Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся Органу опіки та піклування виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради в інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , з позовом до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, Комунальна установа «Центр надання соціальних послуг» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . 13 серпня 2025 року на адресу Служби у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради надійшло повідомлення від старости села Безпальче про те, що батьки дитини не належним чином виконують батьківські обов`язки щодо своєї доньки, ведуть нетверезий спосіб життя. У сім`ї постійні чвари та бійки. Під час відвідування родини було встановлено факт перебування неповнолітньої з батьками. Умови проживання дитини незадовільні, у помешканні санітарно-гігієнічні норми не дотримуються, продукти харчування та приготована їжа частково наявні, кімнати потребують ремонту. З батьками проведено бесіду щодо відповідального батьківства та рекомендовано створити належні умови проживання для доньки, а також запропоновано послугу соціального супроводу для подолання складних життєвих обставин. Відповідно до акта оцінки потреб сім`ї Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради [PERSON] не виконує батьківські обов`язки, не піклується про здоров`я дитини, не забезпечує дитину належними умовами проживання. Сім`я потребує соціального супроводу для мінімізації складних життєвих обставин, так як батьки не виконують у повній мірі батьківські обов`язки стосовно своєї доньки. Згідно з інформацією навчального закладу, у якому навчається дитина, її батьки приймали активну участь у шкільному житті своєї доньки, відвідували батьківські збори, свята, цікавились навчанням дитини, підтримували зв`язок з класним керівником. Проте з початком нового навчального 2025-2026 року погіршилися відносини у вихованні дитини, у зв`язку із частим вживанням алкогольних напоїв. Відповідно до рішення виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради від 22.09.2025 №296 [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Також родині надається послуга соціального супроводу Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради. Однак відповідачі належних висновків для себе не зробили, свої проблеми не визнають та не виявляють зацікавленості до змін, не дотримуються та не виконують надані поради. Умови проживання дитини незадовільні, у помешканні санітарно-гігієнічні норми не дотримуються. Відносно відповідачів складався протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП, у зв`язку із невиконанням обов`язків, визначених ст.150 Сімейного кодексу України. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, було прийнято рішення органу опіки та піклування про відібрання дитини без позбавлення її батьків батьківських прав, оскільки вони систематично та свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, ведуть асоціальний спосіб життя, з метою убезпечення дитини від нещасних випадків, від загрози її життю і здоров`ю, з метою захисту її прав та законних інтересів. Ухвалою суду від 23.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з розгляду даної справи. Відповідачі відзив на позов не надали. Ухвалою суду від 22.12.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. У судове засідання прибули представники Органу опіки та піклування виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, які наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Також у судове засідання прибула відповідач [PERSON] , яка визнала позовні вимоги повністю та не заперечувала проти задоволення позову, надавши суду письмову заяву про визнання позову повністю. Відповідно до ч.1,2 ст.200 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Згідно з ч.4,5 ст.200 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Вирішуючи питання щодо прийняття визнання позову [PERSON] , суд зауважує обставини, на які вона посилалась. Відтак враховуючи підстави та предмет спору, та беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено відсутність правових підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Відповідач [PERSON] у судові засідання з розгляду справи не прибув, про причини такої неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та завчасно, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, судом було повідомлено відповідача [PERSON] про розгляд справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак, з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (за зареєстрованою адресою місця проживання та шляхом розміщення оголошення на вебсайті суду), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача [PERSON] . Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Заслухавши пояснення представників Органу опіки та піклування виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, відповідача у справі Троян Наталії Анатоліївни, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено та визнається сторонами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 08.12.2022, виданим Безпальчівською сільською радою Драбівського району Черкаської області. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Драбівського районного управління юстиції у Черкаській області 10.02.2011 між громадянами [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано, проте [PERSON] та [PERSON] , і надалі продовжують спільно проживати. 13 серпня 2025 року на адресу Служби у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради надійшло повідомлення від старости села Безпальче про те, що матір, [PERSON] та батько, [PERSON] не належним чином виконують батьківські обов`язки, щодо своєї доньки, та зловживають алкогольними напоями. 14 серпня 2025 року був здійснений виїзд у родину Троян, комісією у складі представників: Служби у справах дітей, Відділу праці та соціального захисту та Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради. Під час відвідування даної родини було встановлено, що умови проживання дитини незадовільні, в помешканні санітарно-гігієнічні норми не дотримуються, продукти харчування та приготована їжа частково наявні, кімнати потребують ремонту. Комісією було проведено бесіду з батьками щодо відповідального батьківства та рекомендовано створити належні умови проживання для доньки. Згідно з актом оцінки потреб сім?ї від 21.08.2025 №150/1 Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, [PERSON] не виконує батьківські обов?язки, не піклується про здоров?я дитини, не забезпечує дитину належними умовами проживання. Сім?я потребує соціального супроводу для мінімізації складаних життєвих обставин, оскільки батьки не виконують у повній мірі батьківські обов?язки стосовно своєї дочки. Відповідно до інформації Безпальчівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Філія Гельмязівського опорного закладу загальної середньої освіти І-III ступенів. Батьки, [PERSON] та [PERSON] , приймали активну участь у шкільному житті своєї дочки. Відвідували батьківські збори, свята та цікавилися навчанням доньки, підтримували зв?язок з класним керівником. Проте з початком нового навчального 2025-2026 року погіршилися відносини у вихованні [PERSON] , у зв?язку з частим вживанням алкоголю. 11 вересня 2025 року на плановому засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Гельмязівської сільської ради, було розглянуто питання про взяття на облік дитини [PERSON] , [INFO] , яка перебуває у складних життєвих обставинах. Рішенням виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради № 296 від 22.09.2025 [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Родині надається послуга соціального супроводу Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради. 30 вересня 2025 року начальником Служби у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, [PERSON] завідуючою соціальної допомоги догляд в дома Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, [PERSON] , старшим інспектором з ЮПСП Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області Шкварою Ю.В., здійснений виїзд у родину Троян у рамках проведення рейду «Діти, які проживають у сім?ях наближених до складних життєвих обставин», під час якого було виявлено, що батьки дитини не прикладають зусиль для покращення своїх умов проживання, зміни способу життя та факторів, що призвели до складних життєвих обставин. Свої проблеми не визнають та не виявляють зацікавленості до змін, іноді реагують на зауваження та поради спеціалістів, але не виконують і не дотримуються їх. Умови проживання дитини незадовільні, в помешканні санітарно-гігієнічні норми не дотримуються, продукти харчування та приготована їжа відсутні, несправна електропроводка, кімнати, потребують ремонту. Такі умови становлять небезпеку для життя і здоров`я дитини. Представниками ювенальної превенції було складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч.1 ст.184 КУпАП. 14 жовтня 2025 року від старости села Безпальче, [PERSON] , надійшло повідомлення, у телефонному режимі, до Служби у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради про те що, матір [PERSON] залишила на декілька днів, неповнолітню доньку на батька, [PERSON] , який перебуває у нетверезому стані. Комісією у складі Служби у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, представника ювенальної превенції та старости села Безпальче, здійснено виїзд у родину [PERSON] та [PERSON] . Під час відвідування було встановлено, що матір [PERSON] перебувала вдома з явними ознаками алкогольного сп?яніння. Батько [PERSON] , також перебував вдома теж з ознаками алкогольного сп?яніння. Під час бесіди з членами комісії, батько поводив себе неадекватно, агресивно, погрожував, що вчинить фізичну розправу з усіма присутніми. За результатами проведення оцінки рівня безпеки дитини, фактів безпосередньої загрози її життю та здоров?ю, прийнято рішення вжити невідкладних заходів для забезпечення безпеки дитини, а саме тимчасово влаштувати неповнолітню [PERSON] в сім?ю брата [PERSON] , [INFO] . Згідно з інформацією Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради від 14.10.2025 №174, відповідно до наказу №49/1 від 01.09.2025 КУ «ЦНСП» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради сім?ї [PERSON] , 1979 року народження, що зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , з неповнолітньою донькою [PERSON] , 2011 року народження та повнолітньою донькою [PERSON] , 2000 року народження, яка є особою з інвалідністю з дитинства, надається соціальна послуга соціального супроводу на безоплатній основі, як сім`ї, що знаходиться в складних життєвих обставинах. З [PERSON] було укладено договір про надання соціальної послуги соціального супроводу. З матеріалів справи також судом встановлено, що проводилось обстеження житлово-побутових умов, неодноразові виклики в КУ «ЦНСП» виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, але [PERSON] не прибувала, проводилися телефонні розмови, відвідини посадовими особами органів місцевого самоврядування, фахівцем із соціальної роботи. При неодноразових виїздах до помешкання [PERSON] , вона візуально перебувала в алкогольному сп?янінні. Зі слів старости села Безпальче [PERSON] , сусідів і близьких родичів, [PERSON] з її колишнім чоловіком часто розпивають алкогольні напої, а після «п?янки» починають з?ясовувати стосунки і сперечатися між собою, вживаючи нецензурну лексику та вчиняючи бійку. При таких «п?яних» конфліктах завжди присутні обидві доньки, що наражає дітей на небезпеку, як у фізичному, так і у психічному плані. Комісія надавала неодноразові рекомендації [PERSON] звернутися до нарколога з метою обстеження та подальшого лікування, але рекомендації ігнорувалися. Результат виконання завдань індивідуального плану соціального супроводу з 01.09.2025 по 14.10.2025 становить 11%. Причиною невиконання індивідуального плану соціального супроводу фахівці вважають небажання матері виконувати батьківські обов?язки у повній мірі, безвідповідальне ставлення до навчання та виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2011 року народження та повнолітньої доньки [PERSON] , 2000 року народження, яка є особою з інвалідністю з дитинства і має повну залежність від сторонньої допомоги. Питання про негайне відібрання дитини та неналежне виконання батьківських обов?язків розглядалося на позачерговому засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Гельмязівської сільської ради 15.10.2025. Відповідно до рішення виконавчого комітету Гельмязівської ради №316 від 15.10.2025, розглянувши клопотання служби у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської ради про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено, що її батьки [PERSON] та [PERSON] злісно ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не забезпечують дитині належні умови проживання та виховання, чим створюють загрозу її життю та здоров`ю. З огляду на що виконавчий комітет Гельмязівської ради вирішив негайно відібрати неповнолітню [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] , та улаштувати її у сім`ю брата [PERSON] , [INFO] , до остаточного вирішення питання влаштування у сімейні форми виховання. Згідно з Висновком виконавчого комітету Гельмязівської ради №455/02-13 від 17.10.2025 виконавчий комітет Гельмязівської ради як орган опіки та піклування вважає доцільним відібрання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав у матері [PERSON] та батька [PERSON] . Після звернення Органу опіки та піклування виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради до суду з даним позовом в інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , 11.11.2025 було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого складено відповідний акт. Відповідно до вказаного акта від 11.11.2025 умови для виховання та розвитку дитини не створено, умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним нормам: речі вжитку, меблі, постіль та одяг брудні, наявний неприємний запах у всіх кімнатах. Безпечне середовище для проживання дитини не створене, не усунута небезпека пов`язана з електрикою, що може призвести до пожежі. Мати перебуває у стані алкогольного сп`яніння і пояснень щодо облаштування безпечних умов проживання дитини не пояснила. [PERSON] було повідомлено, що мають створити безпечне середовище для проживання дитини та звернутися до лікаря за лікуванням від алкогольної залежності. Після подальшого подолання обставин, звернутися до служби у справах дітей щодо повернення доньки [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1, 5 ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї, ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання у сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Пунктами 2-5 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно з ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 ч.1 ст.164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (п.50 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч.1 ст.164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у наведеній ч.1 ст.170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Також, схожі правові висновки вказані у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2022 року у справі № 308/12188/18. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст.12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. З системного аналізу наведених норм та судової практики ЄСПЛ вбачається, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідачі належним чином не виконують батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвитку дитини, не піклуються про фізичний розвиток дитини, про її стан здоров`я, що негативно впливає на психічний та фізичний стан дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. При цьому, суд зауважує, що відібрання дитини у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом, а тому, суд, за заявою відповідачів, може постановити рішення про повернення їм дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , її батьками. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. (ч. 4 ст.170 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Частиною першою статті 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до ч.3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Таким чином, на підставі викладеного вище,

Outcome: approved