Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення зі [PERSON] (далі відповідач) заборгованості за договором № 292414-КС-001 про надання кредиту від 27.04.2021 року у розмірі 14 982,97 грн, з яких: 7 208,06 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 6 274,91 грн - сума прострочених платежів по процентах; 1 500,00 грн сума прострочених платежів за комісією та судових витрат у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.04.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 292414-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позивач надав кредит відповідачу в розмірі 10 000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку № [NUMBER] . Відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за кредитним договором на загальну суму 5 450,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Проте, відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором у неї станом на 30.10.2025 року утворилась заборгованість за договором № 292414-КС-001 про надання кредиту від 27.04.2021 року у розмірі 14 982,97 грн, з яких: 7 208,06 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 6 274,91 грн - сума прострочених платежів по процентах; 1 500,00 грн сума прострочених платежів за комісією. На підставі зазначеного позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 08.12.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 27.04.2021 року (дата видачі кредиту) по 17.08.2021 року (дата закінчення терміну кредитування). На виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Харкова від 08.12.2025 року до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані документи. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. В позовній заяві представник позивача просить розгляд справи здійснювати за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. У судові засідання не з`являлася, про наявність поважних причин своєї неявки відповідно до вимог ч. 3 ст. 131 ЦПК України суд не повідомила, заяв про відкладення судового засідання відповідач не надала, відзиву на позов не направила. Оскільки позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, а відповідач по справі була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилася у судове засідання та не повідомила про поважність такої неявки, не направила до суду відзив на позовну заяву, суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів на підставі ст. 281 ЦПК України. З урахуванням наведеного, а також відповідно до положень частини 1 статі 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 27.04.2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 292414-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомлення, підписані у порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» 27.04.2021 року направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 292414-КС-001 про надання кредиту. 27.04.2021 року відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання договору № 292414-КС-001 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою. ТОВ «Бізнес позика» направлено [PERSON] одноразовий ідентифікатор G-9443, на номер телефону, що зазначений відповідачем у заявці. Таким чином, 27.04.2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 292414-КС-001 про надання кредиту, у порядку визначеному ЗУ «Про електронну комерцію» (надалі договір). Відповідно до п. 1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів (надалі Договір). Також, умовами договору передбачено, що тип кредиту: креди; строк кредиту: 16 тижнів; процента ставка: в день 0,91358938, фіксована; комісія за надання кредиту: 1 500,00 грн; загальний розмір наданого кредиту: 10 000,00 грн; термін дії договору: до 17.08.2021 року. Згідно з п. 2 кредитного договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. У п. 6 кредитоного договору зазначено, що відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з договором про надання кредиту та правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця https://bizpozyka.com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір. Відповідно до п. 9 кредитного договору підписанням цього договору відповідач підтвердила, що до укладання договору отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», частиною другою ст. 12 ЗУ «Про фінансовіпослуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», паспорт споживчого кредиту. Відповідно до копії платіжного переказу TAC Pay № 402828407 ТОВ «Бізнес позика» 27.04.2021 року на виконання умов договору № 292414-КС-001 про надання кредиту перерахувало на картку відповідача [NUMBER] грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. Як вбачається з інформації АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] . В банку емітовано картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Відповідно до виписки за договором № б/н за період 27.04.2021-17.08.2021 по картці № [NUMBER] від 15.12.2025 року, наданої АТ КБ «ПриватБанк», 27.04.2021 року відповідачу на рахунок зараховано 10 000,00 грн. Доказів на спростування того, що [PERSON] не отримувала зазначені кошти відповідачем не надано. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за кредитним договором на загальну суму 5 450,00 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку та довідки про стан заборгованості, заборгованість відповідача перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» становить 14 982,97 грн, з яких: 7 208,06 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 6 274,91 грн - сума прострочених платежів по процентах; 1 500,00 грн сума прострочених платежів за комісією. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Судом досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості та встановлено, що він є вірним. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір та відповідачем порушено його умови, а саме не повернуто кошти позивачу в строк визначений у договорі внаслідок чого уторилась заборгованість у розмірі 14 982,97 грн, яка підлягає стягненню. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Проте, відповідач не скористалася правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого ухвалою суду строку. В матеріалах справи також відсутні докази неможливості подання відповідачем доказів з об`єктивних причин, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження строк. Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів з боку відповідача на спростування зазначених вище висновків, як і доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі суд покладає судовий збір на відповідача.

Outcome: approved