Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної установи Південна виправна колонія № 51, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, уточнивши який просив суд визнати незаконними висновки комісії з розслідування каліцтва на виробництві від 17.01.2009 року та 24.02.2009 року та встановити що травма, яку позивач отримав 14.01.2009р. працюючи на виробництві ПВК № 51 у період відбуванням ним покарання за вироком суду характеризується як виробнича. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 30.01.2008 р. був засуджений до 7 років позбавлення волі. З жовтня 2008 р. він працював на виробництві установи «Південна Виправна колонія № 51». Близько 14.00 год. 14.01.2009р. виконуючи свою роботу, пов`язану з виробництвом на пресі 315 № 10402515, який повинен був запускатися не натисканням на педаль пуску, а тільки кнопками пуску (повітря та подачі струму), спрацював пуск преса на рубку, та йому відрізало І та ІІ пальці лівої кисті і затиснуло кисть у штамп. Після отримання травми, яка пов`язана з його роботою на виробництві установи ПВК-51, він був доставлений до медичної установи, де була надана медична допомога. Після повернення до установи ЮВК № 51, вночі о 23.00 год. майор [PERSON] , чинив на нього тиск, для того щоб він мовчав, та обмовив себе, стверджуючи, що сам засунув руку до пресу. Після цієї події, була створена комісія, яка провела розслідували та встановила, що він сам собі навмисно обрізав пальці. 17 січня 2009 року начальником ПВК управління ДДУПВП в Одеській області (№51) полковником внутрішньої служби Назаряном С.А., затверджено висновок розслідування по факту отримання травми 14.01.2009 року засудженим [PERSON] , яким встановлено, що травма, отримана засудженим [PERSON] 14 січня 2009 року не може бути кваліфікована, як нещасний випадок виробничого характеру. 24 лютого 2009 року начальником управління ДДУПВП в Одеській області генерал-майором внутрішньої служби Галінським О.І., затверджено висновок службового розслідування по перевірці порушених питань, які були викладені в заяві засудженого [PERSON] , який фактично підтвердив висновок розслідування по факту отримання ним травми 14.01.2009 року. Позивач вказує, що так звані розслідування проводилися без проведення експертиз з виявлення наркотичного або алкогольного сп`яніння, експертизи причин та методу отримання каліцтв, експертизи тяжкості та принципу отримання каліцтв, окрім того, головою комісії, яка склала висновок розслідування по факту отримання ним травми 14.01.2009 року був в.о. провідного інженера з охорони праці та техніки безпеки установи підприємства старший лейтенант внутрішньої служби І.Г. Носков, який є особою зацікавленою, оскільки займаючи посаду провідного інженера з охорони праці та техніки безпеки установи підприємства ніс персональну відповідальність за отримання засудженими тілесних ушкоджень. Позивач звертає увагу, що провідний інженер з охорони праці та техніки безпеки установи підприємства старший лейтенант внутрішньої служби І.Г. Носков ( як зазначено у 6 абзаці висновку) відповідає за вивід засуджених у виробничу зону, про що свідчить запис у журналі виводу засуджених у виробничу зону), також саме ця посадова особа відповідає за життя та здоров`я засуджених; 14.01.2009 року [PERSON] склав акт обстеження пресу 315 № 10402515, писав пояснювальні записки начальнику установи та прокурору, тобто адміністрацією установи була порушена процедура проведення розслідування по факту травми, склад комісії визначений з порушеннями, тобто до комісії входили особи, призначати яких до складу комісії не мали права, документи, які б мала скласти комісія, не складалися, експертизи, які обов`язково мали б бути призначені та проведені, не проводилися, пояснення у засуджених щодо факту травми відбиралися під тиском. Розслідування факту отримання позивачем травми проводилося у порушення Положення про порядок розслідування нещасних випадків, аварій на виробництві та інших нормативно-правових документів, які є регулюють проведення розслідувань по факту отамання травм засудженими у місцях позбавлення волі, які допущені до праці. Вищезазначені обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом. Позивач подав до суду заяву в якій не заперечував проти розгляду справи у його відсутності, свої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позовних вимог просив відмовити та зазначив, що працівники кримінально-виконавчої служби діяли в межах і в порядку встановленому діючим законодавством та згідно інструкцій не порушуючи права позивача. Висновки які оскаржує позивач приймалися відповідно до нормативно-правових актів, які діяли у той період часу. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. На підставі досліджених документів, судом встановлено, що позивач [PERSON] відбував покарання в ПВК-51 УДДУВП в Одеській області з 31.10.2008р. Під час знаходження на карантині 31.10.2008р. з [PERSON] був проведений вступний інструктаж з охорони праці та техніки безпеки, провідним інспектором з охорони праці та техніки безпеки [PERSON] , про що свідчить запис у журналі реєстрації вступних інструктажів з охорони праці. Первинний інструктаж з охорони праці та техніки безпеки позивач одержав на робочому місці 17.11.2008 року. Навчання та стажування проходив на робочому місці пресувальника преса механічного зусиллям 315 т/с з 17.11.2008 року по 01.12.2008 року, згідно п. 7.1 наказу № 15 Державного комітету з нагляду за охороною праці від 26.01.2005р. Після проходження стажування та перевірки знань начальником цеху № 1 майором внутрішньої служби [PERSON] , отримав допуск до самостійної роботи. 14.01.2009 року, згідно щотижневої рознарядки виводу на роботу засуджених [PERSON] разом з іншими засудженими цеху сільгоспмашин був виведений для роботи у першу зміну. Після виводу на роботу засуджених у цех сільгоспмашин начальником цеху майором внутрішньої служби [PERSON] кожному засудженому було доведено змінне завдання під особистий підпис, про що свідчать підписи засуджених у журналі видачі змінних завдань та обліку виконаних робіт. Засуджений [PERSON] повинен був після здійснення механічного удару преса спеціальними щипцями виймати косинки та кидати їх в контейнер для відходів. Приблизно біля 14.30 год. засуджений [PERSON] після механічного удару преса відключив його від електропостачання кнопкою на пульті управління пресом. Цим часом засуджений [PERSON] користуючись відсутністю старшого зміни та інших засуджених вирішив виготовити для своїх потреб металеві косинки для вирівняння перекосу свого ліжка в житловій зоні. Для чого він взяв з контейнера для відходів металеву стрічку довжиною біля 40 см, шириною 3 см та товщиною 5 мм. Після чого він включив електропостачання кнопкою на пульті управління пресом, встановив полосу в направляючі штампу та тримаючи її лівою рукою почав ногою нажимати на педаль подання зжатого повітря для приведення в дію маховика. Під час натискування на педаль, ліва рука засудженого [PERSON] зісковзнула з безпечної відстані утримання металевої полоски. Побачивши це він відпустив ногою педаль подання зжатого повітря, але при цьому вже отримав травму: «Травматична ампутація І-ІІ пальців лівої кісті на рівні основних фаланг. Рвана рана ІІІ-го пальця лівої кісті.». На момент отримання травми прес механічним зусиллям 315 т/с, інвентарний № 10402515 знаходився в технічно справному стані. Станом на 14 січня 2009 року, діяв наказ Державного департаменту України з питань виконання покарань № 156 від 05.07.2002 року "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, аварій, професійних захворювань, що сталися з особами, які тримаються в установах кримінально-виконавчої системи». Даним наказом №156 від 05.07.2002 року установлено, що органи, установи, навчальні заклади та підприємства кримінально-виконавчої системи при розслідуванні нещасних випадків, що сталися з їх робітниками, які працюють на умовах трудового договору, керуються Положенням про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року №1094. Відповідно до пункту 17 вказаного Положення до складу комісії з розслідування включаються: керівник ( спеціаліст) служби охорони праці або посадова особа ( спеціаліст) на яку роботодавцем покладено виконання функцій спеціаліста з охорони праці ( голова цієї комісії), керівник структурного відділу або головний спеціаліст, представник профспілкової організації, членом якої є потерпілий, або уповноважений трудового колективу з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки, інші особи. Як убачається зі змісту оспорювального висновку розслідування про факту отримання травми засудженим [PERSON] 14 січня 2009 року, затвердженого начальником ПВК №51 17.01.2009 року, на підставі матеріалів розслідування проведеного з 14 по 17 січня 2009 року, комісія Південної виправної колонії управління ДДУПВП в Одеській області ( №51) призначена розпорядження начальника установи від 14 січня 2009 року №2, у складі: Голови комісії : в.о. провідного інженера з охорони праці та техніки безпеки підприємства установи старшого лейтенанта внутрішньої служби [PERSON] ; членів комісії: головного інженера підприємства установи підполковника внутрішньої служби Гафарова І.В.; начальника енерго-механічного відділу підприємства установи Вінського В.Ф.; начальника відділення №3 соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи установи капітана внутрішньої служби Стерпула В.В.; оперуповноваженого оперативного відділу установи капітана внутрішньої служби Коди М.В.. Враховуючи склад комісії, суд приходить до висновку, що комісія створена у відповідності до пункту 17 Положення про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року №1094 та відповідно до Наказу №156. В ході розгляду справи судом проаналізовано висновок службового розслідування затвердженого начальником ПВК №51 17.01.2009 року, з якого убачається, що комісією становлено наступне: Засуджений [PERSON] в установі знаходиться з 31 жовтня 2008 року. Під час знаходження на карантині 31.10.2008 року був проведений вступний інструктаж з охорони праці та техніки безпеки, провідним інженером з охорони праці та техніки безпеки [PERSON] , про що свідчить запис у журналі реєстрації вступних інструктажів з охорони праці. Засуджений [PERSON] був працевлаштований в цеху сільгоспмашин з листопада 2008 року пресувальником преса механічного зусиллям 315 т/с. Первинний інструктаж з охорони праці та техніки безпеки одержав на робочому місці 17 листопада 2008 року. Інструктаж проведено начальником цеху №1 майором внутрішньої служби [PERSON] . Навчання та стажування проходив на робочому місці пресувальника преса механічного зусиллям 315 т/с17.11.2008 року по 01.12.2008 року, згідно п.7.1. наказу №15 Державного комітету з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 року. Після проходження стажування та перевірки знань начальником цеху №1 майором внутрішньої служби [PERSON] , отримав допуск до самостійної роботи, про що свідчить записи у журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці та особистий підпис засудженого [PERSON] . Повторний інструктаж з охорони праці та техніки безпеки проведено на робочому місці 05 січня 2009 року, начальником цеху № 1 майором внутрішньої служби [PERSON] .. Згідно щотижневої рознарядки виводу на роботу засуджений [PERSON] разом з іншими засудженими цеху сільгоспмашин був виведений для роботи у першу зміну 14 січня 2009 в цех сільгоспмашин. Вивід засуджених в виробничу зону здійснив майстер цеху №1 старший лейтенант внутрішньої служби [PERSON] , про що свідчить запис у журналі виводу засуджених в виробничу зону. Після виводу на роботу засуджених в цех сільгоспмашин начальником цеху майором внутрішньої служби [PERSON] кожному засудженому було доведено змінне завдання під особистий підпис, про що свідчать підписи засуджених у журналі видачі змінних завдань та обліку виконаних робіт. Засуджений [PERSON] одержав змінне завдання на подання з контейнера заготовки лемешу засудженому [PERSON] .. Засуджений [PERSON] повинен був вставляти заготівку лемешу у направляючі контуру штампу. Засуджений [PERSON] згідно змінного завдання виставляв заготівку лемешу у направляючих під упор та натискував на педаль подання зжатого повітря для приведення в дію маховика, а засуджений [PERSON] повинен був після здійснення механічного удару преса спеціальними щипцями виймати косинки та кидати їх в контейнер для відходів. Згідно пояснення начальника цеху №1 майора внутрішньої служби [PERSON] , під час проведення погодинної перевірки наявності засуджених на робочих місцях об 14 годині 10 хвилин, всі засуджені знаходились на робочих місцях та виконували роботу згідно отриманому змінному завданню, про що свідчать записи у журналі погодинних перевірок наявності засуджених на робочих місцях. Після проведення погодинної перевірки майор внутрішньої служби [PERSON] , пішов до токарної дільниці для роз`яснення засудженому про порядок токарних операцій при обробці вала редуктора. Виходячи з пояснень засуджених [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановлено, що приблизно біля 14 годині 30 хвилин засуджений [PERSON] після механічного удару преса відключив його від електропостачання кнопкою на пульті управління пресом. Після цього він як старший зміни сказав засудженому [PERSON] , що той змастити циліндрові направляючі пуансону і матриці штампу, а сам разом з засудженим [PERSON] і [PERSON] почали переносити відштампований леміш к прес механічному зусиллям 160 т/с для послідуючої технологічної операції. Цім часом засуджений [PERSON] користуючись відсутністю старшого зміни та інших засуджених вирішив виготовити для своїх потреб металеві косинки для вирівняння перекосу свого ліжка в житлової зоні на відділенні. Для чого він взяв з контейнера для відходів металеву стрічку довжиною біля 40 см., шириною 3 см. та товщиною 5 мм. Після чого він включив електропостачання кнопкою на пульті управління пресом, вставив полосу в направляючі штампу та тримаючи її лівою рукою, почав ногою нажимати на педаль подання зжатого повітря для приведення в дію маховика. Під час натискування на педаль, ліва рука засудженого [PERSON] зісковзнула з безпечної відстані утримання металевої полоси. Побачивши це він відпустив ногою педаль подання зжатого повітря, але при цьому вже отримав травму: "Травматична ампутація І-ІІ пальців лівої кісті на рівні основних фаланг. Відчувши різку біль в області пальців лівої руки засуджений [PERSON] почав голосно звати по допомогу. На його крик прибули засуджені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Засуджений [PERSON] зняв с себе ремінь і перев`язав ліву руку засудженому [PERSON] в області ліктю, швидко відключив електропостачання преса та разом з засудженим [PERSON] проводили його до медичної частини установи, де йому була надана перша медична допомога. Після надання допомоги засудженого було доставлено автомобілем швидкої допомоги до Одеської міської клінічної лікарні №1 для надання кваліфікованої медичної допомоги. На момент отримання травми прес механічним зусиллям 315 т/с, інвентарний №10402515 знаходився в технічно справному стані (акт обстеження додається). Отримання травми засудженим [PERSON] стало можливим в наслідок грубого порушення ним встановленого режиму утримання, а саме в самовільному, без дозволу адміністрації використанні для своїх особистих потреб обладнання та матеріалів підприємства установи (преса механічного зусиллям 315 т/с, металевих відходів); в самовільному виконанні роботи, не передбаченої змінним завданням і не дорученої адміністрацією установи. На підставі викладеного комісія прийшла до висновку, що травма, отримана засудженим [PERSON] 14 січня. 2009 року, не може бути кваліфікована як нещасний випадок виробничого характеру, так як згідно пункту 4 наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 05 липня 2002 року №156 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, аварій, професійних захворювань, що сталися з особами, які тримаються в установах кримінально-виконавчої системи", засуджений [PERSON] , грубо порушив встановлений режим утримання, а саме: - в самовільному, без дозволу адміністрації використанні для своїх особистих потреб обладнання та матеріалів підприємства установи (преса механічного зусиллям 315 тіс, металевих відходів); - в самовільному виконанні роботи, не передбаченої змінним завданням і не дорученої адміністрацією установи; За результатами розслідування акти по формі Н-1та НТЗ не складаються та даний випадок не береться на облік в службі охорони праці. Відповідно до пункту 6 Положення про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року №1094, яке застосовується в разі настання нещасного випадку на підприємствах кримінально-виконавчої системи, відповідно до Наказу №156 від 05.07.2002 року, за висновками роботи комісії з розслідування визнаються пов`язаними з виробництвом і складається акт за формою Н-1 про нещасні випадки (додаток 1), що сталися з працівниками під час виконання трудових (посадових) обов`язків, у тому числі у відрядженнях, а також ті, що сталися під час: перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці роботи протягом робочого часу починаючи з моменту приходу працівника на підприємство до його виходу, який повинен фіксуватися відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, або за дорученням роботодавця в неробочий час, під час відпустки, у вихідні та святкові дні; приведення в порядок знарядь виробництва, засобів захисту, одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання заходів особистої гігієни; проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі підприємства або на транспортному засобі іншого підприємства, яке надало його згідно з договором (заявкою), за наявності розпорядження роботодавця; використання власного транспортного засобу в інтересах підприємства з дозволу або за дорученням роботодавця відповідно до встановленого порядку; провадження дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не входять до кола виробничого завдання чи прямих обов`язків працівника (надання необхідної допомоги іншому працівникові, дії щодо попередження можливих аварій або рятування людей та майна підприємства, інші дії за наявності розпорядження роботодавця тощо); ліквідації аварій, пожеж та наслідків стихійного лиха на виробничих об`єктах і транспортних засобах, що використовуються підприємством; надання підприємством шефської допомоги; перебування на транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо причина нещасного випадку пов`язана з виконанням потерпілим трудових (посадових) обов`язків або з дією на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або середовища; прямування працівника до(між) об`єкта(ми) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об`єкта за дорученням роботодавця; прямування до місця відрядження та в зворотному напрямку відповідно до завдання про відрядження. Відповідно до пункту 7 вказаного Положення за висновками роботи комісії з розслідування визнаються пов`язаними з виробництвом і складається акт за формою Н-1 також про випадки: природної смерті працівників під час перебування на підземних роботах (видобування корисних копалин, будівництво, реконструкція, технічне переоснащення і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд, геологорозвідувальні роботи, які проводяться під землею) або протягом чотирьох годин після виходу на поверхню внаслідок гострої серцево-судинної недостатності; самогубства працівників плавскладу на суднах морського та рибопромислового флоту в разі перевищення терміну перебування їх у рейсі, обумовленого колективним договором, або їх природної смерті внаслідок впливу психофізіологічних, небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Пунктом 12 вищенаведеного Положення також визначено перелік підстав, за наявності яких нещасний випадок визнається таким, що не пов`язаний з виробництвом і не складається акт за формою Н-1 про нещасні випадки що сталися з працівниками. Такими підставами, зокрема є: під час прямування на роботу або з роботи пішки, на громадському власному або іншому транспортному засобі, який не належить підприємству і не використовувався в інтересах цього підприємства; за місцем постійного проживання на території польових і вахтових селищ; під час використання ними в особистих цілях транспортних засобів підприємства без дозволу работодавця, а також устаткування, механізмів, інструментів, крім випадків що сталися внаслідок несправності цього устаткування, механізмів, інструментів; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими речовинами, а також унаслідок їх дії ( асфікція, інсульт,зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин у виробничих процесах або порушенням вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування, або якщо потерпілий, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, був відсторонений від роботи згідно з встановленим порядком; під час скоєння ними злочинів або інших правопорушень, якщо такі дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 7 цього Положення, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури. Комісія призначена начальником ПВК №51 здійснювала службове розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем 14 грудня 2009 року під час відбування останнім покарання в ПВК-51, досліджувала документи (щотижневу рознарядку виводу на роботу, записи у журналі погодинних перевірок наявності засуджених на робочих місцях і т.д.), відбирала пояснення у інших засуджених, у самого [PERSON] , який на той момент до адміністрації установи претензій не мав, у посадових осіб установи, які є відповідальними за вивід засуджених до місця праці, тобто провела розслідування відповідно до норм діючого на той момент законодавства та зробила правильний висновок про травму внаслідок власної необережності через недотримання норм поводження із пресовим обладнанням. На підставі ретельно досліджених доказів, комісія встановила факти, що засуджений [PERSON] самовільно, без дозволу адміністрації використав для своїх особистих потреб обладнання та матеріали підприємства установи (преса механічного зусиллям 315 тіс, металевих відходів), самовільно виконав роботу, не передбачену змінним завданням і не доручену адміністрацією установи. Висновки комісії яка здійснювала службове розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем 14 грудня 2009 року під час відбування останнім покарання в ПВК-51, підпадають під дію Пункту 12 Положення про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року №1094, яке застосовується в разі настання нещасного випадку на підприємствах кримінально-виконавчої системи, відповідно до Наказу №156 від 05.07.2002 року. Наведені у висновку комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку факти підтверджуються об`єктивними доказами та вказано належні з точки зору Положення підстави вважати, що нещасний випадок, який стався із [PERSON] , є таким, що не пов`язаний із виробництвом. Беручи до уваги норми Наказу № 156 службове розслідування по перевірці порушених питань, які були викладені в заяві засудженого [PERSON] було здійснено відповідно до норм діючого на той момент законодавства та з відповідно правильним висновком про травму внаслідок власної необережності через недотримання норм поводження із пресовим обладнанням. Примаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд враховує наступне. На підставі наданих до суду документів встановлено, що позивач в період з 2009 року був обізнаний про наявність спірних висновків від 17.01.2009 року та від 24.01.2009 року однак будь яких дій направлених на не згоду з ними не висловлював, а ні під час надання пояснень, а ні під час особистого прийому у прокурора, а ні під час чисельних судових розглядів за його зверненням. Так, позивач звертався до суду з різними позовними вимогами в тому числі і до ДУ «ПВК №51» так і ДП «Підприємтво Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» де неодноразово досліджувалися судами спірні висновки та позивач не заперечував стосовно, а ні їх змісту, а ні їх висновкам. Так, спірні висновки досліджувалися у справі №521/11540/13ц, 521/8300/22, 513/575/17, справі № 521/8300/22, а також у справі де позивач клопотав переглянути рішення за ново виявленими обставинами. Так, серед іншого, у серпні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 1» м. Одеси про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн. (справа №521/11540/13ц). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017, яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №1» м. Одеси про відшкодування моральної шкоди, встановлені наступні обставини. Згідно з тижневою рознарядкою виводу на роботу засуджений [PERSON] разом з іншими засудженими 14 січня 2009 року був виведений для роботи у першу зміну в цех сільгоспмашин. Об 14 год. 30 хв. засуджений [PERSON] , за відсутністю старшого зміни та інших засуджених вирішив виготовити для своїх потреб металеві косинки, включив електропостачання машини, внаслідок чого отримав травматичну ампутацію 1 та 2 пальців лівої кісті. За вказаним фактом Південною виправною колонією №51 проведено розслідування та згідно з висновком від 17 січня 2009 року травма, отримана засудженим [PERSON] 14 січня 2009 року, не може бути кваліфікована як нещасний випадок виробничого характеру, оскільки засуджений [PERSON] грубо порушив встановлений режим утримання. Тобто, травма [PERSON] настала внаслідок самовільного, без дозволу адміністрації, використання останнім з особистою метою обладнання та матеріалів підприємства установи. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2023 року за позовною заявою [PERSON] до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань міністерства юстиції, треті особи Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області, ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби» (51) про стягнення морально-психічного збитку, позивачу у задоволенні позову відмовлено. Даним судовим рішенням встановлено, а саме: « по вказаному факту Південною виправною колонією управління ДДУПВП в Одеській області було проведено розслідування та згідно Висновку від 17.01.2009 року встановлено, що травма, отримана засудженим [PERSON] 14.01.2009 року не може бути кваліфікована як нещасний випадок виробничого характеру, так як засуджений [PERSON] грубо порушив встановлений режим утримання. Беручи до уваги норми Наказу № 156 службове розслідування по перевірці порушених питань, які були викладені в заяві засудженого [PERSON] було здійснено відповідно до норм діючого на той момент законодавства та з відповідно правильним висновком про травму внаслідок власної необережності через недотримання норм поводження із пресовим обладнанням». Усі судові рішення набрали законної сили. Тобто в межах розгляду вказаних цивільних справ, судами досліджувалися висновки комісії, які позивач просить скасувати у даній справі. Однак, суд приймає до уваги, що цим оскаржувальним у даній справі висновкам надано належну правову оцінку в інших справах, і рішення судів пройшли апеляційну та касаційну інстанції. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. При цьому рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року змінено, доповнено його абзацем такого змісту: «У позові до [PERSON] відмовити». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного суду від 22.12.2018р. касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2017 року залишено без змін. Оскільки обставини щодо отримання [PERSON] 14 січня 2009 року травми, встановлені рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017, рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2023 року, які набрала законної сили, здійснення переоцінки таких судових рішень буде порушенням вимог процесуального закону. Крім того слід зазначити, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року [PERSON] у позові до Державної установи «Південна виправна колонія (№ 51)», Державного підприємства «Підприємство Державної Кримінально-Виконавчої Служби України (№ 51)» про стягнення довічної пенсії, відшкодування моральної шкоди - відмовлено (справа № 513/757/17). Постановою Одеського апеляційного суду від 16.07.2019р. вищезазначене рішення суду було скасовано. У позові [PERSON] до Державної установи «Південна виправна колонія (№ 51)», Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 51)» про стягнення довічної пенсії, відшкодування моральної шкоди відмовлено з підстав викладених у вищезазначеній постанові. Таким чином, позовна вимога про незаконним висновку комісії з розслідування каліцтва на виробництві від 17.01.2009 року задоволенню не підлягає. Щодо вимоги [PERSON] про визнання недійсним висновку службового розслідування по перевірці порушених питань, які були викладені у заяві засудженого [PERSON] ( висновок від 24 лютого 2009) року, суд зазначає, що вимоги про визнання недійсним та скасування вказаного висновку є похідними від позовних вимог про визнання незаконним висновку комісії з розслідування каліцтва на виробництві від 17.01.2009 року, тому суд відмовляє і в задоволенні вимоги про визнання недійсним висновку службового розслідування від 24.02.2009 року. Щодо вимог позивача про визнання нещасного випадку, який стався з ним - [PERSON] під час відбування покарання у ПВК-51, 14 січня 2009 року, таким що пов`язаний з виробництвом, суд дійшов наступних висновків. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року по Справі № 227/2301/21 Провадження № 14-37цс24 у пункті 18.7. вказано, що рішення комісії (спеціальної комісії) та відповідний акт можуть бути оскаржені до суду. У цьому випадку суд має встановити наявність або відсутність порушень при їх складанні, у тому числі й перевірити обґрунтованість визнання комісією нещасного випадку таким, що пов`язаний / не пов`язаний з виробництвом, і відповідно до цього ухвалити рішення. Як зазначалося вище у мотивувальній частині рішення, суд встановив відсутність порушень при складанні висновку комісії розслідування каліцтва на виробництві від 17.01.2009 року, у тому числі перевірив обґрунтованість визнання комісією нещасного випадку таким, що не пов`язаний з виробництвом. У пункті 8.18. цієї ж Постанови Велика Палата ВС зазначила, що Суд не уповноважений встановлювати або вважати доведеним факт пов`язаності чи не пов`язаності нещасного випадку з виробництвом. Враховуючи викладене, суд не має повноважень встановлювати або вважати доведеним факт пов`язаності чи не пов`язаності нещасного випадку з виробництвом, тому і ця вимога позивача є безпідставною та такою що не підлягає задоволенню. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Outcome: dismissed