Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

І. Описова частина. Короткий зміст заяви. Рух справи. У серпні 2025 року [PERSON] (надалі за текстом «Заявник») звернулася до суду з даною заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю не менше п`яти років разом зі спадкодавцем - своїм батьком. В обґрунтування заявлених вимог Заявник посилається на такі обставини. Заявник [PERSON] , [INFO] , дівоче прізвище « [PERSON] », є донькою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №12 Виконавчим комітетом Олійниково-Слободської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 12.10.2015 року. 3 06.01.1999 року, вона та її родина проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 06.01.1999 року, вищевказана квартира належить в рівних частках всім членам родини на той час проживаючим в квартирі, а саме: [PERSON] (батько); [PERSON] (мама); [PERSON] (чоловік); [PERSON] ; [PERSON] (син); [PERSON] (син). Її сестра [PERSON] , дівоче прізвище « [PERSON] » - є також донькою померлого [PERSON] , [INFO] .. Близько 20 років вона живе зі своєю сім`єю окремо за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті батька вона не приймала. Так, через трагедію яка сталася в родині Заявника, де [INFO] у зв`язку з перебуванням на військовій службі загинув старший син [PERSON] , вона змушена була звернутися до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав. Однак державним нотаріусом Інною Юрченко було видано роз`яснення від 01.05.2025 року №937/01-16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Заявнику відмовлено в оформленні спадкових прав на майно, яке залишилось після померлого батька ще від 12.10.2015 року, так як вона, як спадкоємець, не має права на спадкування, оскільки на день смерті батько був зареєстрований за іншою адресою і в установлений законом строк спадщину вона не прийняла. Так, батько Заявника хоч і був зареєстрований в [ADDRESS] (дачний будиночок), проте завжди фактично постійно проживав зі своєю родиною в [ADDRESS] . Вони дійсно мають в селі Олійникова Слобода Білоцерківського району дачний будиночок та час від часу тримали там сад і городину, які в сезон приїжджали доглядати. Проте, постійно всі вони проживали саме в Білій Церкві, вони з чоловіком працювали, а батьки після виходу на пенсію допомагали їм як в побуті та господарстві, так і в догляді дітей. 3 огляду на вищезазначене, Заявник та її батько в період спільного проживання були поєднані взаємними сімейними правами та обов`язками, вели спільний побут та спільне господарство, спільно харчувались, робили поточні ремонти в квартирі, сплачували комунальні платежі. Заявник лікувала і доглядала свого батька в період його хвороби та похоронила. Після його смерті спадкова справа щодо його майна не заводилася, оскільки вона, як його донька, вважала, що згідно вимог ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину, так як вони з батьком постійно проживали разом однією сім?єю, і в тому числі на час відкриття спадщини. Під час відмови нотаріуса в оформленні спадкового майна відносно її батька, вона усвідомила різницю між фактичним місцем проживанням зареєстрованим. Таким чином, аби успадкувати майно, що залишилось після смерті батька, їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше 5 років до дня смерті. У зв`язку з чим, вона звернулася до суду з даною заявою про встановлення юридичного факту. Посилаючись на приписи процесуального та матеріального права України Заявник просила суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем (батьком) [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Рух справи. 14.08.2025 року ухвалою судді Рижко Г.О. відкрито провадження по справі, постановлено провести її розгляд за правилами окремого провадження (а.с. 38-39). 21.11.2025 року керівником апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області винесено розпорядження № 153 про призначення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з наказом голови суду від 06.11.2025 за №115/в/г про надання судді Рижко Г.О. відпустки тривалістю на один рік, починаючи з 21.11.2025 по 05.11.2026 року (а.с. 63). 24.11.2025 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями справу розподілено та 25.11.2025 року передано судді Цукурову В.П. (а.с. 64-68). 25.11.2025 року ухвалою суду дану справу прийнято до провадження судді Цукурова В.П. (а.с. 69). У судовому засіданні Заявника вимоги заяви підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні за змістом заяви. У судовому засіданні Заінтересована особа [PERSON] загалом підтвердила вкладені у заяві про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю не менше п`яти років обставини, проти її задоволення не заперечували. У судові засідання Заінтересована особа [PERSON] не з`явилася, до канцелярії суду подала заяву про розгляд даної справи без її участі, проти задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю не менше п`яти років не заперечувала (а.с. 48). У судовому засідання було допитано у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона є сусідкою Заявника. Повідомила, що Заявник проживала зі своїми батьками з 1975 року. Батько [PERSON] проживав із родиною Заявника до самої смерті, ніколи нікуди від неї не уходив, вони жили мирно, щасливо, [PERSON] допомагав Заявнику глядіти дітей. Свідок впевнена, що [PERSON] ніколи ніде в іншому місці, окрім як із Заявником у її квартирі не проживав. ІІ. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Померлий приходився Заявнику рідним батьком, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про кладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.11,13). 3 06.01.1999 року, Заявник та її родина проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 18) Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 06.01.1999 року, вищевказана квартира належить в рівних частках всім членам родини на той час проживаючим в квартирі, а саме: [PERSON] (батько); [PERSON] (мама); [PERSON] (чоловік); [PERSON] ; [PERSON] (син); [PERSON] (син) (а.с. 16, 17). Заявник мав спільні з померлим батьком витрати на утримання квартири [ADDRESS] , що підтверджуються: - актами обстеження вузла управління та обліку ГВП (а.с. 82, 83); - квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с. 85-89, 94). Факт проживання Заявника разом з померлим, але без реєстрації померлого у квартирі [ADDRESS] додатково підтверджується їхніми спільними сімейними фото (а.с.90-93). Державним нотаріусом Інною Юрченко було видано роз`яснення від 01.05.2025 року №937/01-16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Заявнику відмовлено в оформленні спадкових прав на майно, яке залишилось після померлого батька ще від 12.10.2015 року, так як вона, як спадкоємець, не має права на спадкування, оскільки на день смерті батько був зареєстрований за іншою адресою і в установлений законом строк спадщину вона не прийняла (а.с. 22). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №82768368 від 03.10.2025 року спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не відкривалася (а.с. 57, 58). Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, в рішенні у справі «Буланов і Купчик проти України» від 09.12.2010 року Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й в рішенні у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011 року та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом ч.1ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 вказав, що відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Висновки суду. Таким чином, надані Заявником докази у своїй сукупності підтверджують вказані нею обставини та Заінтересованою особою не спростовані. Суд приходить до висновку про те, що заяву необхідно задовольнити, оскільки вона обґрунтована, а її доводи не спростовані та підтверджені належним, достовірними та допустимими доказами. Судовий збір. За привалами ч.7 ст.294 ЦПК України «Порядок розгляду справ окремого провадження» при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Оскільки Заявник у даній справі від сплати судового збору не звільнений, будь-яка експертиза за ініціативою суду не призначалася, то правові підстави для віднесення судового збору на рахунок держави відсутні. ІІІ. Резолютивна частина. Враховуючи викладене,

Outcome: approved