про неоформлення [PERSON] права на відстрочку від призову на військову службу, хоч, як батько 6-ох дітей, [PERSON] наділений таким правом, тому свідок розумів, які наслідки могли бути, коли [PERSON] виклика поліцію, про що їй особисто повідомив. Коли він повернувся додому побачив в себе вдома [PERSON] , який не перебував у стані алкогольного сп`яніння, знаючи ситуацію, запропонував йому залишитися на кілька днів. В неділю 09.11.2025 [PERSON] повідомив, що йде додому миритися з дружиною, однак, коли він прийшов додому, його дружина знову викликала поліцію. Представник заявника адвокат Желізко В.Р. просив не приймати покази свідка, який є близьким родичем заінтересованої особи, оскільки такі є неправдиві та суперечать обставинам, які встановлені під час допиту дітей у кримінальному провадженні. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення поданої заяви, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи(п. 9 ч.1 ст.1 Закону). Відповідно до ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини,родичі дитини (баба,дід,повнолітні брат,сестра), мачуха або вітчим дитини,а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи-опікун,орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців та може бути продовжений на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з ч.8 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень глави 13 Розділу IV ЦПК України справи про видачу і продовження обмежувального припису розглядаються судами в порядку окремого провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно із ч. 1 ст. 350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів заінтересованих осіб. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. За таких обставин, положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу/продовження обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі/продовження судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки неможливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування. Судом встановлено, що рішенням Турківського районного суду Львівської області від 03.12.2025 заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволено частково; видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав, на строк 2 (два) місяці, а саме: заборонено [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами: [PERSON] та її дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] ; заборонено наближатися на відстань ближче 30 м до місця проживання постраждалих осіб: [PERSON] та її дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] ; в іншій частині заяви відмовлено. Обмежувальний припис видано строком на 2 (два) місяці. За наслідками вчинення дій, що мали місце 07.11.2025, за зверненням [PERSON] , органами досудового розслідуваннями зареєстровано кримінальні провадження № 12025142300000090 від 10.11.2025 про вчинення [PERSON] кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 125 КК України (щодо [PERSON] ) та № 12025142300000092 від 27.11.2025 про вчинення [PERSON] кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 126 КК України (щодо [PERSON] ) Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 18.12.2025 у справі № 453/2034/25 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень , передбачених ч.ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП та накладено відповідне стягнення, предметом розгляду справи був протокол про адміністративне правопорушення щодо подій, які мали місце 09.11.2025. Згідно представлених матеріалів, [PERSON] зареєстрований (та фактично до 07.11.2025 проживав) за адресою: [ADDRESS] . При цьому в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що , [PERSON] має інше місце проживання, крім житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . З огляду на існування єдиного місця проживання [PERSON] за вказаною адресою, відстуності в нього іншого житла, та враховуючи, що заборона його перебування у вказаному об`єкті нерухомого майна призведе до необґрунтованого втручання держави у право [PERSON] на повагу його житла, гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд не вбачає підстав для задоволення заявленої вимоги. Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд оцінює та приймає до уваги форми домашнього насильства яким піддавався заявник та оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. При вирішенні питання про продовження обмежувального припису суд має досліджувати ризики повторного вчинення насильства, а не факт його первинного вчинення. Звертаючись до суду із заявою про продовження обмежувального припису [PERSON] обґрунтувала свої вимоги, зокрема тим, що заінтересована особа вчиняє щодо неї та її дітей психологічне і фізичне насильство, створює конфліктні ситуації,. Разом з тим, надані докази безпосередньо стосуються події, яка мала місце 07.11.2025 та 09.11.2025, при цьому не представлено доказів періодичності та повторюваності таких дії [PERSON] . Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про продовження обмежувального припису та необхідності продовжити обмежувальний припис стосовно [PERSON] , у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав строком на 6 (шість) місяців, а саме: заборонити [PERSON] наближатися на відстань меншу за 10 метрів до [PERSON] та дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] . При цьому, суд вважає, що саме такий строк продовження обмежувального припису як шість місяців є необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я постраждалих осіб. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010). Суд також враховує, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в ч.3 ст. 26 Закону. Водночас, Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками. З огляду на вищевикладене, заяву [PERSON] про продовження обмежувального припису задовольнити частково, з наведених вище мотивів та підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про продовження обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial