Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позиція позивача Перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Сергій Чухіль в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Якушинецької сільської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування в комунальну власність Якушинецької сільської ради земельної ділянки з кадастровим номером 0522485400:01:000:0788, площею 0,7 га, що розташована за межами населеного пункту с. Микулинці, Вінницький район, Вінницька область. Просив стягнути з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор посилався на те, що Вінницькою окружною прокуратурою під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні, відомості про які внесені до ЄРДР за №42024022110000110 від 22.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України встановлено, що на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке фактично сільською радою не приймалось та за яке депутати не голосували, з комунальної власності вибула земельна ділянка. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522485400:01:000:0788, площею 0,7 га, [PERSON] набуто на підставі рішення Микулинецької сільської ради Літинського району 35 сесії 7 скликання від 22.10.2020 №744, яке вказаною сесією не приймалось. Крім того, Микулинецька сільська рада станом на 22.10.2020 не була розпорядником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, за межами населеного пункту, площею 0,7 га з кадастровим номером 0522485400:01:000:0788 державної власності, оскільки ця земельна ділянка станом на 22.10.2020 до комунальної власності розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення - Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області не передавалась. З огляду на вищезазначене, спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності поза волею власника - Якушинецької сільської ради (на час вибуття - Микулинецької сільської ради). Наразі, земельна ділянка перебуває у власності [PERSON] . Позиція відповідача Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Якушинецької сільської ради про витребування земельної ділянки. Відповідачка не заперечила проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. Рух справи в суді Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 18.11.2025 провадження у справі відкрито в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання із викликом сторін. Розгляд справи Прокурор Черниш Г.М. подала до суду заяву про проведення судового засідання без технічної фіксації, не заперечила проти прийняття заяви відповідачки [PERSON] про визнання позову та прийняття рішення в підготовчому судовому засіданні. Просила вирішити питання судових витрат відповідно до Закону. Представник Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сільська рада була повідомлена належним чином. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, у своїй заяві про визнання позовних вимог просила розглянути справу без її участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Згідно із ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. Встановлені судом обставини На замовлення [PERSON] фізичною особою-підприємцем [PERSON] виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в с. Микулинці, на території Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 0522485400:01:000:0788, площею 0,7000 га, для ведення особистого селянського господарства (а.с.27-43). В матеріалах Технічної документації наявна копія наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-8736/15-20-сг від 14.04.2020 (а.с.31), яким надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства. До матеріалів справи долучено копію рішення 35 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 22.10.2020 №744 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність», яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована на території Микулинецької сільської ради у відповідності до фактичних розмірів, визначених в натурі (на місцевості), та передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером: 0522485400:01:000:0788, площею 0,7000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Микулинецької сільської ради (а.с.13). Згідно отриманої в рамках кримінального провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42024022110000110 від 22.03.2025, інформації, зокрема протоколу 35 сесія 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, яка відбулась 22.10.2020, сільська рада не приймала рішення №744 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність», рішення №744 стосувалось затвердження фінансового звіті за 9 місяців 2020 року (а.с.18-26). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та копії поземельної книги (а.с.14-17,44-54) Відділом у Бердичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої 17.06.2020 ФОП [PERSON] , зареєстровано земельну з кадастровим номером: 0522485400:01:000:0788, площею 0,7000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Микулинецької сільської ради. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що 03.02.2021 державним реєстратором речових прав на нерухоме майно, на підставі витягу з Державного земельного кадастру НВ-0520743362020 від 23.11.2020 та рішення Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області №744 від 22.10.2020, зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером: 0522485400:01:000:0788, площею 0,7 га. (а.с.12). Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 30.07.2025 №0-2-0.6-4509/2-25 (а.с.57), земельна ділянка з кадастровим номером 0522485400:01:000:0788, площею 0,7000 га, розташована за межами населеного пункту, зазначена земельна ділянка відноситься до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення. Відповідно частини 4 статті 122 Земельного кодексу України (в редакції станом на 22.10.2020), центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або у користування для всіх потреб. Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, вказана земельна ділянка, з державної власності у комунальну власність органів місцевого самоврядування не передавалась. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.05.2025 у справі №127/14689/25 (а.с.70-72), в рамках кримінального провадження 42024022110000110 від 22.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364 КК України, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 0522485400:01:000:0788, площею 0,7 га, що належить [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) шляхом заборони її відчуження іншими особами та поділу/об`єднання. Зі змісту ухвали, досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] , обіймаючи посаду Микулинецького сільського голови Літинського району Вінницької області з 06.11.2015 по 03.12.2020, маючи на меті сприяти незаконному одержанню неправомірної вигоди для інших фізичних осіб у вигляді права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, склав та засвідчив своїм особистим підписом і скріпив відтиском гербової печатки Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області рішення Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області №744 від 22.10.2020, відповідно до якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 0522485400:01:000:0788, площею 0,7 га. Враховуючи викладене, вищезазначена земельна ділянка з кадастровим номером 0522485400:01:000:0788, площею 0,7га, містить ознаки речових доказів, оскільки може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже є речовим доказом. Також, зазначена земельна ділянка, може слугувати підтвердженням обставин вчинення досліджуваного злочину. Вінницькою окружною прокуратурою в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» листом №50/9876вих-25 від 03.07.2025 проінформовано Якушинецьку сільську раду про виявлення вищевказаних порушень земельного законодавства з метою з`ясування позиції сільської ради щодо самостійного захисту права власності, зокрема, на спірну земельну ділянку (а.с.58-63). Якушинецька сільська рада листом №02-12/1432 від 06.07.2025 повідомила Вінницьку окружну прокуратуру про те, що не має наміру на звернення до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Якушинецької сільської ради щодо витребування та повернення земельної ділянки (а.с.64,65). Вінницькою окружною прокуратурою листом №50/12952вих-25 від 10.09.2025 проінформовано Якушинецьку сільську раду про намір звернутися до Літинського районного суду Вінницької області з позовною заявою в інтересах держави в особі Якушинецької сільської ради до [PERSON] про витребування земельної ділянки кадастровим номером 0522485400:01:000:0788, площею 0,7 га (а.с.66-69). Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Положеннями ч.1, 2 ст.373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на неї гарантується Конституцією України, а набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1 та 2 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Положеннями ст.81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч.1, 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст.122 ЗК України сільські, міські ради наділені повноваженнями щодо передачі у власність чи користування земель із комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом. Пунктом «б» ч.1 ст.121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою, повноваження органів виконавчої влади в частині затвердження цих проєктів регулюється ст.118 ЗК України. Однак, в судовому засіданні підтверджено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка з кадастровим номером 0522485400:01:000:0788, площею 0,7 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, внаслідок ухвалення незаконного рішення органу місцевого самоврядування, яке фактично сільською радою не приймалось та за яке депутати не голосували, вибула із володіння її законного власника і на даний час у комунальну власність не повернута. Крім того, Микулинецька сільська рада станом на 22.10.2020 не була розпорядником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, за межами населеного пункту, площею 0,7 га з кадастровим номером 0522485400:01:000:0788 державної власності, оскільки ця земельна ділянка станом на 22.10.2020 до комунальної власності розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення - Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області не передавалась. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Звертаючись до суду із даним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що власник спірного майна, а саме [PERSON] , без достатньої правової підстави набула у власність спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим вона, всупереч волі законного власника, вибула з комунальної власності територіальної громади. Відтак спірне майно підлягає поверненню на підставі положень ст.387 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України). Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Щодо дотримання положень ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то слід зазначити, що предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Досліджуючи в даній справі дотримання принципу законності, суд в першу чергу враховує, що втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Витребування спірної земельної ділянки в даній справі на користь територіальної громади здійснюється на підставі норм статті 387 ЦК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними. Обговорюючи в даній конкретній ситуації чи переслідувало втручання у право однієї із сторін «легітимну мету» (було здійснено «в інтересах суспільства») суд бере до уваги те, що, виходячи із сталої практики ЄСПЛ поняття «суспільний інтерес» дуже широке і в такому випадку доводиться враховувати політичні, економічні та соціальні питання. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад, сіл селищ, міст через міські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Як визначено ст.10 Закону міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до приписів ч.5 ст.16 Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно зі ст.26, ст.33 Закону та ст.12 ЗК України до компетенції сільських, селищних, міських рад, та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Частиною 5 ст.60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. А тому, спірна земельна ділянка повинна витребовуватись на користь законного власника - Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області. При цьому, Якушинецькю сільською радою Вінницького району Вінницької області не вжито заходів із захисту прав та законних інтересів територіальної громади у додержанні правового режиму використання земель, власником якої вона є, за наявності підстав останньою не вживаються заходи щодо витребування у [PERSON] та повернення спірної земельної ділянки у комунальну власність Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, до суду відповідний позов не подано. Разом з тим, ч.3,4 ст.56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з статтею 1 Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону). Суд також звертає увагу, що відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. У цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення порушеного права територіальної громади в зв`язку з незаконним вибуттям з комунальної власності земельної ділянки та не зверненням органу місцевого самоврядування самостійно за захистом таких інтересів. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про наявність правових підстав для витребування у [PERSON] в комунальну власність Якушинецької сільської ради земельної ділянки з кадастровим номером 0522485400:01:000:0788, площею 0,7 га, що розташована за межами населеного пункту с. Микулинці, Вінницький район, Вінницька область, задовольнивши таким чином позовні вимоги у повному обсязі. Щодо судових витрат Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Відповідно до ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма передбачена ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Судом встановлено, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, а тому суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду. А відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову у розмірі 1514,00 грн.

Outcome: approved