Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення солідарно заборгованості за надані послуги з вивезення та захоронення побутових відходів у розмірі 4 598,40 грн. Короткий зміст позовних вимог Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач надає комунальну послугу з вивезення побутових відходів за державною (регульованою) ціною, яку встановив виконавчий комітет Львівської міської ради рішенням № 675 від 04.08.2017 року. 01.11.2012 року між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та відповідачами було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № 3-2-2-4-8007. Згідно умов цього договору виконавець (позивач) зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а споживач (відповідач) зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором. Договір автоматично пролонгований згідно з положень договору. Жодних заяв чи повідомлень про відмову чи припинення договору від відповідачів не надходило. Відповідачі користувались послугами у спірний період, водночас з квітня 2023 року припинили здійснювати оплату послуг, внаслідок чого за період з квітня 2023 року по червень 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 4598,40 гривень. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідачів відповідну суму. Відповідачі не скористались правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2025 року головуючим суддею у справі визначено суддю Боброву Ю.Ю. (а.с. 9). Із відповідей з Єдиного демографічного реєстру та Західного міжрегіонального управління ДМС отримано інформацію про реєстрацію місця проживання відповідачів (а.с. 12-17). Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 1 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі (а.с. 18). Заяв чи клопотань від учасників цієї справи, у тому числі й про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у визначені чинним ЦПК України й судом строки та порядку до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що рішенням Львівської міської ради «Про визначення виконавців послуг зі збирання, зберігання і перевезення твердих побутових відходів у м.Львові» № 683 від 09.08.2013 року Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» визначено виконавцем послуг зі збирання, зберігання і перевезення твердих побутових відходів у м. Львові. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.10.2019 року, № 928 послугу з поводження з побутовими відходами визначено окремою комунальною послугою у м. Львові. Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 455 від 21.06.2016 року - всі категорії споживачів послуг з вивезення побутових відходів з червня 2016 року відшкодовують перевізникам побутових відходів вартість послуг із захоронення у розмірі, передбаченому договорами, укладеними між перевізниками побутових відходів та суб`єктами господарювання, які здійснюють їх захоронення. Позивач Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» надає комунальну послугу з вивезення побутових відходів за державною (регульованою) ціною, яку встановив виконавчий комітет Львівської міської ради рішенням № 675 від 04.08.2017 року. Згідно з інформаційною довідкою № 435262028 від 14.07.2025 [PERSON] та [PERSON] є власниками часток будинковолодіння на [ADDRESS] , що в підсумку становить 100 % власності. Відповідно до Довідки № 87 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію (витяг з реєстру територіальної громади) у будинку за вказаною вище адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 01.03.2020 р. між [PERSON] , яка діяла як співвласниця житла в інтересах споживачів комунальної послуги: співвідповідачів [PERSON] (власник 1/3 будинку), [PERSON] (власник 2/3) та позивачем, як визначеним рішенням органу місцевого самоврядування виконавцем, було укладено Договір № 3-2-2-4-8007 про надання послуг поводження з побутовими відходами. Факт надання послуг підтверджується рахунками, оформленими позивачем на підставі договору. Договір було укладено до 31.12.2020 (п. 29) з умовою автоматичної пролонгації (п. 30), що відповідає типовому договору затвердженому Постановою КМ України від 10.12.2008 № 1070. Відповідно до умов договору позивач зобов`язався, згідно затвердженого графіку, надавати послуги із вивезення побутових відходів, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 17 вказаного договору, оплата здійснюється згідно договору не пізніше ніж до 5 числа місяця, що настає за місяцем у якому надавалися послуги. Згідно розрахунку заборгованості, вбачається, що за період з квітня 2023 року по червень 2025 року заборгованість відповідачів за надані послуги з вивезення та захоронення побутових відходів становить 4 598,4 гривень (а.с.6). З метою стягнення зазначеної заборгованості з відповідачів позивач звернувся до суду з цим позовом. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення За положеннями ч. 1 ст. 13ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Так згідно зі ст.13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Питання надання послуг з вивезення побутових відходів регулюються спеціальним законодавством, а саме, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про управління відходами». Відповідно до ст.1 Закону № 1875-IV, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Приписами п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до вимог п.1, 5 ч.2 ст.7Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч.1 ст.9Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Хоч у частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду (справа № 210/5796/16-ц) від 18 березня 2019 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Згідно з приписами ч.1, 3, 4 ст.25Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані укласти договір про управління побутовими відходами з виконавцем послуги з управління побутовими відходами, визначеним у встановленому законодавством порядку. Критеріями якості надання послуг з управління побутовими відходами є дотримання графіка збирання та перевезення побутових відходів, дотримання правил надання послуг з управління побутовими відходами та інших вимог законодавства. Послуга з управління побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, Законом України «Про управління відходами» та вимогами правил надання послуг з управління побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про управління відходами» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері управління відходами, запобігати забрудненню відходами навколишнього природного середовища. Відповідно до ст. 654ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Загальні підстави для зміни чи розірвання усіх видів договорів регулюються положеннями статтями 651, 652 ЦК України. Так, в силу ст. 651ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Інші підстави для розірвання договору передбачені також спеціальними нормами закону. Отже, в односторонньому порядку договір № 3-2-2-4-8007 від 1 березня 2020 року не міг бути розірваний, окрім того, для його розірвання сторони мали б підписати додаткову угоду про розірвання. Відповідно до п. 29 договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 3-2-2-4-8007 від 1 березня 2020 року вбачається, що такий діє до 31.12.2020 з правом пролонгації і набирає чинності з дня його підписання сторонами. Договір вважається таким, що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або його перегляд. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заяву про розірвання договору [PERSON] не подавала. Таким чином, встановлено, що між сторонами склалися зобов`язальні правовідносини щодо надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Порушенням зобов`язання, відповідно до ч.1 ст.610ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.5 ч.2 ст.7Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи встановлені дійсні обставини справи, досліджені судом докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо доведеності факту укладення договору та факту надання позивачем послуг із вивезення побутових відходів. Водночас, відповідачі не представили суду доказів того, що послуги їм не надавались, а також те, що вони не користувались наданими послугами і потреби в таких послугах не мали. Матеріали справи не містять доказів надходження до ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від відповідачів будь-яких претензій в частині недотримання графіку вивезення або ненадання послуг з вивезення побутових відходів. Відсутні у матеріалах справи і докази щодо будь-яких заперечень відповідачів до умов договору, факту його укладення чи відмови від отримання послуг, що надає позивач. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність між сторонами договірних відносин, за якими відповідачі користувалися житлово-комунальними послугами за спірний період, які надавав їм позивач, та позивач має право на стягнення за них відповідної плати по затверджених тарифах. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості у розмірі 4 598,4 гривень, за послуги з вивезення та захоронення побутових відходів, за період з квітня 2023 року по червень 2025 року. Щодо судових витрат Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 422,4 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 7).

Outcome: approved