Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позиція сторін у справі. [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] не є спадкоємицею першої черги і їй було невідомо про наявність складеного на неї заповіту, який випадково знайшов її батько [PERSON] [INFO] у квартирі померлого серед речей померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть 253 відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Київ) від 05 січня 2025 року серія [NUMBER] . Окрім вказаного позивач має малолітню дитину [INFO] , яка має хворобливий стан здоров`я, докази на підтвердження вказаних обставин долучені до матеріалів позовної заяви. У зв`язку з викладеним, [PERSON] невідкладно - 26.11.2025 звернулась до адвоката Мелехової О.С. за правничою допомогою та 03.12.2025 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 03.12.2025 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. повідомила [PERSON] про відсутність правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском шестимісячного строку. Позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом померлої, водночас їй було відмовлено у відкритті спадщини, оскільки вона пропустила строк для прийняття спадщини, тому звертається до суду із даним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач в судове засідання з`явилась, надала письмові пояснення по суті спору та просила слухати справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав відзив в якому заперечує проти позовних вимог та просить розглянути справу відповідно до зібраних доказів по справі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, проте подала заяву про розгляд справи без її участі. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2025 р. у справі № 757/63514/25-ц відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 01.10.2018 року громадянин України [PERSON] , [INFO] , заповів [PERSON] ( [INFO] ) на випадок смерті усі права та обов`язки, які належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати у майбутньому, відносно всієї належної частки у праві власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується заповітом від 01.10.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябовою І. Г. 01.10.2018 року та зареєстровано в реєстрі №522. Оскільки позивач не є спадкоємицею першої черги та не проживала разом з спадкодавцем, вона не була обізнана про наявність вказаного заповіту. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про що 05.01.2025 року було внесено відповідний актовий запис № 253. [PERSON] не є спадкоємицею першої черги і їй було невідомо про наявність на неї заповіту, який випадково знайшов її батько [PERSON] ( [INFO] ) [INFO] у квартирі померлого серед його речей. Окрім вказаного позивач має малолітню дитину [INFO] , яка має хворобливий стан здоров`я, докази чого також надаються суду. У зв`язку з викладеним, [PERSON] невікладно - 26.11.2025 звернулась до адвоката Мелехової О.С. за правничою допомогою та 03.12.2025 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на підставі відповідно до ст. 1268 ЦК України. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справа № 686/5757/23 дійшла висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Крім того, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому неодноразово продовжений та діє наразі. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Постановою Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 676/47/21 визначено, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ в Україну, збройна агресія РФ є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства, а саме підтверджено, що зазначена обставина з 24 лютого 2022 року до її офіційного закінчення, є надзвичайною, невідворотною та об`єктивною обставиною, та є поважною та об`єктивною причиною пропущення строку на подачу на прийняття спадщини за заповітом. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд приймає до уваги, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з наступних причин: позивач не є спадкоємицею першої черги та не проживала разом з спадкодавцем, не була обізнана про наявність вказаного заповіту, водночас є єдиним спадкоємцем за заповітом померлої та має малолітню дитину з хворобливим станом здоров`я, введення на території України воєнного стану, постійні обстріли, відсутність електроенергії протягом строку для прийняття спадщини. При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Крім того, суд також враховує ту обставину, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, а також те, що на позивача складений заповіт від 01.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябовою І. Г. 01.10.2018 року та зареєстровано в реєстрі №522, інших спадкоємців на вказане майно немає. Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі № 580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті22,57,58,94та152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом і слід визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є два місяці, перебіг яких рахується після набрання рішенням законної сили. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved