Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати за нею [PERSON] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову вказала, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] . Батько за життя мав у власності житловий будинок [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької районної ради народних депутатів № 309 від 27.11.1987 року. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого всю спадщину прийняла [PERSON] , але не оформила на своє ім`я право власності на вищевказаний будинок у порядку спадкування. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] у визначений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , але нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на вказаний будинок за померлою [PERSON] . Позивачу рекомендовано звернутися до суду, що нині нею реалізовано. Позивач у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала (а.с. 31). Відповідач Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 99), участь представника у розгляді справи не забезпечила, відзиву не подано. Матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради (а.с. 100). За відсутності запечерень представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.02.1968, виданого Первомайською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с. 16), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо народження № 00037377641 від 02.11.2022 (а.с. 36). Батьки [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.04.1962 року, щодо підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16.04.1962, виданого Первомайською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с. 15), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00037377685 від 02.11.2022 (а.с. 37-38). [PERSON] за життя отримав свідоцтво право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] , видане виконавчим комітетом Криворізької районної ради народних депутатів, на підставі рішення № 309 від 27.11.1987 року, відповідно був титульним власником вказаного домоволодіння. Права власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] в БТІ, що підтверджується довідкою КП КР БТІ ДОР № 196598 від 07.07.2022 (а.с. 7-8, 10). Згідно даних технічного паспорта на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , домоволодіння складається з житлового будинку «А» загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., літньої кухні «Б», погребу «В», сараїв «Г», «Д», «Ж», «З», «И», вбиральні «Е», басейн ІІІ, замощення ІІ, водоколонка І, огорожа/ворота № 1-2 (а.с. 12-14, 57). Як слідує з відповіді Лозуватської сільської ради від 02.03.3023 № 538/0/2-23, свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарчими побудовами в сільській раді не зберігається (а.с. 53). Згідно зі ст. 22 КЗпШС, положення якої були чинними станом на момент набуття права власності на майно 1987 рік, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] належало право спільної сумісної власності на вищевказаний житловий будинок, та їх частки були рівними, тобто кожному з них належало право власності на частину вказаного будинку. Іншого перед судом не доведено, презумпція спільної сумісної власності не спростована. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 22). [PERSON] на час відкриття спадщини проживав з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] , заповіт від його імені не посвідчувався (а.с. 43). [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька, на користь матері - [PERSON] , про що склала нотаріусу заяву (а.с. 75). Як слідує зі свідоцтва про право власності від 20.07.2012, виданого державним нотаріусом Деркач Я.В., саме [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , оформила спадщину після його смерті на майно, відмінне від того, що є предметом даного спору (а.с. 19, 90, 94). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 25.05.2021 (а.с. 5). Як слідує з матеріалів спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулася виключно дочка - [PERSON] , яка проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та на ім`я якої [PERSON] склала заповіт № 138 від 29.05.2012, посвідчений секретарем Лозуватської сільської ради, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 39, 40). [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , на майно відмінне від предмета спору (а.с. 51). Однак, державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори складено постанову від 18.08.2025 року, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, а видача дубліката неможлива (а.с. 62). Відповідно до ст. 1216 - 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняла за законом спадщину на належне [PERSON] майно та майнові права, в тому числі на належну йому частку права власності на вищевказане домоволодіння (як частку у спільній сумісній власності, «шлюбна доля»), але своє право власності не зареєструвала. Попри це, право [PERSON] на вказану частку у спірному майні, яке вона успадкувала після смерті чоловіка не припинилося та продовжувало існувати на моменту її смерті, відповідно на день її смерті їй належало право на весь вищевказаний будинок. Вказане майнове право на домоволодіння, що не припинилося зі смерті спадкодавця [PERSON] , перейшло в порядку спадкування до позивача доньки [PERSON] , однак позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права у силу відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно та неможливості отримання його дублікату. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Беручи до уваги те, що перед судом доведено факт набуття спадкодавцем [PERSON] за життя права власності на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , який був титульним власником даного домоволодіння, а відсутність реєстрації за [PERSON] права власності на вказане майно не припинило її права власності на це майно, відповідно вказане майно ввійшло до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] . Оскільки оригінал свідоцтва про право власності на вказане майно, на ім`я спадкодавця відсутній, особа на ім`я якої було видано свідоцтво право власності на майно [PERSON] , помер, що унеможливлює реалізацію прав позивача на спадкування в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача на спадкове майно шляхом визнання за нею права власності на вказане майно, в порядку спадкування за заповітом. Відповідно, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved