Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №77757779 від 15.09.2021 року у розмірі 35545,23 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13000 грн. Вимоги мотивує тим, що 15.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір №77757779, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 10491 грн. зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Представник позивача зазначив, що договір позики було пролонговано, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Позивач виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши кредит. Відповідач свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим має заборгованість в сумі 35545,23 грн., що складається з: 10491 грн. заборгованості по тілу кредиту; 25052,51 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1,72 грн. нарахованих 3% річних. 22.02.2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №22/02/22, відповідно до умов якого останній набув права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77757779. 10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77757779. 17.12.2025 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач надала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що не змогла сплатити заборгованість по кредитному договору через складну фінансову ситуацію, відсутність роботи. Крім того, зазначила, що розмір витрат на правничу допомогу є значно завищеними, а тому просила зменшити їх до 3500 грн. Відповідач також надала ксерокопію свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , згідно якого 12.03.2024 року відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . У відповіді на відзив представник позивача просила позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що відповідач не заперечує факт укладання договору, отримання грошових коштів та виникнення зобов`язань між сторонами. Посилання відповідача на складні життєві умови не є безумовною підставою для зменшення розміру заборгованості. Будь-яких доказів звернення до позивача з пропозицією щодо реструктуризації заборгованості відповідачем надано не було. В розрахунку заборгованості детально відображені усі проведені за договором позики операції та нарахування процентів і формування заборгованості відповідача за період з 15.09.2021 року по 13.01.2022 року, тобто мало місце продовження строку користування позикою саме за ініціативою позичальника/відповідача та, відповідно, продовжувалося нарахування процентів за користування позикою. Тобто, за понадстрокове користування позикою нарахування процентів здійснювалося на підставі п.6.5 Правил виключно в межах передбаченого строку 90 днів, з дати спливу визначеного строку 30 днів, загалом з 15.10.2021 року по 13.01.2022 року. Представник позивача зазначила, що нарахування відсотків, заявлених до стягнення з відповідача, проведене з дотриманням умов договору позики та Правил, відтак є правомірним та законним, а наведена в розрахунках сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Відповідач не наводить обґрунтування не співмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 15.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №77757779, відповідно до п.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. В п.20 договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» [PERSON] вказала свій картковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п.2 договору позика видається в сумі 10491 грн. строком на 30 днів, процентна ставка (базова)/день становить 1,99%. Дата надання позики 15.09.2021 року, дата повернення 15.10.2021 року. Орієнтовна загальна вартість позики 12996,25 грн. Згідно з п.3 договору позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.4 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. П.12 договору передбачено, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Вказаний вище договір позики підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» стверджується, що [PERSON] 15.09.2021 року на картку № [NUMBER] перераховано кошти в сумі 10491 грн. Відповідно до договору факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) зобов`язується відступити за плату грошової вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками. Згідно п.6.1.4 договору факторингу право вимоги переходить до фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Згідно акту приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022 року клієнт ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та фактор ТОВ «Вердикт Капітал», уклали даний акт прийому-передачі про те, що на виконання умов договору факторингу клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників в електронному вигляді. З Реєстру Боржників №1 до договору факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022 року слідує, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги грошових коштів до боржника [PERSON] за кредитним договором №77757779 в сумі 35543,51 грн., яка складається з: 10491 грн. тіла кредиту, 25052,51 грн. процентів за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт Капітал», загальна сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору №77757779 становить 35545,23 грн., яка складається з: 10491 грн. тіла кредиту, 25052,51 грн. процентів за користування кредитом, 1,72 грн. нарахованих 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст.625 ЦК України за період з 22.02.2022 року по 23.02.2022 року. Відповідно до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» (Первісний кредитор) відступає шляхом продажу ТОВ «Коллект Центр» (Новому кредитору) належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього договору. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та порядку, визначених цим договором. Згідно п.5.1.1 договору Реєстр боржників в електронному вигляді (Додаток №1) передається новому кредитору за актом прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №2) не пізніше наступного робочого дня після підписання новим кредитором цього договору. Згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді за договором №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року первісний кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» та новий кредитор ТОВ «Коллект Центр» уклали даний акт прийому-передачі про те, що на виконання умов договору первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників в електронному вигляді. Реєстр заборгованостей передано в повному обсязі відповідно до умов договору №10-01/2023, будь-яких зауважень щодо передачі у сторін немає. Згідно Реєстру боржників від 10.01.2023 року первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги заборгованостей до боржників на умовах, передбачених договором №10-01/2023 від 10.01.2023 року, [PERSON] є боржником за договором позики №77757779, сума заборгованості становить 35545,23 грн., з яких 10491 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 25052,51 грн. - заборгованість за відсотками, 1,72 грн. грошове зобов`язання згідно ст.625 ЦК України. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується договором позики та договорами факторингу, а також не заперечується відповідачем. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного представником ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», [PERSON] за період з 15.09.2021 року по 13.01.2022 року має заборгованість за договором позики №77757779 від 15.09.2021 року в сумі 35543,51 грн., яка складається з: 10491 грн. заборгованості за тілом позики; 25052,51 грн. заборгованості за процентами (проценти нараховані за період з 15.09.2021 року по 13.01.2022 року). За умовами договору позики №77757779 від 15.09.2021 року сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом, який наданий на строк 30 днів з 15.09.2021 року до 15.10.2021 року включно. Таким чином, у межах строку кредитування за договором позики №77757779 від 15.09.2021 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними платежами. Починаючи з вказаної вище дати, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованості за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що загальна вартість кредиту за договором позики №77757779 від 15.09.2021 року на час закінчення строку дії кредиту становить 12996,25 грн., що відображено в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є Додатком №1 до договору позики. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Представник позивача вважає, що укладаючи договір позики сторони погодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку користування. Відповідно до п.5.2 договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-lisence, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по процентам поза межами строку дії договору позики на умовах пролонгації посилався на Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», як невід`ємної частини кредитного договору. Вказані вище Правила до матеріалів справи не додано та не надано доказів, що вони були відповідачем підписані. Разом з тим суд зазначає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Таким чином представником позивача до позовної заяви не долучено та матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомився та погодився з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», підписуючи кредитний договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо продовження строку користування позикою. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір позики №77757779 від 15.09.2021 року не пролонговувався і позивачем за вказаним договором нарахована заборгованість по процентах після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту та заборгованості по процентах, нарахованих в період дії строку кредитування. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. За таких обставин, позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат. Як встановлено судом, відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання за договором позики, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у позику і суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 12997,97 грн., яка складається з: 10491 грн. тіла кредиту, 2505,25 грн. процентів, 1,72 грн. 3% річних. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно ст.141 ЦПК України. Позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» суд задовольняє на 36,57%. Враховуючи наведене, сума судового збору, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 885,87 грн. (2422,40 х 36,57% = 885,87 грн.) Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Так, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial