Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

11.08.2025, до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] . У позовній заяві [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї четвертої частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня звернення до суду з цим позовом і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.03.2020 у справі № 488/108/20. У шлюбі у сторін народилася дитина син [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача, оскільки є здобувачем бакалаврського рівня вищої освіти. [PERSON] навчається на першому курсі Навчально-наукового інституту цифрових технологій, дизайну та транспорту Національного університету «Одеська політехніка». Спеціальність 133 Галузеве машинобудування, група МС-241. Закінчення навчання планується 30.06.2028, форма навчання бюджетна. На підставі судового наказу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.01.2020 у справі № 488/110/20 з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання їх спільного сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків відповідача до досягнення дитиною повноліття. Вказувала, що утримання сина, який продовжує навчання вимагає додаткових витрат на проїзд, обіди, одяг та взуття, посібники та приладдя, оренду житла в м. Одеса на період навчання. Денна форма навчання сина не дозволяє йому знайти підробіток, оскільки це впливатиме на якість підготовки та може вплинути на рівень фахових знань у майбутньому. До того ж, син страждає низкою захворювань, перебуває на обліку у лікаря-кардіолога, потребує обстежень та лікування у медичних закладах, належного харчування та відповідного оздоровлення. Відповідач сину добровільно не допомагає, його життям та навчанням не цікавиться, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, при цьому відповідач має можливість надавати кошти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Посилаючись на викладене, позивач просила позов задовольнити. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.08.2025 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено перше судове засідання у справі. У судові засідання 18.09.2025, 20.10.2025, 10.12.2025 та 09.02.2026 сторони та третя особа не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені своєчасно і належним чином. Правом подати відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач не скористався. Третя особа пояснення по суті позову не подавав. Згідно з частинами 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що позивач не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення у справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін у справі, з урахуванням висновків постанови КЦС ВС від 30.09.2022 за № 761/38266/14, відповідно до якої, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку. Як визначено у частинах 1 та 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду починаючи від дня пред`явлення позову. У той же час ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує такі обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При вирішенні спору, суд враховує, що [PERSON] є повнолітньою і навчається, перебуває на утриманні матері. Доказів на спростування тієї обставини, що батько дитини не має змоги утримувати сина в період навчання або не є працездатною особою, суду не надано. Предмет спірних правовідносин направлений в першу чергу на забезпечення інтересів повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки обов`язок з його утримання покладається на обох батьків. Встановивши, що син сторін, який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість таку допомогу надавати, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Суд, з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб повнолітнього сина, який продовжує навчання, вважає, що аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідатиме можливостям відповідача та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів належить здійснювати, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом, тобто з 11.08.2025 і до закінчення навчання [PERSON] , але не більше, ніж до досягнення ним віку двадцяти трьох років. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць. Крім іншого, відповідно до ст. 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача та користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved