Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

10.11.2025 року ТОВ ФК СОЛВЕНТІС звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] . Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що між 07.05.2019 року між ТОВ Алекскредит та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту №2259129 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого отрима кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8 000,00 грн. 10.06.2025 року між ТОВ Алекскредит та ТОВ СЕКВОЯ КАПІТАЛ відповідно до чинного законодавства України, укладений договір факторингу №АК-10/06/2025, а 07.07.2025 року між ТОВ СЕКВОЯ КАПІТАЛ та ТОВ ФК СОЛВЕНТІС - договір факторингу №ДФ-07072025. Згідно з договорами факторингу №АК-10/06/2025 від 10.06.2025 року та №ДФ-07072025 від 07.07.2025 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2259129 від 07.05.2019 року. У зв`язку з тим, що [PERSON] свої кредитні зобов`язання належним чином не виконав, станом на 06.06.2025 року загальна сума заборгованості склала 16 080,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. за тілом кредиту; 8 080,00 грн. - за відсотками. Вказану суму боргу, разом з судовими витратами, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 13.11.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник ТОВ ФК СОЛВЕНТІС Лановий Є.М. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Цвєтков А.В. у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги. При цьому зазначив, що [PERSON] дійсно отримав у кредит грошові кошти в розмірі 8 000 грн., які були перераховані йому на карту. Однак, відповідач не погоджується з нарахованою сумою відсотків, оскільки нарахування були здійсненні поза межами строку кредитного договору. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У розумінні статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 07.05.2019 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ Алекскредит було укладено договір про надання кредиту №2259129, який відповідачем підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно п.1.1 цього договору, невід`ємною його частиною є Правила надання кредиту ТОВ Алекскредит, що розміщені на сайті кредитодавця: www.alexcredit.ua (далі Правила). За договором кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у розмірі та на умовах, визначених цим договором, у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом й інші платежі у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України гривні (п.1.3). Сума кредиту складає 8 000,00 грн. (п.1.4). Базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%; акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом 1,28%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту 3,00% (п.1.6). Узгоджений строк повернення кредиту: 30 календарних днів до 06.06.2019 року (включно) (п.1.9). Кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п.1.4 цього договору, в безготівковій формі шляхом перерахуваня на картковий рахунок позичальника (п.1.10). Загальна вартість кредиту це сума кредиту та витрат позичальника за кредитом, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника, для отримання, обслуговування і повернення кредиту (п.1.11). За положеннями договору, кредитодавець має право надавати згоду на продовження узгодженого строку повернення кредиту за заявою позичальника шляхом укладення між сторонами додаткової угоди (пп.2.1.4). Факт надання [PERSON] кредиту в розмірі 8 000,00 грн. підтверджується довідкою ТОВ ФК ВЕЙ ФОР ПЕЙ №5826-ВП від 03.09.2025 року, згідно з якою за дорученням ТОВ Алекскредит 07.05.2019 року було здійснено успішний переказ коштів на суму 8 000,00 грн. на карту клієнта 4149629380951855, код авторизації 573094, номер транзакції в системі WayForPay 69540981835979207494019295265661. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 06.06.2025 року заборгованість за кредитним договором №2259129 від 07.05.2019 року становить 16 080,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 8 080,00 грн. - за процентами. З вказаного розрахунку вбачається, що узгоджений строк повернення кредиту було продовжено 06.06.2019 року. 10.06.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» (Фактор) та ТОВ Алекскредит (Клієнт) було укладено договір факторингу №АК-10/06/2025, у відповідності до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити Клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. У подальшому, між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» (Клієнт) та том ФК СОЛВЕНТІС було укладено договір факторингу №ДФ-07072025 від 07.07.2025 року, відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити Клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договорів факторингу №АК-10/06/2025 від 10.06.2025 року та №ДФ-07072025 від 07.07.2025, витягів з Реєстру боржників до вказаних договорів факторингу, до ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» перейшло право вимоги за кредитним договором №2259129 від 07.05.2019 року , боржником за яким є відповідач [PERSON] . Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 06.06.2025 року заборгованість за кредитним договором 2259129 від 07.05.2019 становить 16 080,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8 080,00 грн. заборгованість за відсотками. Факт отримання [PERSON] кредиту на суму 8 000,00 грн. підтверджено також представником відповідача. Щодо стягнення заборгованості за кредитом У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У розумінні ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підтвердження умов надання кредиту відповідачу та порушення зобов`язання останнім позивач надав суду довідку ТОВ ФК ВЕЙ ФОР ПЕЙ №5826-ВП від 03.09.2025 року про успішний переказ коштів на суму 8 000,00 грн., що також підтверджено й представником відповідача у судовому засіданні. Враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку не повернуті, суд переконаний, що ТОВ «ФК СОЛВЕНТІС вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Суд звертає увагу, що до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості, з якого вбачається розрахування усієї суми заборгованості з урахуванням також нарахованих відсотків за кредитним договором №2259129 від 07.05.2019 року в розмірі 8 080,00 грн., що передбачені п.1.6 цього договору. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК СОЛВЕНТІС» в тому числі процентів за користування кредитом. Водночас, заборгованість за процентами, на думку суду, становить 3 072,00 грн., а не 8 080,00 грн., як зазначено у позовній заяві та розрахунку заборгованості, з огляду на таке. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до п.1.9 кредитного договору №2259129, строк кредиту складає 30 календарних днів до 06.06.2019 року (включно). Кредит має бути повернений згідно графіку платежів до 06.06.2019 року (включно). В межах узгодженого строку повернення кредиту відповідачу були нараховані відсотки на загальну суму 3 072,00 грн. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, банком нараховані відсотки, починаючи з 07.06.2019 року по 23.07.2019 року, на суму 5 008 грн. Позивачем не надано заяви позичальника та додаткової угоди на продовження узгодженого сторонами строку повернення кредиту. Тобто в період з 07.06.2019 року по 23.07.2019 року відсотки в розмірі 5 008 грн. нараховані поза межами строку дії кредитного договору. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом підлягає задоволенню в розмірі 3 072,00 грн. (8 080,00 грн. 5 008,00 грн.). Розглянувши вимоги ТОВ «ФК СОЛВЕНТІС про стягнення з [PERSON] на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., суд дійшов до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з такого. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено: копію Договору про надання правової допомоги №43657029 від 01.07.2025 року, укладеного між ТОВ «ФК СОЛВЕНТІС та адвокатом Лівак І.М., детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; акт №2259129 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 30.09.2025 року. Розглянувши надані позивачем документи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, а також обсяг виконаних адвокатом робіт (фактично представником позивача складено тільки позовну заяву, по справі було призначено два судових засідання, у яких представник позивача участі не приймав), суд,

Outcome: partial