Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник позивача Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення №2 площею 74,9 м2 розташованого за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2021 року по 31.03.2024 року у сумі 26 062,44 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачу на праві власності належить вказане нежитлове приміщення, у яке Концерн «МТМ» надає послуги з постачання теплової енергії. Позивачем за вказаною адресою за період з 01.11.2021 року по 31.03.2024 було надано послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 26 062,44 гривень. Станом на 01 листопада 2021 року типовий індивідуальний договір № 76209561 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір) за адресою: [ADDRESS] між Позивачем та [PERSON] з 01 листопада 2021 року є укладеним. Житловий будинок по [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. На виконання пункту 5 Договору Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачу в нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] за період 01.11.2021 року по 31.03.2024 на загальну суму 26 062,44 грн., що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості і сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитої послуги в електронній формі. Відповідач не виконав свої обов`язки згідно Договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку із чим за відповідачем виникла грошова заборгованість у розмірі 26 062,44 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2 422,40 грн. Ухвалою суду від 3.06.2024 відкрите провадження у справі, розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2024 року позовну заяву задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за поставлену енергію у розмірі 26 062.44 грн.та судові витрати./а.с.46-48/. 09.04.2025 року надійшла заява від [PERSON] про перегляд Заочного Рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2024 року. /а.с.58-62/. Ухвалою суду 24.04.2025 року скасоване заочне Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2024 року та справу призначено до розгляду./а.с.81-82/. 19.08.2025 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення , в яких вказала, що 28.01.2022 в чотирьох поверховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] стався вибух побутового газу без подальшого горіння. Внаслідок вибуху відбулось руйнування несучих конструкцій. За наслідками експертної комісії з визначення рівнів та класів надзвичайних ситуацій ДСНС України, вищевказану подію класифіковано як надзвичайну ситуацію місцевого рівня (протокол від 12.02.2022 №2/01-22), що підтверджується листом ГУ ДСНС України в Запорізькій області №536002-2412/53 02-4 від 30.05.2023 року та Актом, обстеження технічного стану житлового будинку Франка № 43 від 02.02.2022. Тобто, спірний період стосується лише наступних місяців: з листопада 2021 року по 27.01.2022, тому що з 28.01.2022 приміщення Відповідачки не могло опалюватися, оскільки воно взагалі було зруйноване. Також не зрозуміло яким чином Позивач визначив у таблиці «Інформації….» значення - «навантаження, Гкал/год» приміщення - 0,0075652.З таких питань було направлено запит та отримано відповідь Концерну «Міські теплові мережі» № 002868/42-003775 від 14.05.2025, в якій надано детальний розрахунок нарахувань за період з листопада 2021 року по січень 2022 року по 2-х ставковому тарифу. Однак, Відповідачка з ними також не погоджується та надає свій контррозрахунок. Прохає суд враховувати контррозрахунок та позовні вимоги Концерну «МТМ» задовольнити частково в сумі контррозрахунку 11730,12 грн., а також вирішити питання про стягнення з Позивача на користь Відповідачки судових витрат, в т.ч. на правничу допомогу./а.с.101-106/. 24.09.2025 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій вказала, що згідно листа від ТОВ «Місто для людей» від 31.01.2022р. у зв`язку з аварійною ситуацією, яка склалась у будинку за адресою [ADDRESS] у деяких квартирах будинку опалення відсутнє та проводяться відновлювальні роботи. На підставі листа з лютого 2022р. були припинені нарахування споживачу за послугу постачання теплової енергії умовно-змінної частини тарифу. Сума нарахувань за період з листопада 2021р. по березень 2024р. за послугу постачання теплової енергії умовно-змінної та умовно-постійної частини тарифу та абонентської плати складає 26 062,44 грн. з ПДВ. У січні 2025р. на підставі листів від ТОВ «Місто для людей» було проведення корегування умовно-постійної частини, а саме зняті нарахування з лютого 2022р. з моменту відсутності опалення. Таким чином, загальна сума нарахувань приміщення споживача [PERSON] за послугу постачання теплової енергії умовно-змінної, умовно- постійної частини тарифу та абонентської плати з урахуванням перерахунків за період з листопада 2021р. по березень 2024р. складає: 16 908,25 грн. /а.с.121-122/. 