Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить: визнати незаконним та скасувати рішення Новопетрівської сільської ради № 42 від 19.05.1998 р. про безоплатну передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0, 1499 га., за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221886001:03:253:0045; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії 1-КВ № 088029, виданий Новопетрівською сільською радою народних депутатів 09.02.2009 р. на ім`я [PERSON] та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 886. Судові витрати прошу покласти на відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що він є власником 1/2 частини житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказана частка у праві власності на житловий будинок була продана державним виконавцем на його користь через прилюдні торги внаслідок звернення стягнення на майно попереднього власника [PERSON] на виконання судових рішень про стягнення сум заборгованості. При цьому, [PERSON] набув право власності на цю частину будинку на підставі договору дарування, укладеного із [PERSON] . Право власності на іншу 1/2 частину вказаного будинку зареєстровано на ім`я гр. [PERSON] , який набув її на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2004 р. Житловий будинок і надвірні споруди фактично розташовані на двох земельних ділянках, а саме на: земельній ділянці із кадастровим номером 3221886001:03:253:0045, площею 0, 1499 га., адреса: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка зареєстрована на праві власності на ім`я [PERSON] на підставі рішення Новопетрівської сільської ради № 42 від 19.05.1998 р., державний акт на право приватної власності на землю серії 1-КВ № 088029, виданий Новопетрівською сільською радою народних депутатів 09.02.2009 р., зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 886; земельній ділянці із кадастровим номером 3221886001:03:253:0701, площею 0, 109 га., адреса: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка зареєстрована на праві власності на ім`я [PERSON] , що підтверджується інформацією із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.10.2024 р. На даний час житловий будинок і надвірні споруди в натурі між його співвласниками не поділені, але фактично встановлений порядок користування приміщеннями будинку і надвірними спорудами. При цьому, у користуванні позивача знаходиться частина будинку, яка розташована на земельній ділянці із кадастровим номером 3221886001:03:253:0045, площею 0, 1499 га., що зареєстрована на ім`я [PERSON] , а інша частина будинку розташована на земельній ділянці із кадастровим номером 3221886001:03:253:0701, площею 0, 109 га., яка зареєстрована на ім`я [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. На теперішній час спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] (відповідач). [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняли його дружина [PERSON] і діти - [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що рішення Новопетрівської сільської ради № 42 від 19.05.1998 р. є незаконним і відповідно державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] не може вважатися дійсним. Вказує, що [PERSON] у 1998 році, свідомо знаючи, що на спірній земельній ділянці площею 0, 1499 га. розташовані житловий будинок і надвірні споруди, які належать на праві власності іншим особам, звернулась до Новопетрівської сільської ради із заявою про безоплатну передачу цієї ділянки у її власність. Новопетрівська сільська рада, розглянувши заяву [PERSON] , вирішила безоплатно передати у її приватну власність спірну земельну ділянку на підставі декрету Кабінету Міністрів раїни «Про приватизацію земельних ділянок» (порядковий номер рішення 13). Разом із переходом права власності на 1/2 частину будинку від [PERSON] до її сина [PERSON] на підставі договору дарування від 19.05.1995 р., до останнього перейшло відповідно і право на користування земельною ділянкою, як була надана для будівництва та обслуговування цього будинку. Натомість [PERSON] після 19.05.1995 р. не мала жодних прав на житловий будинок та прибудинкові споруди за адресою по [ADDRESS] та/або на земельну ділянку, наданої для їх обслуговування. Вказує, що земельна ділянка по [ADDRESS] фактично перебувала у користуванні інших осіб (співвласників житлового будинку) і питання щодо її вилучення (викупу) не розглядалося та не вирішувалося, то [PERSON] не мала жодних правових підстав для її безоплатного отримання від держави. Незаконне оформлення [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку і наступний перехід цього права її спадкоємцям перешкоджає праву позивача вільно користуватися цією ділянкою і позбавляє можливості реалізувати його право, як співвласника будинку, на приватизацію або викуп цієї ділянки. 10 грудня 2024 року позивач звернувся до Петрівської сільської ради із заявою щодо вжиття заходів для перевірки законності рішення Новопетрівської сільської ради № 42 від 19.05.1998 р., на що сільська рада запропонувала останньому звернутися з цього приводу до суду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 21.05.2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Пономаренко А.Є. подала відзив на позовну заяву, в якому щодо позовних вимог заперечує. Вказує, що станом на день розгляду позову законні права та інтереси позивача не порушені, він не має ніяких перепон щодо реалізації своїх прав щодо оформлення земельної ділянки. Спору щодо земельної ділянки не існує, оскільки позивач не звертався за оформленням земельної ділянки в установленому законом порядку. Щодо твердження позивача про незаконну приватизацію земельної ділянки зазначає, що [PERSON] отримав 19.05.1995р. частину будинку за адресою: [ADDRESS] за договором дарування від своєї матері [PERSON] . В подальшому, [PERSON] оформила право власності на вищезазначену земельну ділянку. Власник будинку, [PERSON] (відповідач) не заперечував проти приватизації земельної ділянки його матір`ю. Спорів щодо приватизації між ними не було. Звертає увагу, що позивач самостійно, за своїм волевиявленням придбав частину житлового будинку з надвірними спорудами з вже приватизованою земельною ділянкою. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.10.2025 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд по суті. 26.01.2026 року представник відповідача [PERSON] адвокат Пономаренко А.Є. подала письмові пояснення. Вважає, що позивач не довів що його права були порушені, оскільки відсутні докази його звернення до Петрівської сільської ради щодо приватизації земельної ділянки. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Петрівської сільської ради у cудове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника, просив розглянути справу на підставі наданих матеріалів на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у cудове засідання не з`явився, його представник надав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі відповідача. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09.02.1999 року [PERSON] на підставі рішення Новопетрівської сільської ради № 42 від 19.05.1998 р., Новопетрівською сільською радою народних депутатів було видано Державний акт на право власності на землю серії серії 1-КВ № 088029, а саме на земельну ділянку площею 0,150 га, на території [ADDRESS] , для будівництва, обслуговування житлових будівель та господарських споруд. Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.10.2024 року убачається, що земельна ділянка із кадастровим номером 3221886001:03:253:0045, площею 0, 1499 га., адреса: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрована на праві власності на ім`я [PERSON] . Згідно акту державного виконавця про проведені електронні торги від 14.09.2018 року убачається, що відповідно до протоколу № 353275 проведення електронних торгів від 20.08.2018 р. переможцем торгів на 1/2 частини житлового будинку загальною площею 126,2 кв.м., із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнано учасника № 1 - [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . Згідно до довідки на нерухоме майно №883 від 25.09.2018 року, виданої КП «Вишгородське БТІ» [PERSON] , убачається, що право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у КП «Вишгородське БТІ» станом на 31.12.2012р., зареєстровано у книзі №65 під №960, реєстраційний №4914064, за [PERSON] на підставі договору дарування №2426 від 19.05.1995 року, та за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2466 від 16.04.2004 року. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №424451002 від 28.04.2025 року, [PERSON] , є власником 1/2 частини житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіною А.М. 26.09.2018 р. та зареєстрованим у реєстрі за № 1419. Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.10.2024 року убачається, що земельна ділянка із кадастровим номером 3221886001:03:253:0701, площею 0, 109 га., адреса: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрована на праві власності на ім`я [PERSON] . Відповідно до акту про встановлення фактів від 31.10.2024 року, складеного депутатом Петрівської сільської ради, за результатами обстеження і наданих [PERSON] документів встановлено, що співвласником 1/2 частини будинку є гр. [PERSON] . Попереднім власником цієї частини будинку був гр. [PERSON] , який набув право власності на підставі договору дарування від 19.05.1995 р. Інша 1/2 частина будинку зареєстрована за гр. [PERSON] , який набув право власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2004 р. Житловий будинок і надвірні споруди фактично розташовані на двох земельних ділянках, а саме: на земельній ділянці із кадастровим номером 3221886001:03:253:0045, площею 0, 1499 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, адреса: [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі рішення Новопетрівської сільської ради № 42 19.05.1998 р., a також на земельній ділянці із кадастровим номером 3221886001:03:253:0701, площею 0, 109 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, адреса: [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] . На даний час будинок і надвірні споруди в натурі між його співвласниками не розділені, але фактично встановлений порядок користування приміщеннями будинку і надвірними спорудами. Будинок фактично поділений на дві частини, які не поєднані між собою проходом (дверима), при цьому [PERSON] користується частиною будинку, який розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 3221886001:03:253:0045, площею 0, 1499 га., яка зареєстрована на ім`я [PERSON] . Друга частина будинку розташована на земельній ділянці із кадастровим номером 3221886001:03:253:0701, площею 0, 109 га., яка зареєстрована за [PERSON] . Вказані земельні ділянки огороджені по периметру парканом, зокрема і по межі цих ділянок. Земельною ділянкою із кадастровим номером 3221886001:03:253:0045, площею 0, 1499 га., фактично користується [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно відповіді Київського обласного державного нотаріального архіву №739/01-17/Ф-1 від 04.09.2025 року убачається, що до майна померлого [INFO] [PERSON] 11.01.2021 року заведена спадкова справа №1/2021. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] і діти - [PERSON] та [PERSON] . 10 грудня 2024 року [PERSON] звернувся до Петрівської сільської ради із заявою щодо вжиття заходів для перевірки законності рішення Новопетрівської сільської ради № 42 від 19.05.1998 р. Петрівська сільська рада листом від 09.01.2025 р. запропонувала [PERSON] звернутися з цього приводу до суду. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно відповіді Приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області №59/01-16 від 17.06.2025 року убачається, що до майна померлої [PERSON] 25.03.2025 року заведена спадкова справа №13/2025. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] 07 квітня 2025 року із заявою про зупинення оформлення спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] , оскільки має намір оскаржувати видачу документів про право власності на майно померлої. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗК УРСР (в редакції 1990 року), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян здійснюється місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно. За змістом ст. 17 ЗК УРСР (в редакції 1990 року), передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяви про це до сільської, селищної. міської. а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район. ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки. мета її використання і склад сім`ї. Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Згідно ст. 22 Земельного кодексу УРСР, право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється. Перелік правовстановлюючих документів визначено ст.ст. 23-24 ЗК УРСР (в редакції 1990 року). Отже, на час винесення Новопетрівською сільською радою у 1998 році рішення порядок набуття громадянами права власності на земельні ділянки визначався ЗК України 1990 року, згідно з яким рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність громадян було необхідною передумовою виникнення такого права, після чого орган місцевого самоврядування на підставі вказаного рішення видавав громадянам державні акти на право власності на земельні ділянки, які є документами, що посвідчують це право. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року втратив чинність з 01.01.2002 року та набрав чинності Земельний Кодекс України від 25 жовтня 2001 року. В силу частин першої та другої статті 78, частини першої статті 79 чинного Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За змістом частини 1 статті 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності: в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ст. 83 ЗК України земля, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селиш, міст, с комунальною власністю. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, у комунальній власності перебувають усі землі у межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Згідно з пунктами а-г статті 12 3К України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, а також викуп земельних ділянок для суспільних потреб. Пунктом дванадцятим Перехідних положень до Земельного кодексу України встановлено, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями, крім земель, переданих у приватну власність, в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади Передача земель у власність проводиться в порядку встановленому сі. 118 ЗК України, на підставі ст.116 3К України і з урахуванням вимог ст. 121 ЗК України. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції статті, чинній на час виникнення спірних правовідносин) законодавцем затверджено алгоритм дій громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації і дії уповноважених органів влади в межах їхньої компетенції), а також встановлено можливість оскарження їх дій чи бездіяльності в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України (в редакції статті, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняться право власності, право користування земельною ділянкою. на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розмішені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці. що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст. 120 Кодексу). Згідно ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: п.б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара: п.г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара. в селищах - не більше 0.15 гектара. в містах - не більше 0,10 гектара. З наведеного вбачається, що разом із переходом права власності на 1/2 частину будинку від [PERSON] до її сина [PERSON] , на підставі договору дарування від 19.05.1995 р., до останнього перейшло відповідно і право на користування земельною ділянкою, як була надана для будівництва та обслуговування цього будинку. З огляду на вищенаведені положення закону громадянин може порушувати питання про одержання ним безоплатно у власність чи в користування земельної ділянки, яка є вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи. Надання громадянину в користування чи у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або у користуванні іншої особи, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому ЗК України. Таким чином, завідомо безпідставним є ініціювання громадянином питання про одержання ним у власність чи в користування земельної ділянки, яка не є вільною. Проте, як встановлено судом, на час видачі [PERSON] . Державного акта на право власності на земельну ділянку серії 1-КВ № 088029 від 09.02.1999 року в [ADDRESS] , її частина не була вільною, оскільки фактично перебувала у користуванні інших осіб (співвласників житлового будинку) і питання щодо її вилучення (викупу) не розглядалося та не вирішувалося. Підстави виникнення права на земельну ділянку та порядок оформлення речових прав на земельну ділянку передбачені ст. ст. 125 і 126 Земельного кодексу України. Так, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ч.1 ст.125 ЗК України), а згідно ч.1 ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження". Таким чином, зазначені вище норми встановлювали нерозривний зв`язок між виникненням права власності на земельну ділянку та прийняттям органом місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки рішення про передачу такої земельної ділянки у власність. Згідно зі ст.ст.316 ч. 1, 317 ч. 1, 319 ч.ч. 1-3, 321 ч. 1. 391 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння. користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє. користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать законові. При здійснення своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності с непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, в силу ст. 41 Конституції України, ст. 90 ЗК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності с непорушним. Власники земельних ділянок мають право продавати, іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, самостійно господарювати на своїй землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Разом із набуттям [PERSON] права власності на частину житлового будинку 19.05.1995 р. до нього перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій розташований цей будинок. В подальшому, разом із набуттям позивачем права власності на цю частину житлового будинку до останнього перейшло і право користування спірною земельною ділянкою. Разом із тим, незаконне оформлення [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку порушує право позивача на вільне користування цією ділянкою і позбавляє його можливості реалізувати своє право, як співвласника будинку, на приватизацію або викуп цієї ділянки. Згідно із частиною першою статті21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Відповідно до частини третьої статті152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті155 ЗК України). Виходячи з положень статей8 124 Конституції України, статей26 30 87-90 97 100 102 118 123 128 143-146 149 151 153-158 161 210 212 ЗК України, глав27 33 34 ЦК України, статті15 ЦПК України, судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18), від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс18), постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 297/1903/16-ц (провадження № 61-26296св18). Як вбачається з п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів, суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року по справі № 303/6366/17 (провадження № 61-17559св19) вказано, що «порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України)». Вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Новопетрівської сільської ради № 42 від 19.05.1998 р. та державного акта є правомірними, такими, що підтверджуються наданими суду доказами, та стосуються виключно законних прав та інтересів позивача. Враховуючи, що порушуються інтереси позивача, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства і встановленими по справі обставинами, а також те, що заявлені позивачем вимоги доведені належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved