Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовом, в якому просить: стягнути із [PERSON] заборгованість за спожитий природній газ в розмірі 12 541,27 грн; стягнути із [PERSON] заборгованість за спожитий природній газ в розмірі 1 403,91 грн; з покладенням на відповідачів судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] було в період з листопада 2018 року по лютий 2022 року(включно) було спожито природній газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 12 541,27 грн, вартість якого залишилась не оплаченою споживачами. В свою чергу, [PERSON] в період з березня 2022 року по квітень 2025 року (включно), було спожито природній газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 1 403,91 грн, вартість якого залишилась не оплаченою споживачами. У зв`язку з чим, Постачальник звертається до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Ухвалою від 06.10.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі про розгляд справи судом повідомлені належним чином в розумінні положень ст. 128 ЦПК України, а саме: [PERSON] повідомлений шляхом доставки документу в електронний кабінет (а.с. 53); [PERSON] особисто отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позову з додатками, що підтверджується розпискою (а.с. 56). Відповідачами до суду відзив на позовну заяву не подано. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 р. здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб та відповідно Постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018р. «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» є постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Згідно з відповіддю з Єдиного демографічного реєстру, отриманої на запит суду в порядку ч.8 ст.187 ЦПК України, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40). Відповідач 1 акцептував договір, фактично споживаючи природний газ за адресою: [ADDRESS] . При цьому, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. В свою чергу, [PERSON] , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний №343719477 від 22.08.2023, з 21.02.2022 є власником відокремленої газифікованої споруди житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Відповідно до ст. 322 ЦПК України, саме на власника покладено тягар утримання майна. Відповідно до розрахунку «Фінансовий стан» заборгованість споживача [PERSON] особовий рахунок [NUMBER] за період з листопада 2018 по лютий 2022 (включно) складає 12 541,27 грн (а.с. 25-26). Відповідно до розрахунку «Фінансовий стан» заборгованість споживача [PERSON] особовий рахунок [NUMBER] за період з березня 2022 по квітень 2025 (включно) складає 1 403,91 грн (а.с. 27-28). Відповідно до ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», - споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року передбачено, що постачальник зобов`язаний постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Згідно з п.2.1. Постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 "Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам" (далі - Договір) За цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ (ВАТ «Кіровоградгаз») згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494. Відповідно до п.1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі дата лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідачі доказів оплати боргу до суду не надали, позов не заперечили, контррозрахунок суми заборгованості не подали. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення вимог щодо стягнення заборгованості з відповідачів. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідачів в рівних частинах.

Outcome: approved