Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Короткий виклад позиції учасників справи. Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Мещанінов А.М., звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошової компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що з 05.08.1988 року по 28.05.2021 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . В період шлюбу 22.03.2013 року на ім`я відповідача [PERSON] було придбано бувший у використанні автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry», VIN: [NUMBER] , 2012 року випуску, колір - сірий, д.н.з. [NUMBER] . Після розірвання шлюбу, 17.08.2021 року відповідач [PERSON] , без отримання її письмової згоди, продав вищевказаний автомобіль [PERSON] . А вже 07.09.2021 року [PERSON] здійснила перереєстрацію цього ж автомобіля на відповідача [PERSON] 12.01.2024 року автомобіль «Toyota Camry» VIN: [NUMBER] був повторно відчужений відповідачем шляхом продажу на користь нового покупця [PERSON] . Позивачка вважає, що вказані дії відповідача, пов`язані з неодноразовим відчуженням транспортного засобу, який є спільним сумісним майном подружжя, були вчинені без її письмової згоди та з метою уникнення поділу такого майна, що призвело до порушення її майнових прав. З урахуванням того, що автомобіль є неподільною річчю, просить суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію 1/2 частки вартості транспортного засобу на момент розгляду справи у суді, що становить 286 450,00 грн. та судові витрати (а.с. 1-30, 71-127 т. 1). 17.03.2025 року відповідач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Лушкін М.Ю., звернувся до суду з відзивом на позов. В обґрунтування заперечень посилається на те, що ще у 2020 році, після фактичного припинення шлюбних стосунків, між сторонами було укладено Договір поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договором визначено, що за час шлюбу подружжям в спільну сумісну власність набуто 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] , яку подружжя поділило по 1/4 частки кожному. Автомобіль «Toyota Camry», хоч і був придбаний під час шлюбу, проте за кошти відповідача та з метою використання відповідачем для робочих поїздок. Крім того, позивачці було достовірно відомо про продаж даного транспортного засобу, що можуть підтвердити свідки, проте жодних заперечень вона не висловлювала. Відповідач та його представник вважають, що даний позов подано з метою вчинення тиску на [PERSON] , оскільки він є власником 1/4 вищевказаної квартири, а інша 1/4 частина належить доньці сторін спору - [PERSON] , яка наразі не спілкується з батьком та вимагає його виселення. За час експлуатації технічний стан транспортного засобу значно погіршився й станом на 2024 рік автомобіль мав значні технічні пошкодження, які вплинули на його вартість, а тому його продаж було вчинено за 49 000,00 грн. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 214-227 т. 1). 24.03.2025 року представник позивачки [PERSON] адвокат Мещанінов А.М. звернувся до суду з відповіддю на відзив. В обґрунтування посилається на те, що у договорі про поділ майна сторони узгодили правовий режим лише для одного об`єкту спільного майна - 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Представник вказує, що позивачка не знала про неодноразові відчуження автомобіля, оскільки цю інформацію відповідач тримав у таємниці. Вартість автомобіля, яка була визначена у розмірі 49 000,00 грн. є необґрунтованою, оскільки визначена сторонами правочину, а не на підставі звіту про оцінку майна. Посилаючись на висновки Верховного Суду, просить суд стягнути з відповідача половину ринкової вартості автомобіля на час розгляду справи у суді (а.с. 228-233 т. 1). Рух справи. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17.12.2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 129 т. 1). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28.01.2025 року витребувано з Головного сервісного центру МВС копії документів на підставі яких здійснено реєстрацію та відчуження транспортного засобу (а.с. 148-149 т. 1). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21.10.2025 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті (а.с. 68 т. 2). У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Мещанінов А.М. просив суд з урахуванням висновку експерта про визначення ринкової вартості автомобіля стягнути з відповідача на користь позивачки 286 450,00 грн. в якості компенсації 1/2 частки вартості автомобіля. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Лушкін М.Ю. заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Фактичні обставини, встановлені судом. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні обставини справи. Як встановлено рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28.05.2021 року у справі № 752/23050/20 (провадження № 2/752/3880/21), 05.08.1988 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується актовим записом № 2375, на підставі якого Відділом (бюро) записів актів громадського стану Палацу одруження «Дарницький» видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 15-16 т. 1). Відповідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили 02.07.2021 року, шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу з позивачкою [PERSON] , відповідач [PERSON] 22.03.2013 року придбав автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry», VIN: [NUMBER] , 2012 року випуску, колір - сірий, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданим ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві та витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 07.03.2024 року (а.с. 17-18 т. 1). Після розірвання шлюбу, вищевказаний транспортний засіб було відчужено відповідачем. Так, 17.08.2021 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] в ТСЦ № 8041 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8041/2021/2742492 від 17.08.2021 року, а саме автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry», VIN: [NUMBER] , 2012 року випуску, колір - сірий, що підтверджується листом-відповіддю № 31/684А3-7815-2024 від 20.03.2024 (50807) (а.с. 20-22 т. 1). Норми права, які підлягають застосуванню. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. У частині першої, другої статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року в справі № 645/995/17 (провадження № 61-905св20), з посиланням на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20), вказано, що: «пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. При цьому наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину. Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю. Мотиви та висновки суду. Вирішуючи питання щодо правового статусу спірного транспортного засобу, суд виходить з такого. Як встановлено судом, автомобіль було придбано у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування обставин придбання спірного автомобіля в інтересах сім`ї, а також доказів того, що вказаний транспортний засіб був набутий за кошти, які належали йому на праві особистої приватної власності. Посилання відповідача на те, що автомобіль використовувався виключно для роботи, суд оцінює критично, оскільки такі твердження під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. З урахуванням наведеного, а також виходячи з презумпції спільності майна подружжя, суд доходить висновку, що транспортний засіб, а саме легковий автомобіль марки «Toyota», моделі «Camry», 2012 року випуску, VIN: [NUMBER] , колір - сірий, набутий подружжям [PERSON] у період шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно підлягає поділу. Після розірвання шлюбу між сторонами 28.05.2021 року правовий режим спірного транспортного засобу не змінився, а відтак автомобіль залишився у спільній сумісній власності колишнього подружжя. Разом з тим, 17.08.2021 року відповідач [PERSON] розпорядився вказаним об`єктом спільної сумісної власності на власний розсуд, без отримання письмової згоди позивачки [PERSON] на його відчуження за ціною 49 000,00 грн. Зазначені обставини не заперечувалися представником відповідача ані у поданому відзиві на позовну заяву, ані під час судового розгляду. Посилання відповідача на наявність так званої «мовчазної згоди» позивачки суд визнає безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачеві було достеменно відомо про обізнаність позивачки щодо його намірів відчужити автомобіль, однак, усвідомлюючи необхідність отримання згоди іншого співвласника, відповідач такої згоди у встановленому законом порядку не отримав. За таких обставин суд дійшов висновку, що розпорядження відповідачем спірним транспортним засобом було здійснено з порушенням прав позивачки як співвласника спільного сумісного майна. Обираючи спосіб захисту, яким слід захистити її порушене право, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію за 1/2 частку автомобіля у розмірі 286 450,00 грн. У випадку поділу між подружжям неподільної речі виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи, а у разі неможливості її встановлення визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, оскільки присудження одному з подружжя компенсації його частки у майні за ціною, нижчою ніж ринкова вартість цього майна, є порушенням права одного з подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц). Відповідно до звіту про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу від 30.09.2024 року, складеним ФОП [PERSON] на замовлення позивачки [PERSON] , станом на 30.09.2024 року середня ринкова вартість автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry», VIN: [NUMBER] , 2012 року випуску, колір - сірий, становить 572 900,00 грн. (а.с. 80-123 т. 1). За таких обставин суд доходить висновку, що ринкова вартість автомобіля марки «Toyota Camry», VIN: [NUMBER] , 2012 року випуску, колір - сірий, становить 572 900,00 грн., а відтак частка кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності на вказане майно складає 286 450,00 грн. (572 900,00 грн : 2). Відповідач визначену суму не оспорював. Враховуючи все вищевикладене, оскільки відповідач продав автомобіль без письмової згоди дружини на продаж автомобіля саме за ціну 49 000,00 грн., а також враховуючи те, що автомобіль є річчю неподільною, позивачка має право на компенсацію у розмірі 286 450,00 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивачки складаються з витрат на оплату судового збору в розмірі 2 923,39 грн., витрат на професійну правничу допомогу, які вона визначила у розмірі 100 000,00 грн., витрат на проведення оцінки транспортного засобу 2 500,00 грн. та витрати на послуги судового експерта. Судові витрати відповідача складаються з витрат на професійну правничу допомогу, які він визначив у розмірі 20 000,00 грн. У зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 2 864,50 грн. на відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору, враховуючи ціну позову 286 450,00 грн. Оскільки представниками сторін під час судового розгляду заявлено про намір скористатися правом, передбаченим абзацом другим частини восьмої статті 141 ЦПК України, та подати суду докази розміру витрат, які сторони сплатили або мають сплатити у зв`язку з розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд на даному етапі не вирішує питання про розподіл інших судових витрат між сторонами.

Outcome: approved