Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 04.03.2024 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики №7040886. 11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру Боржників №6 від 21.08.2024 до Договору факторингу №11-01/2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №7040886 в сумі 29 000 грн, з яких: 10 000 грн сума заборгованості за основним боргом; 14 000 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою; 5 000 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №7040886 в розмірі 29 000 грн, яку позивач просив стягнути із відповідача та стягнути судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. У позовній заяві представник позивача просив здійснювати розгляд справи за відсутності їхнього представника та зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечують проти ухваленням судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за зареєстрованою адресою місця проживання, однак в судове засідання не з`явився. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Відзиву на позов до суду не подавав. За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 04.03.2024 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики №7040886, за умовами якого Товариство надало позику позичальнику в сумі 10 000 грн, строком на 60 днів, із акційною процентною ставкою 2 %, із базовою процентною ставкою - 2.5 %, та із основною процентною ставкою - 2.5 %, дата повернення позики 03.05.2024 (п.п.2.3.3., 2.3.4., 2.3.6., 2.4.1, 2.4.2., 2.4.3. Договору). Відповідно до п.2.3.4. Договору строк позики: загальний строк до 03 травня 2024 року (60 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених Розрахунком. Відповідно до п.2.4.1. Договору акційна процентна ставка, фіксована: 2 % на день застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності у разі наявності акційних пропозицій та діє лише з умови дотримання Позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п.3.1.1. цього Договору. Відповідно до п.2.4.2. Договору базова процентна ставка, фіксована: 2.5 %, на день застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п.3.1.2 цього Договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної Додаткової угоди, укладеної Сторонами цього Договору. Відповідно до п.2.4.3. Договору основна процентна ставка, фіксована: 2.5 %, на день застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. У Графіку платежів до договору позики №7040886 визначено дату видачі та дату платежу позики, згідно якого позичальник зобов`язаний сплатити платіж на погашення позики до 03.05.2024, що складається з погашення суми позики та процентів за користування кредитом. Проте, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконав, не сплачував кошти на погашення суми позики і проценти за користування кредитом згідно кредитного договору. В зв`язку з цим, станом на 11.01.2024 (дата передачі права вимоги за договором факторингу №11-01/2024) у [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №7040886. 11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно п.1.2. Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Позивач вказує, що відповідно до Реєстру Боржників №6 від 21.08.2024 до Договору факторингу №11-01/2024 набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №9659317 в сумі 29 000 грн, з яких: 10 000 грн сума заборгованості за основним боргом; 14 000 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою; 5 000 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст. 516 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Встановлено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» має право вимоги до [PERSON] на підставі укладеного договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024. Розрахунок заборгованості за договором позики №7040886наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом заборгованості відповідача за неповерненою сумою позики та нарахованими процентами за користування позикою. При цьому, сума заборгованості відповідача за процентами на прострочену позику стягненню не підлягає. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Даним пунктом також установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась і триває до теперішнього часу. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання, а саме неправомірним користуванням позикою, позикодавцем ТОВ «Маніфою» нараховано проценти на прострочену позику в сумі 5 000 грн, які за своєю суттю є процентами, які передбачені ч.2 ст.625 ЦПК України. Оскільки проценти на прострочену позику за договором позики нараховані в період дії воєнного стану, то [PERSON] звільняється від обов`язку їх сплати на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Тому суд вважає обґрунтованими доводи позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №7040886в розмірі 24 000 грн (10 000 + 14 000 = 24 000). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ФК «ЄАПБ» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ЄАПБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково в розмірі 24 000 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір має бути присуджено позивачеві з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач пред`явив позов на загальну суму 29000 грн. Позов задоволено на суму 24000 грн. Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 2 505,93 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial