Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.03.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем був укладений кредитний договір №8874112. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит у день закінчення строку позики, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. 13.11.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 13112025, у відповідності до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступає (передає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників. Первісний кредитор свої зобов`язання з договором виконав, натомість відповідач свої зобов`язання не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 25080,00 грн, що складається з: - заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн; - по процентах в розмірі 1080,00 грн.; - заборгованості за пенею, штрафами у розмірі 5000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 25008,00 грн та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 08.01.2026 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі. Відповідач належним чином повідомлялася про розгляд справи, за зареєстрованим місцем проживання було направлено ухвалу про відкриття провадження, яку отримано 21.01.2026, відзив на позов не подано. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 20.03.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №8874112 в електронній формі, відповідно до умов якого, узгоджено суму кредиту - 10000,00 грн на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.1.6 договору). Відповідно до п.2.1 договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Договір №8874112 про надання споживчого кредиту підписано сторонами, зокрема відповідачем, електронним підписом одноразовим ідентифікатором А4920, також відповідачем підписано додаток № 1 до договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» та паспорт споживчого кредиту. Кінцева дата повернення кредиту 15.03.2026. 13.11.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №13112025 відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь позивача право вимоги за вище вказаним кредитним договором. Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників від 13.11.2025 до Договору факторингу №13112025 від 13.11.2025, позивач ТОВ «ФК» ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №8874112 у сумі 25080,00 грн., з яких: - заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн; - по процентах в розмірі 1080,00 грн.; - заборгованості за пенею, штрафами у розмірі 5000,00 грн. (а.с.35). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не спростовано обставини щодо факту укладення відповідачем зі сторони позичальника кредитного договору, факту належності йому платіжної картки, номер якої вказано у договорі, та факту отримання в межах договору кредитних коштів в розмірі 10000 грн від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Щодо розміру заборгованості за договором надання грошових коштів у кредит №8874112 від 20.03.2025, суд зазначає наступне. Так, судом вище зазначалося, що 20.03.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №8874112 в електронній формі, відповідно до умов якого, узгоджено суму кредиту - 10000,00 грн на 360 днів. Відповідно до наданих додатків до Договору про надання споживчого кредиту №8874112 від 20.03.2025, а саме Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит вбачається, що датою повернення даного кредиту є 15.03.2026 (а.с.14,15). Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). Споживач - це фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 10.06.2017 набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" (далі - Закон № 1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - № 1023-XII). З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів". В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначено, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Відповідно до ч.4 ст. 16 Закону № 1734-VIII передбачено, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Як встановлено судом, кредит за договором №8874112 від 20.03.2025 є споживчим. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", в укладеному договорі визначається порядок дострокового повернення кредиту. Звертаючись до суду з даним позовом (29.12.2025), позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, кінцевий строк виконання за яким ще не настав 15.03.2026. Разом з тим, позивачем надано докази направлення відповідачу досудової вимоги, згідно якої вбачається, що станом на 21.04.2025 поточна заборгованість відповідача за кредитним договором №8874112 від 20.03.2025 становить 11700,00 грн., яка складається з: - 10000,00 грн. кредит (тіло кредиту); - 1700,00 грн. проценти (а.с.19). Згідно п.4.1.9 Договору про надання споживчого кредиту №8874112 від 20.03.2025, передбачено, що товариство має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав в повному обсязі у порядку та випадках, передбачених п.5.4 Договору. Згідно з п. 5.4 Кредитного договору сторони узгодили, що товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається у вигляді електронного листа на електронну адресу Клієнта, зазначену у Договорі та/або шляхом направлення повідомлення на додаткові контактні дані клієнта, вказані в цьому договорі, в тому числі з використанням месенджерів. Моментом отримання клієнтом повідомлення є момент отримання товариством електронного підтвердження про таке направлення. В даному випадку клієнт повинен здійснити повне дострокове повернення кредиту та процентів протягом 30 календарних днів, з дня отримання від товариства повідомлення про таку вимогу (а.с.9). При цьому, згідно статей 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Первісний кредитор скористався своїм правом на звернення 21.04.2025 до позичальника з вимогою про досудове врегулювання спору, якою в зв`язку з простроченням кредиту вимагав достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування ним. Відтак, первісний кредитор - ТОВ «АВЕНТУС Україна», пред`явивши вказану досудову вимогу, визначив дату дострокового повернення кредиту, після якої припинилося право нарахування передбачених кредитним договором процентів за кредитом. Разом з тим, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем для підтвердження розміру кредитної заборгованості, вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» нараховано відсотки за період після пред`явлення досудової вимоги позичальнику з 21.04.2025 по 18.07.2025 (а.с.22-27). Аналогічна правова позиція висловлена у постановах ВП ВС від 31.10.2018 справа №202/4494/16-ц, від 19.05.2020 справа № 910/23028/17, ухвала ВП ВС від 21.01.2026 справа № 914/140/24. Таким чином, враховуючи вище викладене, нарахування відсотків після пред`явлення вимоги щодо дострокового повернення кредиту не відповідає вимогам кредитного договору та закону. Після закінчення строку, на який укладався договір, у первісного кредитора виникло право на отримання коштів у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за понадстрокове користування позикою, однак вимог про стягнення в порядку ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялося. Отже, нарахування та стягнення з відповідача відсотків за понадстрокове користування кредитом (після пред`явлення вимоги) у розмірі 8380,00 (10080,00-1700,00) грн. є безпідставним. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем 19.05.2025 добровільно було сплачено 420,00 грн. (а.с.23), які було зараховано на списання відсотків, але оскільки нарахування відсотків за користування кредитом у цей період є неправомірним, тому дану сплату необхідно зарахувати на погашення відсотків та тіла кредиту. Щодо позовної вимоги по пені по кредиту, судом зазначає наступне. Відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відповідно до Указу Президенту України № 64/2002 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год 30 хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час, а тому нарахування пені за кредитними договорами є неправомірним. За цих обставин у стягненні з відповідача нарахованої пені за кредитним договором №8961019 від 15.04.2025 у розмірі 5000,00 грн. необхідно відмовити. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підтверджені належними та допустимим доказами, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 11280,00 грн. (1000,00+1700-420), з яких: -10000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; -1280,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2422,40 грн. (а.с.1). Оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме на 44,97%, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1089,35 грн.

Outcome: partial