Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

14 листопада 2025 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2013 року. У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що протягом останнього періоду шлюбних відносин у подружжя виникали постійні конфлікти і сварки, а тому вони припинили проживати разом та вести спільне господарство і мати спільний бюджет. Зазначає, що вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка. Вважає, що їхній шлюб розпався і носить формальний характер, а його подальше збереження є недоцільним та суперечитиме її інтересам. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який був зареєстрований 25 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 218. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, її представник [PERSON] 05.01.2026р. подав до суду письмове клопотання, в якому просив розглянути справу за його по позивача відсутності. Зазначив, що [PERSON] позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, оскільки шлюб сторін розпався і примирення між ними не є можливим. Відповідач [PERSON] в судові засідання двічі не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою його місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.4, 10 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Абзацом 2 ч.1 ст. 131 ЦПК України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України). Таким чином, аналіз вищевказаних процесуальних норм свідчить про те, що [PERSON] належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи по якій він був стороною, з огляду на володіння судом інформації про зареєстровану адресу його проживання та відсутності від нього повідомлень про зміну даної адреси. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення проти чого представник позивача в своєму клопотанні не заперечував. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 25.06.2013р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №218. Прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні відносини між собою не підтримують, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані. Характер відносин, які склалися між ними, свідчить про повний розпад сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки вона не бажає підтримувати шлюбні відносини з чоловіком та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище, суд залишає її прізвище без змін. На підставі викладеного,

Outcome: approved