Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював з 12.08.1981р. по 01.12.1982p. електрозварювальником ручного зварювання на дільниці ДСФ шахти №2 ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», з 01.12.1982р. по 03.12.1983р. слюсарем черговим та по ремонту гірничого обладнання на дільниці ДСФ шахти №2 ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», з 19.02.1986р. по 10.04.1986р. електрозварювальником ручного зварювання на дільниці ДСФ шахти №2 ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», з 10.04.1986р. по 19.05.1986р. слюсарем черговим та по ремонту обладнання на дільниці ДСФ шахти №2 ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», з 07.09.2004р. по 26.08.2013р. підземним гірничим робітником очисного вибою на шахті ім. Артема Шахтоуправління з підземного видобутку руди ВАТ «Криворіжсталь», ВАТ «КГМК «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» (правонаступником на даний час є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»). Позивач зазначив, що внаслідок роботи у шкідливих умовах праці у нього були виявлено наступне професійне захворювання: радикулопатія С6, C7, C8, L5, S1 на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів. По факту даних професійних захворювань було складено Акт №14 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.02.2014 року. Згідно із виписки із акта огляду МСЕК серії АБ №0007184 від 29.04.2014 року позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності (радикул.) первинно. Відповідно до виписки із акта огляду МСЕК серії 12ААА №003969 від 23.04.2015 року позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності (радикул.) повторно. Випискою із акта огляду МСЕК серії 12ААА №044739 від 06.04.2017 року позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності (радикул.) безстроково та 3 групу інвалідності. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням позивач постійно відчуває стійкий тягнучий біль та обмеження об`єму рухів в шийному та п/крижовому відділах хребта з іррадіацією болю в ділянку плечового поясу, переважно в ліву ногу по боковій поверхні, відчуття оніміння лівої ноги, періодичні судоми в пальцях стоп, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, утруднена хода, кашель з мокротинням. Позивачу дуже важко справлятися з професійними хворобами, оскільки його стан здоров`я не поліпшується, а навпаки з кожним днем тільки погіршується. Вказане викликає у позивача переживання, страждання, стрес, депресію, що в результаті спричиняє позивачу моральні страждання. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану професійним захворюванням у розмірі 296 000,00 грн. без утримання податків та зборів. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 30.10.2025 року від представника відповідача Єфремової Т.О. надійшов відзив на позовну заяву. Відзив мотивовано тим, що позивач помилково покладає на ПАТ «АрселорМіталл Кривий Ріг» обов`язок з відшкодування моральної шкоди за період роботи на РУ ім. Кірова (шахта №2 «Артем»). Однак це не відповідає дійсним обставинам справи та правовому статусу підприємства. ПАТ «АрселорМіталл Кривий Ріг» є неналежним відповідачем в частині відшкодування шкоди за період роботина РУ ім. Кірова, шахта Артем №2. Професійний маршрут позивача складається з кількох періодів роботи на різних підприємствах гірничо-видобувної галузі, кожне з яких мало різний рівень тривалості та впливу на стан його здоров`я. Значним чином на стан здоров`я позивача вплинула робота, не лише робота у період 8 років і 11 місяців у ПАТ «АМКР», а й робота на інших підприємствах, тому стверджувати, що лише робота на ПАТ «АрселорМіталл Кривий Ріг» вплинула на виникнення та розвиток професійної хвороби позивача необґрунтовано та не відповідає об`єктивній істині. При укладенні трудового договору з позивачем йому було роз`яснено його права і обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його прав на пільги і компенсацію за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, а позивач підтвердив ознайомлення з відповідними умовами під підпис та свідомо погодився на виконання роботи у виробничих умовах, усвідомлюючи можливість ризику ушкодження здоров`я та його наслідки. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обов`язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. В свою чергу, ПАТ «АМКР» не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між професійною хворобою Позивача і роботою у Відповідача. Таким чином, можна зробити висновок, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку Відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у Позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначає, що оцінює розмір моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов`язків, у розмірі 296 000,00 грн., проте представник відповідача зазначає, що дана сума є завищеною, такою, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди. Таким чином, сторона відповідача просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] період часу 12.08.1981р. по 01.12.1982p. електрозварювальником ручного зварювання на дільниці ДСФ шахти №2 ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», з 01.12.1982р. по 03.12.1983р. слюсарем черговим та по ремонту гірничого обладнання на дільниці ДСФ шахти №2 ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», з 19.02.1986р. по 10.04.1986р. електрозварювальником ручного зварювання на дільниці ДСФ шахти №2 ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», з 10.04.1986р. по 19.05.1986р. слюсарем черговим та по ремонту обладнання на дільниці ДСФ шахти №2 ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», з 07.09.2004р. по 26.08.2013р. підземним гірничим робітником очисного вибою на шахті ім. Артема Шахтоуправління з підземного видобутку руди ВАТ «Криворіжсталь», ВАТ «КГМК «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», що вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] . (а.