24.09.2025 року від представника позивача надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача, в яких вказала, що Концерн «МТМ» не погоджується з висновками викладеними у контррозрахунку споживача, а саме: Щодо застосування споживачем для визначення обсягу загально- будинкових потреб формулу 23 та 24 методики. Розглянувши контррозрахунок споживача видно, що споживач використовує при розрахунку загально-будинкових потреб будинку дані, які були відсутні на момент помісячного розрахунку нарахувань. Інформація викладена у листі №167/25 від 02.05.2025р. від ТОВ «Місто для людей» може буде прийнята до розрахунку з моменту надання її споживачем до Концерну «Міські теплові мережі» і не може використовуватись при розрахунку за минулі періоди у зв`язку неможливістю підтвердження цих даних у минулих періодах. Також, слід зауважити, інформація викладена у листі від ТОВ «Місто для людей» містить інформацію не в повному обсязі, Відповідно до наведеного розрахунок умовно-постійної частини тарифу виконується відповідно до теплового навантаження будинку в цілому. Об`єктом теплопостачання за адресою [ADDRESS] є будинок, оскільки до мереж оператора зовнішніх мереж приєднано будинок, а не окремі приміщення. Розрахунок умовно-постійної частини тарифу виконується відповідно до теплового навантаження будівлі та розподіляється між споживачами пропорційно площі приміщень споживачів та не залежить від кількості, наявності або відсутності опалюваних приладів. Теплове навантаження в розмірі 0,000580Гкал/годину застосовувалось при проведенні нарахувань за договором купівлі-продажу теплової енергії №660105 від 30.09.2015р., дія якого припинена з 01.11.2021р. Щодо розрахунку нарахувань у контррозрахунку споживача за листопад, грудень 2021р. (згідно першої редакції методики). Також слід зауважити, згідно 12 абзацу п.1 розділу II Методики для житлових опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку, приймається ks = 1, для нежитлових опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку, ks= 1,5.Споживач у своєму контррозрахунку знехтував даним пунктом методики та не застосував коефіцієнт для нежитлових опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку, який дорівнює ks= 1,5. Щодо нарахувань за період з листопада 2021р. по березень 2024р. Житловий будинок [ADDRESS] обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії. Нежитлове приміщення споживача [PERSON] знаходиться в житловому будинку за адресою [ADDRESS] та не оснащено розподільним приладом обліку теплової енергії. У відповідності до п. 24 Правил №830 - розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315» (надалі-Методика №315). Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021року №358 внесено зміни до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, які набули чинності 28.01.2022року. Згідно листа від ТОВ «Місто для людей» від 31.01.2022р. у зв`язку з аварійною ситуацією, яка склалась у будинку за адресою [ADDRESS] у деяких квартирах будинку опалення відсутнє та проводяться відновлювальні роботи. На підставі листа з лютого 2022р. були припинені нарахування споживачу за послугу постачання теплової енергії умовно-змінної частини тарифу. Сума нарахувань за період з листопада 2021р. по березень 2024р. за послугу постачання теплової енергії умовно-змінної та умовно-постійної частини тарифу та абонентської плати складає 26062,44 грн. з ПДВ. У січні 2025р. на підставі листів від ТОВ «Місто для людей» було проведення корегування умовно-постійної частини, а саме зняті нарахування з лютого 2022р. з моменту відсутності опалення. Таким чином, загальна сума нарахувань приміщення споживача [PERSON] за послугу постачання теплової енергії умовно-змінної, умовно- постійної частини тарифу та абонентської плати з урахуванням перерахунків за період з листопада 2021р. по березень 2024р. складає: 16 908,25 грн. з ПДВ. Прохає суд , з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, задовольнити позовні вимоги./а.с.124-126/. 14.01.2026 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення/а.с.145-51/. 14.01.2026 року від представника позивача надійшли заперечення на пояснення представника відповідача /а.с.176-184/. Представник позивача у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги , прохав суд задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову частково з підстав вказаних у поясненнях . Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, свідків, оцінивши докази надані позивачем, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту). Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року за № 2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що Відповідачка [PERSON] є власником нежитлового приміщення 2 площею 74,9 м2 розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15). Договір між Концерн «Міські теплові мережі» та [PERSON] не укладався. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, зокрема, у постанові від 7 липня 2020р. у справі № 712/8916/17, погоджується з висновками судів про те, що відсутність укладеного письмового договору про надання будь-якого виду комунальних послуг не звільняє відповідачів як споживачів від обов`язку оплати за надані послуги, оскільки у сторін таких спорів є фактичні договірні відносини щодо надання-отримання відповідних житлово-комунальних послуг ВП ВС вказує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). У вказаній постанові ВП ВС зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). 02.10.2021 року на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. З 01.11.2021 року між Позивачем та Відповідачем був укладений Типовий індивідуальний договір про надання послуги з теплової енергії. З матеріалів справи судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , в якому розташоване нежитлове приміщення, обладнано вузлом комерційного обліку. Відповідно до п.11 Договору обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку, які зазначені в рахунках за надані послуги або розрахунком до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджених наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315. Пунктом 6 Розділу III Методики визначено, що у будівлі/будинку, у якій/якій частина приміщень оснащена приладами розподільного обліку теплової енергії, а решта приміщень не оснащена такими приладами, наявні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг спожитої теплової енергії розподіляється на опалення опалюваного приміщення, оснащеного вузлом розподільного обліку, визначається на підставі показань відповідного вузла розподільного обліку з врахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загально будинкові потреби опалення будівлі/будинку, що визначається пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів цих приміщень, та враховуючи вимоги розділів VI, VIII цієї Методики. Згідно Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 Концерном «МТМ» для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021 № 374. Собівартість виробництва, транспортування та постачання теплової енергії складається, по-перше, з вартості палива, електроенергії, покупної теплової енергії та, по-друге, витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані. Перший вид витрат називається умовно-змінними, тобто такими, розмір яких залежить від обсягів теплової енергії, що вироблена та надана споживачам. Другий вид витрат не залежить від обсягів теплової енергії, що вироблена та надана споживачам, тому називається умовно-постійними. Проте обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, яке виробляє та транспортує теплову енергію споживачам. В періоді застосування сезонного тарифу на теплову енергію, до 01.10.2021, тобто до введення двоставкового формату тарифу, як умовно-постійні, так і умовно-змінні витрати в тарифі враховувались разом, і споживач, сплачуючи за теплову енергію, компенсував теплопостачальному підприємству одночасно дві частини витрат у складі однієї сплати. Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо, тобто двома ставками. Перша ставка (умовно-змінні витрати) - плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії. Друга ставка (умовно-постійні витрати) - плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/годину). Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі Правила) визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Умовно-постійна частини тарифу для приміщень, вбудованих в житлові будинки/нежитлові будівлі розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача. Згідно пункту 32 Правил № 830 розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 цих Правил визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Тобто вартість абонентської плати за постачання теплової енергії є постійна та змінюється протягом року. Представником відповідача у відзиві надано контррозрахунок основного боргу та фактичні нарахування за спірний період складають:по умовно- змінній частині тарифу - 11560,34 грн., по умовно - постійній частині тарифу - 117,90 грн., Абонплата - 51,88,00 грн. Таким чином вважають, що фактична заборгованість Відповідача за спірний період становить 11 730,12 грн. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою [ADDRESS] в якому знаходиться приміщення відповідача, підтверджується рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2024 років, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради, та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Судом встановлено, що 19.08.2025 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення , в яких вказала, що 28.01.2022 в чотирьох поверховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] стався вибух побутового газу без подальшого горіння. Внаслідок вибуху відбулось руйнування несучих конструкцій. За наслідками експертної комісії з визначення рівнів та класів надзвичайних ситуацій ДСНС України, вищевказану подію класифіковано як надзвичайну ситуацію місцевого рівня (протокол від 12.02.2022 №2/01-22), що підтверджується листом ГУ ДСНС України в Запорізькій області №536002-2412/53 02-4 від 30.05.2023 року та Актом, обстеження технічного стану житлового будинку Франка № 43 від 02.02.2022./а.с.68-70/. Позивачем у січні 2025р. на підставі листів від ТОВ «Місто для людей» було проведення корегування умовно-постійної частини, а саме зняті нарахування з лютого 2022р. з моменту відсутності опалення. Таким чином, загальна сума нарахувань приміщення споживача [PERSON] за послугу постачання теплової енергії умовно-змінної, умовно- постійної частини тарифу та абонентської плати з урахуванням перерахунків за період з листопада 2021р. по березень 2024р. складає: 16 908,25 грн. з ПДВ, а саме:Умовно-змінна - 14677,35 грн.,Умовно-постійна- 1600,90 грн., Абонентська плата- 630,00 грн./а.с.123/ Для здійснення перевірки нарахувань позивачем надано всі необхідні дані, що містяться в рахунку, а саме покази приладу обліку, площу опалювальних приміщень у будинку, площу приміщення відповідача, тарифи що діяли в розрахунковому періоді. Подача теплоносія на об`єкт відповідача нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] у спірному періоді підтверджується інформацією зняття показань приладів обліку теплової енергії злистопада 2021р. по березень 2024р, та зняті нарахування з лютого 2022р. з моменту відсутності опалення. Щодо доводів представника відповідачки на неякісне надання послуги, а саме системи опалення будинку, суд зазначає наступне. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 20 листопада 2019 у справі № 640/18143/16-ц, факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги, що, у свою чергу, є порушенням умов договору у розумінні ст. 526, 530 ЦК України, повинен бути зафіксований належним чином. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Відповідно до Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27 грудня 2018 року № 1145, його поширюється на споживачів комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком, виконавців комунальних послуг та управителів багатоквартирних будинків. У разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати управителя багатоквартирного будинку для перевірки якості наданих послуг. Проведення перевірки відповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, забезпечується виконавцем комунальної послуги або управителем багатоквартирного будинку. Споживач також має право звернутися до відповідних уповноважених державних органів за захистом порушених прав щодо якості надання комунальних послуг та/або послуг з управління багатоквартирним будинком. Для проведення перевірки відповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, споживач звертається до виконавця комунальної послуги або управителя багатоквартирного будинку в усній формі особисто, за допомогою телефонного зв`язку або в письмовій формі за поштовою або електронною адресою, що зазначена в договорі про надання відповідних послуг, з претензією про невідповідність кількісних та/або якісних показників послуг. У разі встановлення під час перевірки фактів невідповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, в акті-претензії зазначаються дата і час проведення перевірки, виявлені факти невідповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, інформація про дату початку зниження якості відповідної послуги. Якщо під час перевірки факти невідповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, не підтверджено, в акті-претензії зазначається інформація про відсутність фактів невідповідності якості комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком. В акті-претензії зазначаються також виявлені під час його складання додаткові факти невідповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг. Акт-претензія складається у двох примірниках і підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги (його представником) або управителем багатоквартирного будинку. Один примірник акта-претензії передається споживачеві, другий - зберігається у виконавця комунальної послуги (його представника) або управителя багатоквартирним будинком. У разі коли за результатами проведення перевірки споживач та виконавець комунальних послуги або управитель багатоквартирного будинку не дійшли згоди щодо наявності (відсутності) факту невідповідності якості надання комунальних послуг або послуг з управління багатоквартирним будинком умовам або параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, та/або причин виникнення таких порушень або невідповідності, акт-претензія підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Результати перевірки якості надання комунальних послуг та/або послуг з управління багатоквартирним будинком можуть бути оскаржені в судовому порядку. Під час проведення перевірки відповідності якості надання послуг з управління багатоквартирним будинком вимогам, передбаченим договором про надання зазначених послуг, управитель багатоквартирного будинку враховує: 1) рівень забезпечення виконання передбачених у договорі про управління багатоквартирним будинком робіт з утримання спільного майна багатоквартирного будинку, поточного ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, утримання ліфтів тощо, визначених договором управління багатоквартирним будинком; 2) стан дотримання періодичності виконання (надання) робіт (послуг), визначених договором управління багатоквартирним будинком; 3) стан дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо якості послуг з управління багатоквартирним будинком. Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року № 70 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі». У цьому Порядку вказано, що у разі надходження актів-претензій від споживачів про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення, проводиться перерахунок протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії). При цьому, у своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі № 521/6969/15-ц, Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії. Відповідачем не надані суду акти-претензії, які б були відповідними доказами неналежного надання позивачем відповідних комунальних послуг або якості послуг за спірний період з 01.11.2021 - 31.03.2024 . Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили про неякісне надання опалення у приміщенні відповідача, а саме температурний режим не відповідав нормам, про що складалися відповідні акти, скарги, звернення до відповідних організацій. Самі по собі показання свідків не є належними та достатніми доказами ненадання /надання позивачем відповідних послуг. Неналежними письмовими доказами суд вважає долучені відповідачем до матеріалів справи:лист від ТОВ « Місто для людей» від 02.05.2025 року/а.с.111/, відповідь на звернення Концерну МТМ від 19.05.2025 року /а.с.112-113/, листи Міністерства розвитку громад та територій України/а.с.114-115/, Акт від 03.02.20216 року/а.с.152/, Протокол наради з питання роботи системи опалення від 17.01.2025 /а.с.153154/, відповідь звернення ТОВ « Місто для людей» від 12.06.2025 року/а.с.155/, колективне звернення від 07.07.2025 року/а.с.156-158/, технічний припис від 05.01.2026року та 03.02.2016/а.с.160-161/, акт заміру температури повітря в приміщенні від 22.01.2025, 26.02.2025, 19.03.2025/а.с.162-166/, лист Департаменту з управління житлово-комунальним господарством від 28.07.2025/а.с.173/, так як не охоплюють спірний період з 01.11.2021 - 31.03.2024 та не підтверджують неналежне надання позивачем відповідних комунальних послуг або якості послуг. Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20). Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Фотографії, які надані відповідачем та містяться в матеріалах справи, не є належним доказом надання неякісних послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі, та не можуть замінювати передбачений законодавцем Акт-претензію. /а.с.174-175/. Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до положень ч. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила № 630) централізоване опалення послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Згідно ч.1,3 ст.9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ч.1,2 ст.12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Згідно ч.7 ст.14 Закону до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч.5 ст.13 цього Закону. Частиною 5 ст.13 Закону встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Згідно п.1 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Пунктом.13 Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах передбачено, послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Пунктом 24 Правил визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Згідно п.32 Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Відповідно до п.35-37 Правил розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Пунктом 3 частиною 2 статті10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів. Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами розподілювачами теплової енергії / вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті. Згідно п.5 ч.2 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 року №315, встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Нормами Розділу І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних Приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до Розділу III Методики. Розподілу підлягають обсяги спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у відповідності до складових формул 1, 2, наведених у пункті 2 розділу II цієї Методики, залежно від категорії приміщення, надання йому комунальної послуги з постачання теплової енергії на опалення, наявності/відсутності та типу приладів розподільного обліку теплової енергії, дотримання температури повітря в опалюваному приміщенні в нормативно допустимому діапазоні, наявності/відсутності приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку. Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики. Пунктом 5 Розділу III Методики визначено, що розподіл теплової енергії у будівлі/будинку, у якій приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії для будівлі/будинку, незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, у якій/якому відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначається разом з обсягом спожитої теплової енергії на опалення цих приміщень. Відповідно розділу III Методики №315 визначається та розподіляється обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування (далі МЗК) та допоміжних приміщень, а саме: у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20 %; двоповерхова - 18 %; триповерхова - 16 %; чотириповерхова - 14 %; п`ятиповерхова - 12 %; шестиповерхова та вище - 10 %. Також, відповідно Розділу V Методики №315 визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, зокрема: обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювані приміщення від: індивідуального теплового пункту без регулювання за погодними умовами - 15 %; індивідуального теплового пункту при регулюванні за погодними умовами - 5 %; автономної теплогенеруючої/когенераційної установки - 7 %; центрального теплового пункту або теплогенеруючої/когенераційної установки, яка не є автономною - 8 %. Відповідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 ст.317 ЦК України зазначає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, зібраними у справі доказами підтверджено, що нежитлове приміщення, яке належить відповідачу, відноситься до опалюваного приміщення, при цьому житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії. У відповідності до п. 24 Правил №830 - розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315» (надалі-Методика №315). Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021року №358 внесено зміни до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, які набули чинності 28.01.2022року. Суд звертає увагу, що споживач, [PERSON] у своєму контррозрахунку не застосувала коефіцієнт для нежитлових опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку, який дорівнює ks= 1,5. Таким чином, позивачем для визначення розподіленого обсягу для опалюваного приміщення, оснащеного приладом розподільного обліку теплової енергії, застосована правильна формула Методики №315. У судовому засіданні представник відповідача звертала увагу суду на факт, що дана справа повинна розглядатися у господарському судочинстві. Посилання відповідача на те, що розгляд вказаного позову підлягає у господарському судочинстві є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки з урахуванням сталої правової позиції Верховного Суду. Суд зазначає , що Верховний суд у Постанові від 29.01.2025 у справі №337/3337/23 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії вбачається, що «з моменту державної реєстрації ФОП, фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах: як фізична особа та як ФОП. При цьому наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18)). Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації ФОП така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (постанова Великої палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18). Зі змісту позовної заяви, а також рахунків за надані послуги вбачається, що Концерн «Міські теплові мережі» просив стягнути зі [PERSON] саме як з фізичної особи на свою користь суму заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з листопада 2021 року по травень 2023 року. Отже, Концерн «Міські теплові мережі», звертаючись до суду з указаним позовом, обґрунтовано визначив належність спору до цивільної юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли не з господарського договору. Відтак, у справі, яка переглядається, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що спір відноситься до юрисдикції господарських судів виключно у зв`язку із наявність у відповідача статусу фізичної особи-підприємця, а отже, дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 04 серпня 2022 року у справі № 336/3615/20 (провадження № 61-1558св22), від 21 вересня 2022 року у справі № 644/6381/19 (провадження № 61-1323св21)». Наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації ФОП він виступає як підприємець у всіх правовідносинах. В даному випадку [PERSON] не була позбавлена права та можливості звернутися до позивача стосовно роз`яснень здійснених нарахувань за надану послугу з постачання теплової енергії. Проте, відповідне листування в матеріалах справи відсутнє та відповідачем не подано. За вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді на адресу Концерну «МТМ» не надходило. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини справи, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено факту ненадання Концерном МТМ послуг або надання їх не в повному обсязі. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України» № 63566/00 від 18.07.2006 року). Таким чином, нежитлові приміщення, які знаходиться у житловому будинку, використовуються під комерційну діяльність, та/або через які проходять транзитні трубопроводи системи опалення будинку, не можливо віднести до неопалювальних приміщень, так як в таких приміщеннях нормується температура в залежності від типу використання даного приміщення. Нарахування для таких приміщень здійснювалось згідно Методики (розділ ІІ), як для опалювальних приміщень, пропорційно площі. З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу підлягає задоволенню у розмірі 16 908,25 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved