Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом про стягнення із [PERSON] 113293,07 грн заборгованості за кредитом, а також судові витрат по справі: 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору та 25000,00 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 31.08.2012 між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та відповідачем укладено договір № 010/0946/82/0234001. Відповідно до умов кредитного Договору, Банк зобов`язаний надати Клієнту Кредит в сумі 13400.00 грн. Строк Кредиту 48 місяці (ів) з 31.08.2012 (дата надання кредиту) по 31.08.2016. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 113293,07 грн, з яких 74408,49 грн заборгованості за тілом кредиту, 22567,17 грн заборгованості за відсотками, 13002,67 грн інфляційних збитків та 3314,74 грн 3% річних, які підлягають стягненню на користь позивача. Ухвалою суду від 08.01.2026 провадження по справі було відкрито. Ухвалою суду від 09.02.2026 постановлено справу слухати заочно. Представник позивача просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.1 ч. 8 ст 128 ЦПК України), заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у пункті 141 Постанови від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок зроблений у іншій справі таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом»(стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, розглядаючи даний спір суду належить встановити: -чи укладено кредитний договір між сторонами та на яких умовах; -чи наданий кредит позивачем відповідачу; -чи виконував свої зобов`язання за кредитним договором відповідач щодо повернення отриманих коштів та процентів, нарахованих згідно цього договору; -чи дотримано позивачем порядку нарахування відсотків за користування кредитом, визначеного укладеним між сторонами кредитним договором, чи правильно обрахована заборгованість за тілом кредиту; Щодо факту укладення кредитного договору та договірних умов Судом встановлено, що 31.08.2012 між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та відповідачем укладено договір № 010/0946/82/0234001 про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування. Пунктом 2 договору передбачено загальний розмір кредиту 1340,00 грн. (п. 1.1). Кредит надається строком на 48 місяців, (з 31.08.2012 по 31.08.2016), фіксована процентна ставка 30 % річних (п. 1.3). На цей строк відповідачу видано і кредитну картку. Додатком 1 до договору сторони узгодили тарифи карткового продукту. Договір підписаний відповідачем. За таких умов суд приходить до висновку, що факт укладення між сторонами зазначеного кредитного договору підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідно до розрахунку заборгованості залишок заборгованості становить: 113293,07 грн, з яких 74408,49 грн заборгованості за тілом кредиту, 22567,17 грн заборгованості за відсотками, 13002,67 грн інфляційних збитків та 3314,74 грн 3% річних. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» виконано зобов`язання за кредитним договором, та доведено цей факт належними та допустимими доказами. Щодо того, чи виконував свої зобов`язання за кредитним договором відповідач щодо повернення отриманих коштів та процентів, нарахованих згідно цього договору Відповідно до ч.1 ст 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт надання відповідачу кредитних коштів та користування ними підтверджується банківською випискою та розрахунком заборгованості по кредиту. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про факти погашення позики. За таких умов суд вважає факт повного невиконання зобов`язань відповідача за кредитним договором повністю доведеним. 20.09.2019 було укладено договір № 114/2-19-F відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0946/82/0234001. 03.10.2022 було укладено договір №03-10/2022 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0946/82/0234001. Отже, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №010/0946/82/0234001. Щодо розрахунку суми заборгованості по вказаним договором позики, то суд зазначає таке. Враховуючи те, що вказаний кредитний договір підписаний відповідачем, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у кредит. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 74408,49 грн. підлягає задоволенню. Перевіривши правильність нарахування відсотків за цей строк суд дійшов висновку, що вказані розрахунки зроблені правильно, з урахуванням, правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, відповідно до якої нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором нараховувалися позивачем у межах строку дії договору. Стягнення із відповідача коштів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК Ураїни, буде суперечити приписам п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Отже, позов слід задовольнити частково, стягнути із відповідача: заборгованість у сумі 96975,66 грн, з яких: 74408,49 грн заборгованості за тілом кредиту, 22567,17 грн заборгованості за відсотками, 13002,67 грн. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача 113293,07 грн. Водночас судом вирішено стягнути 96975,66 грн, що становить 86 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (2422,40 грн х 86 %) = 2083,26 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правоваої допомоги від 28.11.2025, укладений із АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», та акт про надання юридичної допомоги від 28.11.2025. Відповідно до вказаних документів загальна сума витрат на надання правової допомоги склала 25000 грн. З урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України, враховуючи складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг (зокрема, збір документів, підготовка позовної заяви та подача її до суду), затрачений ним час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат та пропорційність складності справи вартості послуг адвоката, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Outcome: partial