Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє, представник адвокат Решетар Василь Васильович звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обгрунтування позову, представник позивачки посилається на те, що 17 вересня 2015 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області за актовим записом №32. Про розірвання вказаного шлюбу, позивачка звернулася до суду з позовом. Представник позивачки вказує, що сторони по справі мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на акт обстеження матеріально-побутових умов стверджує, що неповнолітні діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Відповідач офіційно не працевлаштований, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчих документах не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає та інших осіб на своєму утриманні також, немає. Вказуючи, що дітям в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частки від свого заробітку, на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21.01.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Представник позивачки, адвокат Решетар В.В. будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 02.02.2026 подав клопотання в якому просив розгляд справи про стягнення з відповідача аліментів проводити без його та позивачки участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач, будучи відповідно до положень п.1 ч.8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовими ідентифікаторами за №R067086334760, №R067093163378, в судове засідання не з`явився та про причини неявки, суду не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У зв`язку з неявкою у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних в ній письмових доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 17 вересня 2015 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області за актовим записом №32, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.8). Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком в свідоцтві про народження яких значиться відповідач, а мати позивачка (а.с.9-10). Діти перебувають на утриманні і вихованні у позивачки, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї складений депутатом Солотвинської селищної ради VIII скликання 18.01.2026 року. Батько дітей з лютого 2022 року не проживає разом з ними, ніякої грошової чи іншої допомоги на утримання дітей не надає (а.с.11). Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дітьми. Належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дітей зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивачки, з якою проживають діти. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Доказів того, що відповідач має дохід, а також - про розмір такого доходу, чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. З огляду на те, що відповідач є особою працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності інших доходів, майна, наявність у нього інших утриманців ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаних вище неповнолітніх дітей, яких за законом зобов`язаний належним чином забезпечувати і утримувати. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітніх дітей на утримання батьками до досягнення ними повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2026 рік» для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2026 становить 3512 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивачка за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1331,20 грн. за вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved