Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в обгрунтування якого вказав, 16 травня 2023 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідачу було надано 5000 доларів США, про що складено відповідну розписку. Проте, відповідач станом на день подачі позовної заяви позичені кошти не сплатив, чим порушив умови договору позики, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду із вимогою про стягнення вище зазначеної заборгованості. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.09.2025 року у зазначеній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 04.12.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку та повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, ухваливши у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.05.2024 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 31 травня 2025 року. Факт передачі вказаних грошових коштів [PERSON] підтверджується власноруч підписаною розпискою від 16.05.2023 року, за особистим підписом відповідача. Проте, після отримання коштів та по сьогоднішній день відповідач не повернув позивачу жодних грошових коштів на погашення вказаної заборгованості. Таким чином, [PERSON] має перед [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 5000 доларів США. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 № 373/2054/16-ц. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч підписаними ним договором позики від 16.05.2023 та розпискою від 16.05.2023 року, якими відповідач засвідчив отримання грошових коштів та погодився з умовами повернення заборгованості. Оскільки строк виконання зобов`язання за договором позики настав, відповідач [PERSON] зобов`язання за договором не виконав, а тому з нього підлягає стягненню борг за вище зазначеною розпискою у загальному розмірі 5000 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розписками. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти у розмірі 5000 доларів США. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2070,53 грн.

Outcome: approved