с.18-22). Відповідно до Акту № 14 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.02.2014 року хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: [PERSON] , працюючи на ВАТ КГМК «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на дільниці №1 (очисної виїмки) шахти імені Артема з 07.09.2004 по 26.08.2013 гірником очисного забою (підземним), виконував весь комплекс робіт з очисного виймання корисної копалини. При цьому внаслідок недосконалості робочого місця умови праці характеризувалися важкою фізичною працею в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 04.02.2014 №253 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут. Як встановлено з акту «Розслідування хронічного професійного захворювання» від 24.02.2014 року позивачу було встановлено таке хронічне професійне захворювання як: радикулопатія С6, C7, C8, L5, S1 на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів (а.с.15). Відповідно до даних з акту від 24.02.2014 року, причинами виникнення професійного захворювання у Позивача являється: - статичне навантаження: величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладання зусиль, кг/с: двома руками до 245600 при гранично допустимому до 97000; - нахили корпуса вимушені, більше 30 градусів (кількість за зміну): 215 разів за зміну при гранично допустимих 51-100 разів; - робоча поза, % за зміну: знаходження в нахиленому положенні більше 30 градусів 27,4 зміни при гранично допустимій відсутня. Важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Позивач 21.11.1994 року вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК), за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 25% по радикулопатії первинно. 23.04.2015 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 25% по радикулопатії повторно. 06.04.2017 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 50% по радикулопатії безстроково та 3 групу інвалідності. Згідно з випискою-епікризом та медичним висновком Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу має таке професійне захворювання: радикулопатія С6, C7, C8, L5, S1 на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів (а.с.26-27). Позивачем до матеріалів справи долучено статут Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», копію наказів, перелік виробничих потужностей РУ «ім. Кірова» що підлягають передачі на баланс КДГМК «Криворіжсталь». (а.с.30-52). Згідно з ст. 4ЗУ «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст.173КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №14 від 24 лютого 2014 року підтверджено факт отримання професійного захворювання позивачем саме при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються письмовими матеріалами справи. Виходячи з норм ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням позивач зазнає фізичного болю та страждань. Має стійкий тягнучий біль та обмеження об`єму рухів, відчуття оніміння лівої ноги, періодичні судоми в пальцях стоп, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, утруднену ходу та кашель з мокротинням. Вищезазначене викликає переживання, страждання, стрес та спричиняє моральні страждання. Відповідно до ч. 2, 3 ст.23ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Щодо тверджень представника відповідача про недоведеність факту правонаступництва між ДП «Рудоуправління ім. Кірова та ПАТ «АМКР» і неналежності відповідача у справі слід зазначити наступне. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві доводи щодо недоведеності факту правонаступництва між ДП «Рудоуправління ім.. Кірова та ПАТ «АМКР» і неналежності відповідача у справі, оскільки вже неодноразово Верховним Судом (справа 210/1982/20, 210/5663/20) встановлено факт правонаступництва ПАТ «АМКР» шахти ім.. Кірова та шахти ім. Артема ДП «Рудоуправління ім. Кірова». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд доходить висновку,що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Між спричиненою моральною шкодою та отриманням професійного захворювання позивача, яке пов`язане із тяжкою роботою на підприємстві відповідача, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. В матеріалах справи міститься повідомлення про те, що позивач працюючи в шкідливих умовах отримав професійне захворювання Суд бере до уваги доводи представника відповідача про те, що причиною виникнення професійного захворювання є не лише робота у період 8 років і 11 місяців у відповідача, а й робота на інших підприємствах. Суд враховує зазначений факт при визначенні розміру відшкодування позивачу моральної шкоди. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому, при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 100 000,00 (сто тисяч) гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з пункту 1 частини 1статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, з відповідача, з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial