Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

01.12.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за Кредитними договорами у загальному розмірі 34036,20 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 27.01.2022 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] укладено Договір №2580102180-179203. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» було перераховано грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. Наявна заборгованість у відповідачки перед Банком за договором №2580102180-179203 від 27.01.2022 року становить 8420,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 3420,00 грн. 13.01.2022 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та [PERSON] на підставі Заявки на пролонгацію від 13.01.2022 року до договору позики №555162450907, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений Договір позики №555162450907001 (пролонгація), відповідно до якого Сторони домовились продовжити строк виконання зобов`язання Позичальника по погашенню заборгованості за попереднім Договором №555162450907 в сумі 10000,00 грн на новий строк 30 днів під проценти, вказані в п. 1.1.1. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику та сплатити зазначені проценти. Наявна заборгованість у відповідачки перед Банком за договором №555162450907001 від 13.01.2022 року становить 25616,20 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 15616,20 грн. На підставі укладених договорів факторингів ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до кредитних договорів №2580102180-179203 від 27.01.2022 року; №555162450907001 від 13.01.2022 року. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 34036,20 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 15000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 19036,20 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість у сумі 34036,20 грн та понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн (сплаченого судового збору) та 13000,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом 02.12.2025 року було направлено відповідні запити та 11.12.2025 року отримана інформація щодо місць проживання (перебування) відповідачки [PERSON] . Як вбачається з відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області від 11.12.2025 року, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 25.11.2021 року знята з реєстрації. Ухвалою судді від 11.12.2025 року, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 11.12.2025 року відповідачці був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідачка, яка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України та направленням копії ухвали про відкриття провадження у справі на відому електронну адресу відповідачки, не скористалась своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Щодо кредитного договору №2580102180-179203 від 27.01.2022 року. 27.01.2022 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] укладено Договір №2580102180-179203. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» було перераховано грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до умов Договору позики, дата видачі кредиту 27.01.2022 року, дата повернення кредиту 16.02.2022 (включно), термін користування кредитом 20 діб. Згідно Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1 до цього Договору). Умовами Договору позики на період зазначений в п.п. 2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,85% за кожен день користування Кредитом. Також Договором позики встановлено, що Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства. На підтвердження перерахування кредитних коштів в матеріалах справи міститься копія квитанції, з якої вбачається, що 27.01.2022 року на платіжну картку № [NUMBER] (дана платіжна картка була зазначена відповідачкою при укладанні кредитного договору №2580102180-179203 від 27.01.2022 року) було перераховано кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн, номер транзакції: 34326 82385 57753. Відповідно до розрахунку, заборгованість [PERSON] перед кредитодавцем за кредитним договором №2580102180-179203 від 27.01.2022 року становить 8420,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 3420,00 грн. 07.03.2023 року було укладено договір №07/03/23 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2580102180-179203 від 27.01.2022 року. Відповідно до Витягу з додатку №1 до договору №07/03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 07.03.2023 року від ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до Відповідачки на загальну суму 6860,00 грн. 28.08.2025 року було укладено договір №28-08/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2580102180-179203 від 27.01.2022 року. Відповідно до Витягу з додатку №3 до договору №28-08/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 28.08.2025 року від ТОВ «Коллект Центр» до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до Відповідачки на загальну суму 8420,00 грн. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до Відповідачки за договором №2580102180-179203 від 27.01.2022 року на суму 8420,00 грн. Щодо кредитного договору №555162450907001 від 13.01.2022 року. 13.01.2022 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та [PERSON] на підставі Заявки на пролонгацію від 13.01.2022 року до договору позики №555162450907, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений Договір позики №555162450907001 (пролонгація), відповідно до якого Сторони домовились продовжити строк виконання зобов`язання Позичальника по погашенню заборгованості за попереднім Договором №555162450907 в сумі 10000,00 грн на новий строк 30 днів під проценти, вказані в п. 1.1.1. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику та сплатити зазначені проценти. Відповідно до п. 2.3. Договору Позика Позичальнику надається шляхом погашення Позикодавцем заборгованості за раніше укладеним Договором позики та проведення відповідних бухгалтерських проводок в системі з одночасним формуванням за Позичальником заборгованості за цим Договором, в розмірі що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім Договором позики. Датою надання позики при проведенні пролонгації/реструктуризації за раніше укладеним Договором позики є дата проведення Позикодавцем відповідних бухгалтерських проводок в системі, направлених на погашення попередньої заборгованості за раніш укладеним Договором позики з одночасним формуванням за Позичальником заборгованості за цим Договором в розмірі що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім Договором позики. Відповідно до п. 3.1. Договору Позичальник здійснює повернення позики і сплачує проценти згідно із загальними умовами та відповідно до графіку платежів (Додаток №1 до цього договору, є його невід`ємною частиною та підписується позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді смс коду). Графік платежів розміщується в особистому кабінеті позичальника на сайті системи. Також в матеріалах справи міститься довідка про ідентифікацію, відповідно до якої [PERSON] направлено одноразовий ідентифікатор 1216, на номер телефона [NUMBER] . Відповідно до розрахунку, заборгованість [PERSON] перед кредитодавцем за кредитним договором №555162450907001 від 13.01.2022 року становить 25616,20 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 15616,20 грн. 18.12.2023 року було укладено договір №18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №555162450907001 від 13.01.2022 року. Відповідно до Витягу з додатку №3 до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 року від ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до Відповідачки на загальну суму 25616,20 грн. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до Відповідачки за договором №555162450907001 від 13.01.2022 року на загальну суму 25616,20 грн. Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 по справі №524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно із нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] 27.01.2022 року уклали Договір про надання коштів у позику №2580102180-179203 на суму 5000 гривень до 16.02.2022 року (включно), строк користування кредитними коштами - 20 днів. Факт одержання коштів відповідачкою підтверджується копією квитанції від 27.01.2022 року. Як встановлено судом, на підставі договорів факторингу від 07.03.2023 року за №07/03/23 та від 28.08.2025 року за №28-08/25, до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №2580102180-179203, що підтверджується змістом договору, актом приймання передачі, реєстром права вимоги, які досліджені судом. Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Як видно із розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором №2580102180-179203 від 27.01.2022 року станом на дату відступлення позивачу права вимоги 28.08.2025 року, заборгованість становить 8420,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 3420,00 грн. Тобто ТОВ «Коллект Центр» нараховувалися відсотки і після закінчення строку кредитування, тоді як строк кредитування, який передбачений договором закінчився 16.02.2022 року, що не узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за №910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Крім того, згідно розрахунку первісного кредитора, встановлено, що станом на день розрахунку - 23.03.2023 року, заборгованість відповідачки не змінилася та становить: за тілом кредиту - 5000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 1860,00 грн, усього 6860,00 грн. Доказів, які б свідчили про укладення угоди про продовження строку кредитування, матеріали справи не містять. Тому, підтвердженим розміром відсотків, за кредитним договором суд вважає, розмір відсотків, який погоджений сторонами у графіку розрахунків, який є додатком №1 до договору, а саме в сумі 1860,00 грн. Оскільки відповідачкою не спростовано такий розмір заборгованості, то позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, на суму 6860,00 грн. Крім того, судом встановлено, що ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та [PERSON] 13.01.2022 року уклали Договір позики №555162450907001 (пролонгація) на суму 10000,00 гривень, строк кредитування складає 30 календарних днів (з 14.01.2022 року по 12.02.2022 року), яким продовжили строк виконання зобов`язань позичальника по погашенні заборгованості по договору позики №555162450907 в сумі 8000,00 грн. Як встановлено судом, на підставі договору факторингу від 18.12.2023 року за №18/12-2023 право вимоги до відповідачки за договором позики №555162450907001 (пролонгація), перейшло до позивача, що підтверджується змістом договору, актом приймання передачі, реєстром права вимоги, які досліджені судом. Як вбачається із графіку платежів, який є додатком №1 до договору і, який згідно пункту 1.2. договору,є його невід`ємною частиною, сторони погодили розмір відсотків у розмірі 5260,20 грн. Разом із тим, позивачем заявлено розмір відсотків 15616,20 грн, що суперечить умовам договору, при цьому, порядок розрахунків такого розміру відсотків відсутній. Тому, суд вважає підтвердженим розмір відсотків погоджений сторонами у графіку платежів у розмірі 5260,20 грн. Тому, позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення 10000,00 грн тіла кредиту та 5260,20 грн - відсотків, разом 15260,20 грн. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі №753/20537/18). Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, реалізуючи принцип змагальності сторін. З огляду на викладене, суд вважає необхідним задовольнити позов частково, стягнути з відповідачки заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 22120,20 грн, з яких заборгованість: за кредитним договором №2580102180-179203 від 27.01.2022 у розмірі 6860,00 грн (5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1860,00 грн - заборгованість за відостками); за кредитним договором №555162450907001 від 13.01.2022 у розмірі 15260,20 грн (10000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5260,20 грн - заборгованість за відостками). При вирішенні питання про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1, пункту 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: копію договору №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 року з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» від 01.11.2023 року, заявка на надання юридичної допомоги №726 від 01.10.2025 року, витяг з акту №21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року. Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрата (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (Постанова від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц). Так, позивачем ставилось питання про стягнення з відповідачки на його користь суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 13000,00 грн є не обґрунтованим та завищеним. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні. Крім іншого розмір правової допомоги в сумі 13000,00 грн є неспівмірними від стягненої суми в розмірі 22120,20 грн. Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020р. по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу до 4000,00 грн, оскільки суд вважає, що вона буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вимога позивача підлягає частковому задоволенню, а вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати (пропорційно розміру задоволених вимог), а саме 1574,56 грн судового збору, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №0580200006 від 26.11.2025 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial