Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] у серпні 2025 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , відділ з питань реєстрації проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної державної адміністрації, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що вона ( [PERSON] ) є наймачем квартири [ADDRESS] , ордер № 49620 секрії Б на житло отриманий нею ( [PERSON] ) 27 січня 1989 року на сім`ю із п`яти осіб: [PERSON] (вона), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (син) на підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів на підставі рішення № 127/2. Відповідачка [PERSON] , [INFO] , є її дочкою, а [PERSON] , [INFO] , - сином дочки, тобто її онуком, які понад шість місяців, а саме з 2013 року не проживають у вказаній квартирі, переїхали жити до Автономної Республіки Крим, набувши громадянство іншої держави: [PERSON] від 25.03.2024 року, [PERSON] від 09.09.2024 року, та які не заперечують зняти їх з реєстрації за адресою квартири [ADDRESS] , про що подали заяви до суду, оскільки не планують приїздати на територію України для вирішення цього питання. Відповідачі, забравши всі носильні речі й документи, виїхали з квартири з 2023 року, з вказаного часу квартирою не цікавляться, житлово-комунальні послуги не сплачують, з часу переїзду жодного разу не з`являвся за місцем своєї реєстрації, при цьому не вжили заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого вона та треті особи, як зареєстровані мешканці, сплачують за відповідачів комунальні послуги, що впливає на їх бюджет. За таких підстав вважає, що [PERSON] , [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням (квартирою), що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду), звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явивились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а відтак за матеріалами справи відповідач вважається належно повідомленим про час розгляду. Матеріали справи містять дві окремі заяви відповідачів [PERSON] від 18.07.2025 року, [PERSON] від 18.07.2025 року про те, що з 2013 року постійно проживають в Автономній Республіці Крим і не мають наміру повертатися до м.Києва, не заперечують щодо визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою (а.с.12, 13). Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачами, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Треті особи в судове засідання не з`явивились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін, третіх осіб. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , ордер на житло отриманий [PERSON] 27 січня 1989 року на сім`ю із п`яти осіб: [PERSON] (вона), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (син) на підставі рішення виконкому районної ради нпродних депутатів на підставі рішення № 127/2 (а.с.3). Відповідачка [PERSON] є дочкою позивачки, а [PERSON] , [INFO] , - онуком позивачки, які з 2013 року не проживають у вказаній квартирі, переїхали жити до Автономної Республіки Крим, набувши громадянстькво іншої держави: [PERSON] від 25.03.2024 року, [PERSON] від 09.09.2024 року, які не заперечують зняти їх з реєстрації за за адресою: квартира [ADDRESS] (а.с.8, 9, 10, 11, 12, 13). Відповідачі, забравши всі носильні речі й документи, виїхав з квартири, залишивши спірну квартиру, з вказаного часу (2013 року) квартирою не цікавляься. Наразі в квартирі зареєстровані п`ять осіб: позивачка, двоє синів, дочка та онук (а.с.4). Факт непроживання відповідачів у спірній квартирі з 2013 року підтверджується письмовими заявами відповідачі (а.с.12, 13), Актами про їх непроживання від 23.12.2024 року, 01.08.2025 року (а.с.5, 6), в яких засвідчено ті факти, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі з 2013 року, відсутність їх особистих речей; спального місця та інших ознак за вказаною адресою не встановлено. Таким чином відповідачі понад встановлений законом термін - понад шість місяців, а саме з 2013 року, без поважних причин не проживають в спірній квартирі, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталася, обов`язки по сплаті комунальних послуг не несуть, відтак такі, як члени сім`ї наймача квартири, втратили право користуватися цим житлом. Поважні причини відсутності відповідачів в спірній квартирі понад встановлені строки судом не встановлено. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що вона, треті особи не чинили перешкоди відповідачам у користуванні (проживанні) спірною квартирою - замки у вхідних дверях не замінювали, не застосовували будь-яких фізичних перешкод. Відповідно до ч.1 ст.72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно до ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідачів таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.). Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України й стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати сплаченого судового збору - 605 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного, п.9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved