Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

В листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. Вимоги обґрунтовані тим, що вона є спадкоємицею своєї бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Остання за життя прийняла спадщину після смерті своєї сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , однак не оформила право власності на земельні ділянки. Через відсутність свідоцтва про народження [PERSON] нотаріус відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки документально підтвердити родинний зв`язокміж указаними вище особам неможливо. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 13.01.2026 справу передано судді Іллюку С.В. Ухвалою суду від 19.01.2026 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала, надала пояснення щодо обставин справи та просила суд встановити факт родинних відносин для реалізації її спадкових прав. Заінтересована особа - Барашівська сільська рада Звягельського району Житомирської області у судове засідання свого представника не направила, однак подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без їх участі, при вирішенні справи покладалася на розсуд суду та зазначила, що щодо заявлених вимог не заперечує. Заслухавши пояснення заявника та його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає про таке. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Крім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Частиною 7 ст. 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У постанові Верховного Суду від 15.01.2025 у справі № 205/4972/23 зазначено, що родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - це кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦП України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. З таких самих критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23). Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви з таких мотивів. Факт смерті осіб та їхнє спільне походження за батьківською лінією підтверджується свідоцтвами про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 4) та [PERSON] [NUMBER] (а.с. 5), де в обох померлих зазначено однакове по батькові - « [PERSON] ». Неможливість надання прямих доказів народження підтверджується повідомленнями Державного архіву Житомирської області від 18.08.2025 (а.с. 10) та 19.08.2025 (а.с. 9). Згідно з даними архіву, актовий запис про народження [PERSON] (1938 р.н.) зберігся, де батьком вказано [PERSON] , тоді як дані про народження [PERSON] (1936 р.н.) відсутні через не надходження актових записів про народження Неділищенської сільської ради Баришівського району за 1936 рік, що робить судовий порядок єдиним шляхом встановлення істини. Також, проживання померлих як однієї сім`ї підтверджується довідкою Неділищенськогостаростинського округу № 107 від 21.07.2025 (а.с. 8). На підставі записів Погосподарської книги № 3 за 2011-2015 роки (о/р [NUMBER] ) встановлено, що на момент смерті [PERSON] ( [INFO] ) у тому ж будинку в с. Неділище разом із нею проживала та була зареєстрована її сестра - [PERSON] . Цей документ офіційно фіксує статус осіб як сестер у межах одного домогосподарства. Окрім того, родинний характер відносин підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні засвідчили, що померлі все життя визнавали себе рідними сестрами, мали спільний побут та родинні зв`язки. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народженя серії [NUMBER] заявниця народилася [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено актовий запис № 68, де батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Факт реєстрації шлюбу між батьками заявниці, [PERSON] та [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до цього документа, шлюб було зареєстровано 29.01.1983, після чого матір заявниці змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 16). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00024324536 від 23.10.2019 (а.с. 15), матір`ю [PERSON] є [PERSON] . Цим документом підтверджується прямий родинний звязок між матірю заявниці та її бабусею. Подальша зміна прізвища самої заявниці з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 18), згідно з яким 19.11.2006 вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . Після реєстрації шлюбу заявниці було присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] . Додатковим підтвердженням спадкових прав заявниці та ланцюга родинних зв`язків є свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.10.2025 (а.с. 20), згідно з яким [PERSON] після смерті своєї баби, [PERSON] , успадкувала все майно останньої, що підтверджує її статус як законного правонаступника та наявність прямого юридичного інтересу у встановленні факту родинних відносин між померлими сестрами. Підставою для звернення до суду стала постанова приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу від 03.11.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] через неможливість документально підтвердити родинні зв`язки між спадкодавцем та її сестрою [PERSON] (а.с. 28). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваноїобставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Таким чином, сукупність досліджених доказів - від записів у погосподарських книгах до свідчень очевидців та архівних довідок - логічно доводить, що [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами. Встановлення спадкового ланцюга від заявниці [PERSON] до померлих підтверджується наданими свідоцтвами про народження та шлюб ( [PERSON] , [PERSON] ).

Outcome: approved