Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

ТОВ «Українські фінансові операції» звернулось до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача: заборгованість загальною сумою 173130,10 грн.; сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 12.12.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4211869 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, в електронному вигляді з використанням електронного підпису. Сторони погодили наступні умови договору: сума кредиту - 20300 грн.; строк кредиту - 360 днів (з 12.12.2023 по 05.12.2024); періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; стандартна процентна ставка 2,5% в день (в межах строку кредиту); занижена процентна ставка 1,13% день. Відповідно до зазначених умов договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 20300 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. У період з 12.12.2023 по 23.09.2024 відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 21493,73 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,02 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 21493,71 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 23.09.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4211869 від 12.12.2023 (загальна сума заборгованості - 136082,60 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 20299,98 грн., заборгованість за процентами 115782,62 грн.). Станом на дату укладання Договору факторингу від 23.09.2024 №23/09/2024, строк дії Договору № 4211869 від 12.12.2023 не закінчився. Тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 24.09.2024 по 05.12.2024 (73 календарних дні) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 37047,50 грн. (20 299,98 грн * 2,5% = 507,5 грн*73 календарних дні). Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ані на рахунки первісного кредитора. Фактично таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 4211869 від 12.12.2023 загальною сумою 173130,10 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 20 299,98 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 115 782,62 грн., нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 73 календарних дні - 37047,50 грн. 19.05.2025 судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 14.07.2025 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 04.11.2025 відповідачу поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято до розгляду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 05.12.2025 заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення. 22.12.2025 працівником канцелярії суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що по-перше, до позовної заяви позивачем не додано відомості про ідентифікацію, в якій зазначено, що клієнт [PERSON] ідентифікована за одноразовим ідентифікатором «74612». Cаме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Таким чином, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт укладання договору саме відповідачем. Копія електронного кредитного договору №4211869 не містить кваліфікованого електронного підпису (КЕП) уповноваженого працівника кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, що визначає дату та час укладення договору, не містить відтворення відбитків печатки банку технічними друкованими пристроями. По-друге, в обґрунтування заявлених позовних вимог на підтвердження наявності заборгованості представник позивача склав розрахунок заборгованості, проте які данні використовувались при складенні даного розрахунку позивачем, невідомо. Зауважує, що розрахунок боргу складений представником позивача в односторонньому порядку, залежить від його волевиявлення, не є первинним документом та не підтверджує ні факт користування відповідачем кредитом, ні факт наявності заборгованості, а тим більше видачі відповідачу грошових коштів в рахунок кредиту. Розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором можуть бути виписки за картковими рахунками (за кредитним договором). За таких умов, наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості, не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між відповідачем та позивачем. Позивачем у якості доказу переходу прав вимоги до боржника щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором надано договір факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» ТОВ «Українські фінансові операції». При цьому, наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу не міститься в переліку та передбачених самим договором, зокрема такий Витяг не містить підписів та печаток Клієнта та Фактора. Відтак, матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «Лінеура Україна» відступило своє право вимоги за кредитним договором №23/09/2024, оскільки умови щодо відступлення прав вимог передбачені самим договором факторингу (п.1.2 Договору) не виконані. А відтак з доданих до позовної заяви матеріалів неможливо встановити факт існування правовідносин між позивачем та відповідачем по справі. Оскільки, не надано доказів того, що право ТОВ «Українські фінансові операції» як нового кредитора за кредитним договором від 12.12.2023 року, порушено, та про те, що позивач має право вимоги за цим договором до відповідача. Водночас, просить врахувати, що в разі якщо суд не прийме до уваги вказані обґрунтування щодо відмови в задоволені позовних вимог з підстав зазначених вище, звертає увагу на наступне. Зокрема, не дивлячись на те, що законодавством встановлена свобода договору, його положення не повинні суперечити законодавчо встановленим обмеженням. Якщо договір або його положення суперечать законодавству, той факт, що сторони добровільно підписали такий договір, не може свідчити про легалізацію такого договору або відповідного положення. Незважаючи на те, що укладений кредитний договір, після прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ продовжив свою дію після 24.12.2023 року, позивач не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки і продовжив після 25.12.2023 року нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. Відтак розмір відсотків по вищевказаному кредитному договору з урахуванням внесених змін до чинного законодавства становив би 4817,19+2064,51+52 272,47+36 539,98+6902,00= 102 596,15 грн. 21493,71 (сплачені відповідачем кошти) = 81 102,44 + 14 818,99 грн. = 95 921,43 грн. Таким чином, в разі якщо суд не прийме до уваги вище вказані обґрунтування зазначені у відзиві щодо відмови в задоволені позовних вимог з підстав зазначених вище вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи із змін до чинного законодавства щодо встановлення максимального розміру денної процентної ставки кредитного договору. Заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не узгоджується з вимогами чинного законодавства щодо розумності, необхідності та співмірності відповідних витрат. Вважає, що у даному випадку є всі підстави як мінімум для зменшення витрат на правову допомогу, а то й для відмови у їх стягненні з огляду на необґрунтованість. 23.12.2025 працівником канцелярії суду зареєстровано відповідь на відзив представника позивача, в якій він просив задовольнити позовні вимоги повністю, в тому числі витрати позивача на професійну правничу допомогу. Зазначив, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на вебсайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідачем не було подано до суду жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем. Відповідачем не надано доказів повного та належного виконання зобов`язань за Договором № 4211869 від 12.12.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідачем не надано доказів на спростовання, що отримані кошти в сумі 20 300 грн. мають відмінне походження ніж за спірними правовідносинами. Інші доводи відзиву спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань за Договором № 4211869 від 12.12.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та не спростовують підстави та докази в обгрунтування позовних вимог. Позивач звертає увагу суду, а відповідачу доводить до відома, що матеріали справи містять лист Первісного кредитора від 24.09.2024 на адресу нового кредитора. Так, Первісний кредитор підтвердив повідомлення боржника за Договором 4211869 про відступлення права вимоги на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Відповідачем зазначений доказ не спростований. Усудове засідання представник позивача не з`явився, у поданій суду заяві просив провести розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судовому засіданні 13.01.2026 представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Заявлені до стягнення відсотки значно перевищують тіло кредиту. У судове засідання 10.02.2026 відповідач та її представник не з`явились. Представник відповідача подала суду заяву, в якій просила судове засідання проводити без її та відповідача участі, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також зазначила, що її клієнтка зауважує, що не підписувала та не погоджувалась на умови кредитного договору, на який у своїй позовній заяві посилається позивач (в наданій редакції). Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт надання кредитних коштів відповідачу. Більш того, матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «Лінеура Україна» відступило своє право вимоги за кредитним договором №23/09/2024, оскільки умови щодо відступлення прав вимог передбачені самим договором факторингу (п.1.2 Договору) не виконані. А відтак з доданих до позовної заяви матеріалів неможливо встановити факт існування правовідносин між позивачем та відповідачем по справі. Оскільки не надано доказів того, що право ТОВ «Українські фінансові операції» як нового кредитора за кредитним договором від 12.12.2023 року порушено та про те, що позивач має право вимоги за цим договором до відповідачки. Викладене свідчить про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на їх обґрунтування. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №4211869 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Сredit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету (п. 1.1. Договору). Відповідно до п. 1.2. Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 20 300,00 гривень. Пунктом 1.3. Договору передбачено, що строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Відповідно до п. 1.4. Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. 1.4.2. Знижена процентна ставка становить 1,13% в день та застосовується на таких умовах. Якщо Клієнт до 10.01.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Згідно п. 2.1. Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Договір №4211869 про надання коштів на умовах споживчого кредиту підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 74612 (12.12.2023 15:09:05), про що свідчить розділ 10 Договору. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання споживчого кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Також суд зауважує, що представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що відповідач що відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Судом встановлено, що кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується інформацією АТ «УКРСИББАНК», наданої на виконання ухвали суду від 19.05.2025 (12.12.2023 грошові кошти у розмірі 20300,00 грн. були перераховані та 14.12.2023 зараховані на карту № [NUMBER] клієнта [PERSON] ). Отже, наданими позивачем доказами, наявними в матеріалах справи, доведено укладення між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] кредитного договору в електронній формі та отримання позичальником кредитних коштів. Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до відповідача слід вказати наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 23.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (клієнт) укладено договір факторингу №23/09/2024, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 23.09.2024 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №4211869 від 12.12.2023 на загальну суму 136082,60 грн., з яких: 20299,98 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 115782,62 грн. сума заборгованості за процентами. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 та платіжною інструкцією №42 від 25.09.2024, яке свідчить про виконання фактором своїх обов`язків за вищевказаним договором факторингу. Суд відхиляє доводи представника відповідача в тій частині, що позивачем не надано належних доказів переходу права вимоги за кредитним договором від ТОВ «Лінеура Україна» до позивача, зокрема з тих підстав, що Витяг з реєстру боржників не засвідчений належним чином, оскільки Новий кредитор підтвердив наявність відповідача за номером 335 серед 4493 боржників, за актом прийому передачі реєстру боржників (підписаний обома сторонами) за Договором факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 р. на загальну суму заборгованості 73 665 798,15 грн. Також, варто зазначити, що позивачем долучено до матеріалів справи саме витяг з реєстру боржників, а не сам реєстр, що має містити підписи та печатки обох сторін. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Щодо розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню та правових підстав стягнення заборгованості за цим договором слід вказати наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.09.2024 (дата відступлення права вимоги) заборгованість відповідача складає 136082,60 грн., з яких: 20299,98 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 115782,62 грн. сума заборгованості за процентами. Станом на дату укладення Договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 строк дії Договору № 4211869 від 12.12.2023 не закінчився. В межах строку дії договору у період з 24.09.2024 по 05.12.2024 позивач здійснив нарахування за стандартною процентною ставкою 2,5%, передбаченою пунктом 1.4.1 Договору, за 73 календарних дні на суму 37047,50 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції». Таким чином, з наданих позивачем детальних розрахунків вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором №4211869 від 12.12.2023 становить 173130,10 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) 20299,98 грн.; заборгованість по процентам, нарахованим первісним кредитором 115782,62 грн.; заборгованість по процентам, нарахованим Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» за 73 календарних дні 37047,50 грн. Доказів виконання умов кредитного договору та погашення заборгованості відповідачем до суду не надано. Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 20299,98 грн. є доведеними та обґрунтованими належними доказами у справі. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в загальній сумі 152830,12 грн. суд зазначає наступне. Як вбачається із наданих позивачем розрахунків заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховувалися за період з 12.12.2023 по 05.12.2024, тобто в межах дії кредитного договору. Із розрахунків заборгованості також вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані відповідачу за період з 12.12.2023 по 10.01.2024 за процентною ставкою 1,13 %, а за період з 11.01.2024 по 05.12.2024 - за процентною ставкою 2,5 %, що в загальному розмірі складає 152830,12 грн. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, до ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" доповнено частиною 5, згідно з якою у кредиті для споживача максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % . Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка та денна процентна ставка обчислюються на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t?100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24.12.2023 року. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що, починаючи з 24 грудня 2023 року, денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5 %, а з 19 серпня 2024 року - не більше 1 %. Суд зазначає, що відповідно до пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції Закону №3498-IX), з моменту набрання ним чинності встановлено граничний розмір денної процентної ставки для всіх діючих правовідносин за договорами споживчого кредиту, незалежно від дати їх укладення. При цьому протягом перших 120 днів з 24.12.2023 застосовується ставка, що не перевищує 2,5 % на день, а в наступні 120 днів не більше 1,5 % на день. Таким чином, обмеження максимальної денної процентної ставки мають імперативний характер і поширюються як на нові, так і на діючі кредитні договори. Оскільки кредитний договір укладено 12.12.2023, до набрання чинності змінами до Закону України «Про споживче кредитування», обмеження щодо максимальної денної процентної ставки підлягають застосуванню лише за період після 24.12.2023 року, у порядку, встановленому пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, а саме: з 24.12.2023 не міг складати більше 2,5% на день, з 23.04.2024 не міг складати більше 1,5% на день, а з 21.08.2024 не міг складати більше 1% на день. За таких обставин судом встановлені підстави для проведення власного розрахунку заборгованості за процентами наступним чином: - з 12.12.2023 до 10.01.2024 за ставкою 1,13 % на день, застосованою кредитодавцем згідно умов кредитного договору, (20300 грн. х 1,13% х 30 дн. = 6851,40 грн.); - з 11.01.2024 до 22.04.2024 за ставкою 2,5 % на день (20299,99 грн. х 2,5% х 103 дн = 52271,47 грн.); - з 23.04.2024 до 20.08.2024 за ставкою 1,5 % на день (20299,99 грн. х 1,5% х 120 дн = 36540,00 грн.); - з 21.08.2024 до 05.12.2024 за ставкою 1,0 % на день (20299,99 грн. х 1,0% х 107 дн = 21721,00 грн.). Отже, судом встановлено, що розмір простроченої заборгованості відповідача по процентам за кредитним договором складає загалом 117383,87 грн. При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем сплачено проценти за користування кредитом у загальному розмірі 21493,71 грн. Тому з відповідача слід стягнути проценти за користування кредитом у розмірі 95890,16 грн. Заперечуючи проти заявленої до стягнення суми заборгованості за процентами представник відповідача, зокрема, послалась на те, що заявлені до стягнення відсотки значно перевищують тіло кредиту. Суд зазначає, що розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін, про умови договору відповідач була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилась виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №4211869 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.12.2023 у загальному розмірі 116190,14 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) - 20299,98 грн.; заборгованість за процентами 95890,16 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією від 05.05.2025 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 173130,10 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1625,71 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. підтверджуються: договором №01/08/24-А від 01.08.2024 про надання юридичних послуг адвокатом Дідухом Є.О.; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Дідуха Є.О.; заявкою №4211869 від 24.02.2025 на виконання доручення до Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024; актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 24.03.2025 згідно договору №01/08/24-А від 01.08.2024 з підписами сторін, за яким вартість юридичних послуг складає 10000,00 грн. (зустріч адвоката та клієнта, надання усної консультації тривалістю 0,5 год. 440,00 грн.; дослідження наданих клієнтом документів тривалістю 1 год. 840,00 грн.; аналіз чинного законодавства тривалістю 0,5 год. 440,00 грн.; підготовка декількох позицій, узгодження обраної позиції з клієнтом тривалістю 1 год. 840,00 грн.; письмова юридична консультація тривалістю 1 год. 840,00 грн.; складання, оформлення та направлення адвокатських запитів тривалістю 1 год. 840,00 грн.; складання позовної заяви тривалістю 2 год. 1640,00 грн.; складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) тривалістю 1 год. 840,00 грн.; складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду в суді першої інстанції тривалістю 2 год. 1640,00 грн.; представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта тривалістю 2 год. 1640,00 грн.). На думку суду, всі вказані у акті роботи входять до обсягу правової допомоги по цій справі. Однак, розмір витрат на правову допомогу не відповідає критерію пропорційності, враховуючи невисоку складність цієї справи та часткове задоволення позовних вимог. Пропорційним розміром таких витрат є сума в розмірі 4000,00 грн. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму в розмірі 4000,00 грн. в порядку відшкодування витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial