Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

12.01.2026 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 57692,53 грн, з яких 25000,00 грн - сума основного боргу, 24500,00 грн - сума заборгованості по комісії за обслуговування, 6000,00 грн - сума заборгованості за пенею (штрафами) та стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 17.01.2025 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №9079253, в електронній формі, в особистому кабінеті позичальника, строком на 345 днів, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в сумі 25000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту, та проценти за користування кредитом відповідно до графіку а також виконати інші зобов`язання. ТОВ «Мілоан» на виконання умов договору 17.01.2025 було перераховано відповідачу 25000 грн, в свою чергу [PERSON] допустив порушення зобов`язань, у зв`язку з чим виникла заборгованості з урахуванням інфляційного збільшення на загальну суму 57692,53 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача а також стягнути судові витрати. 15.01.2026 ухвалою Машівського районного суду Полтавської області позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім того, за клопотанням представника позивача сувом були витребувані докази по справі (а.с. 48). У судове засідання 11.02.2026 представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлений належним чином шляхом направлення тексту судової повістки до електронного кабінету (а.с.56-57). У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи здійснювати без участі позивача та представника позивача (а.с. 8 на зв.). Відповідач у судове засідання 11.02.2026 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, судову повістку отримав 22.01.2026, тобто завчасно, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки (а.с.58). 11 лютого 2026 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання позову в частині тіла кредиту, зазначив, що за договором позики нічого не сплачував, разом з тим просив зменшити нарахування пені по кредиту. Розгляд справи просив проводити в його відсутність (а.с.65). Відповідно до ч.1ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, судом установлено таке. 17.01.2025 між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір споживчого кредиту № 9079253. Згідно з умовами вказаного кредитного договору п.п. 1.1 -1.4. кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 25 000 грн строком на 345 днів з 17.01.2025 по 28.12.2025 (а.с.15-20). Згідно п. 1.5 договору загальні витратив позичальника за кредитом складають 83250,00 грн, денна процентна ставка складає 0,97% (а.с.16). Комісія за надання кредиту, відповідно до п.1.5.1. складає 6250,00 грн., яка нараховується за ставкою 25% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) (за весь строк кредитування), визначена у п.1.5.2., становить 77000.00 грн., що нараховується за ставкою 14.00 відсотків від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені Графіком платежів, який є додатком №1 до цього Договору.(а.с.16). Пунктом 1.5.3. визначено, що проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховуються за ставкою 0.0010 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом (а.с.16). Відповідно до п 1.5.4. проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 0.0010 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів (а.с.16). Нараховані згідно п.1.5.3 та 1.5.4 договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть: 0.00 грн. (а.с.16). За умовами п. 2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (а.с.16). Відповідно до п.3.3.2 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користуванням кредитом, а також інші платежі у порядку, строки та терміни передбачені Договором. (а.с.18). У разі прострочення позичальником зобов`язань сплачується штраф у розмірі 1000 гривень за кожний випадок порушення ( п.4.1 договору). Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання його зобов`язань передбачених пп.4.1, 4.2.цього договору не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту (п.4.3) (а.с.18-19). Згідно до п.6.1 Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника та доступний через сайт Товариства або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. (а.с.19 на зв.) За умовами п.6.2, розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення Кредитного договору надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається Товариством електронним повідомленням (смс) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього Кредитного договору (а.с.19 на зв.-20). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає: Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною першою статті 627 ЦК України, визначено, що у відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Кредитний договір №9079253 від 17.01.2025 підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора 686711 17.01.2025 10:39 год. Підписання кредитного договору свідчить про те, що відповідач ознайомився з умовами договору та прийняв їх (а.с.15) Також [PERSON] електронним підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора 664207 17.01.2025 о 10:38 год. підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.11-12) Крім цього, при заповненні Анкети-заяви на кредит №9079253 створеної 17.01.2025 [PERSON] надав свої персональні дані та був обізнаний з умовами кредитування, а також виявив своє бажання у отриманні кредиту на суму 25000,00 грн.. У Анкеті-заяві також відображено процес оформлення та розгляду заяви 17.01.2025 -заповнення заяви, автоматична перевірка, перевірка в БКІ, скоринг, перевірка в БКІ, скоринг, підписання паспорту кредиту, підписання договору, оброблення (а.с.28). Таким чином, судом установлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Також установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» установлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абзац 3 ч.1). Враховуючи, що кредитний договір №9079253 від 17.01.2025 з графіком платежів, паспорт споживчого кредиту підписано електронними підписами позичальника, що відтворені шляхом використання одноразових ідентифікаторів, вказане свідчить, що [PERSON] підтвердив прийняття ним умов Кредитного договору щодо розміру, строку кредитування, процентної ставки, розміру комісії та штрафу та взяття на себе зобов`язання, передбачені умовами договору (а.с.11-13, 15-21). Таким чином, суд вважає, що вказаний договір укладено саме з [PERSON] оскільки без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору та спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Крім того, судом враховано заяву [PERSON] від 11.02.2026, подану ним до суду, в якій він не заперечував отримання кредиту в сумі 25000 грн. Згідно інформації, що міститься у довідці ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 06.06.2025 № 7/11582, [PERSON] було успішно перераховано кошти 17.01.2025 о 10:39 год. в сумі 25000 грн. на картку № [NUMBER] (а.с.14). Вказане підтверджується також платіжним дорученням №146340896 від 17.01.2025, з якого вбачається перерахування 17.01.2025 ТОВ «Мілоан» [PERSON] 25000 грн., банк платника ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» (а.с.27). Отже, ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за Кредитним договором (п.2.1) та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку № [NUMBER] . Відповідно до відомостей АТ «Універсал Банк» на імя [PERSON] була імітована платіжна картка № [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] занходиться в анкетних даних [PERSON] , які він вказав при укладання кредитного договорору. На цю платіжну картку 17.01.2025 за допомогою Easy Pay були зараховані кошти 25000 грн (а.с.62-63). Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного у договорі, а тому є всі підстави стверджувати, що [PERSON] отримав від ТОВ «Мілоан» 17.01.2025 кредитні кошти в сумі 25000,00 грн та скористалась ними на власний розсуд. Доказів на спростування вказаного відповідач не надав. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту суд зазначає таке. За вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Як визначено в ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Судом установлено, що за договором № 9079253 від 17.01.2025 відповідач отримав кредит в розмірі 25000,00 грн. Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору № 9079253, [PERSON] тіло кредиту не погашав (а.с.30). Вказане підтвердив [PERSON] в своїй заяві до суду від 11.02.2026 (а.с.65) Доказів на повернення тіла кредиту в повному обсязі, відповідачем не надано. Отже, відповідач зобов`язання за кредитним договором щодо повернення тіла кредиту не виконав. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25000 грн є законними. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення комісії, суд зазначає: Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено судом, пунктом 1.5.1. Договору про споживчий кредит № 9079253 від 17.01.2025 комісія за надання кредиту становить 6250,00 грн, яка нараховується за ставкою 25,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту та пунктом 1.5.2 комісія за обслуговування кредиту складає 77000,00 грн., яка нараховується за ставкою 14 відсотків від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду … що встановлено графіком платежів (а.с.16). Частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» закріплено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Надаючи оцінку вказаним твердженням, суд зазначає таке. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у своїх постановах формує єдину судову практику, надаючи обов`язкові для всіх правові позиції та висновки щодо застосування норм права, що забезпечує сталість та однаковість у правосудді, а ці висновки є важливим джерелом для судів нижчих інстанцій та інших суб`єктів владних повноважень . У вказаній постанові Верховний Суд зокрема зазначив, що у кредитному договорі не лише потрібно зазначити перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, а й надати докази їх понесення. Договором споживчого кредиту від 17.01.2025 кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії за надання та обслуговування кредиту, не зазначивши, за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Приймаючи до уваги те, що у Договорі про споживчий кредит № 9079253 від 17.01.2023, ТОВ «Мілоан» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язаних з видачою та обслуговування кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 1.5.1. та 1.5.2 Договору є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 24500,00 грн комісії задоволенню не підлягають. Щодо правомірності вимог про стягнення інфляційних витрат в розмірі 2 192, 53 грн. та штрафу в розмірі 6000,00 грн суд зазначає таке. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим, 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З матеріалів справі вбачається, що кредитний договір №9079253 укладено 17.01.2025, тобто у період дії воєнного стану, а тому суд приходить до висновку, що у кредитодавця були відсутні законні підстави для нарахування пені (штрафу) та інфляційних витрат, оскільки такі були нарахований після 24 лютого 2022 року та підлягає списанню. Таким чином, позивачу в стягненні інфляційних витрат в розмірі 2 192, 53 грн. та пені (штрафу) в сумі 6000,00 грн слід відмовити. Підсумовуючи викладене, приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти, зобов`язання з повернення тіла кредиту в повному обсязі не виконав, належних та допустимих доказів щодо спростування доводів позивача суду не надав, визнав позов в частині стягнення тіла кредиту, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором правомірні та підлягають частковому задоволенню на загальну суму в розмірі 25000 грн. У частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії, інфляційних витрат та пені (штрафу) слід відмовити. При вирішення питання стягнення судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У позовній заяві, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Мілоан» судові витрати в сумі 12662,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що на момент подання позову до суду складає 2662,40 грн. Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 57692,53 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 25000 грн, що становить 43,33 % від ціни позову. Отже з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1153,62 грн. Позивачем у позовній заяві зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зокрема на правничу допомогу, яку позивач очікує понести в розмірі 10000 грн (а.с.8). Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частини перша статті 81 ЦПК України, визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, на момент ухвалення рішення, документального підтвердження (квитанцій, договорів) понесених витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача до суду не надав. У зв`язку з чим, питання визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх можливого стягнення судом не вирішується. Суд зазначає, що представник відповідача не позбавлений можливості звернутись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про судові витрати. На підставі наведеного, ст.247,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд,

Outcome: partial