Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить: визнати незаконними та скасувати наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради Балагури Олега Миколайовича № 136-к від 29.09.2023 із внесеними змінами на підставі наказу №137-к від 02.10.2023, про звільнення [PERSON] з посади завідувача господарства адміністративно-господарського відділу, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді завідувача господарства адміністративно-господарського відділу, Комунального некомерційного підприємства «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради; в разі задоволення позову вирішити питання в порядку ст. 235 КЗпП України та стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу; судові витрати покласти на відповідача. Позов обґрунтовано обставинами: [PERSON] з 19.06.2019 працював у відповідача КНП «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради на посаді завідувача господарства адміністративно-господарського відділу. 26.07.2023 позивачу було повідомлено про майбутнє звільнення з роботи з 30.09.2023 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 02.09.2023 позивача було звільнено із займаної посади 02.10.2023 у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України. Від запропонованої роботи слюсара-сантехніка відмовився. 02.10.2023 було внесено зміни в наказ від 02.09.2023 та викладено його в такій редакції: «звільнити [PERSON] завідувача господарства адміністративно-господарського відділу, із займаної посади 02.10.2023 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України». Позивач вважає своє звільнення незаконним, адже має статус прийомного батька, а відтак має гарантії, передбачені ч. 3 ст. 184 КЗпП України на підставі ст. 186-1 КЗпП України. Позиція відповідача. В матеріалах справи міститься відзив на позов та окремі письмові пояснення відповідача, в яких він не погоджується із викладеними обставинами, зазначаючи, що законодавець пріоритетним визначив саме право жінки на гарантії, встановлені ст. 186-1 КЗпП України. Крім того, відповідач зазначив, що позивач не надав відповідних документів про те, що саме він, а не його дружина, яка має статус прийомної матері, має право на гарантії, встановлені ст. 186-1 КЗпП України. Разом з цим, сторона відповідача переконана, що дружина позивача вже реалізувала гарантію, передбачену ст. 186-1 КЗпП України, шляхом домовленості про переведення її з посади, яка підлягала скороченню в 2018 році. Також, у березні 2022 року, [PERSON] залишили на посаді комірника, однак звільнили іншого працівника з цієї посади, надавши перевагу саме [PERSON] . ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 20.10.2023 позивач звернувся із позовом до Широківського районного суду Дніпропетровської області. 26.10.2023 провадження у справі було відкрите, постановлено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження. 02.05.2024 підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті. 29.07.2024 на підставі Розпорядження № 919 в.о. голови суду матеріали цивільної справи було передано до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 09.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було прийнято цивільну справу до свого провадження. 08.10.2024 ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 29.01.2025 постановою Дніпровського апеляційного суду рішення суду було залишено без змін. 04.06.2025 постановою Верховного Суду цивільну справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 28.07.2025 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу було прийнято до провадження. 06.10.2025 ухвалою суду постановлено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.01.2026 було допитано свідка. Інших заяв, клопотань від учасників справи до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] мають статус прийомних батьків. Відповідно до Розпорядження Голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № Р-326/0/392-18 від 18.12.2018 [PERSON] , [INFO] , як дитина позбавлена батьківського піклування, був влаштований до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] (Т. 1 а.с. 12). Згідно з копією трудової книжки [NUMBER] [PERSON] , останній з 19.06.2019 працював на посаді завідувача господарства адміністративно-управлінського та допоміжного персоналу центру первинної медичної допомоги, а з 01.01.2020 було перейменовано структурний підрозділ на «Адміністративно-управлінський відділ» (Т. 1 а.с. 21). 24.11.2020 міститься запис про перейменування підприємства на Комунальне некомерційне підприємство «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради (Т. 1 а.с. 21 на зв.). 26.07.2023 на підставі Наказу директора КНП «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради № 114 «Про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розпису Комунального некомерційного підприємства «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради» було виведено зі штатного розпису підприємства з 01.10.2023 штатну одиницю завідувача господарства адміністративно-управлінського відділу. У п. 3 Наказу було доручено інспектору кадрів Розумовській О.А. підготувати та вручити письмове повідомлення завідувачу господарства [PERSON] про майбутнє вивільнення за п.1 ст. 40 КЗпП до 31.07.2023 (Т. 1 а.с. 5). В матеріалах справи міститься копія повідомлення від 26.07.2023 про заплановане вивільнення, адресоване [PERSON] , з пропозицією переведення на посаду слюсаря-сантехніка допоміжних підрозділів, в тому числі господарчих, з посадовим окладом 6700 грн. Роз`яснено, що у разі прийняття пропозиції про переведення, слід подати заяву до відділу кадрів не пізніше 30 вересня 2023 (Т. 1 а.с. 6). В графі «Повідомлення про заплановане вивільнення отримав:» підпис відсутній. Водночас відповідно до наданої відповідачем копії цього повідомлення, на ньому міститься запис [PERSON] про порушення пільг при скороченні та звільненні опікуна дитини з інвалідністю. Зазначається, що таке звільнення можливе при повній ліквідації підприємства (ст. 186-1 КЗпП). Зазначається, що [PERSON] відмовляється від запропонованої посади слюсаря-сантехніка (Т.1 а.с. 44). Дата запису 27.07.2023, завірено підписом [PERSON] 27.07.2023. Відповідно до листа директора КНП «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради за вих. № 401/23, адресованому [PERSON] , останньому було запропоновано, у зв`язку із запереченнями, викладеними у письмовій формі на повідомлені про заплановане вивільнення від 26.07.2023, в строк до 30.09.2023 надати документи, які б підтверджували статус опікуна (піклувальника), прийомного батька чи батька-вихователя станом на 30.09.2023 (Т. 1 а.с. 7). Листом Служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 14.08.2023 №328, адресованому [PERSON] на його заяву від 14.08.2023, було підтверджено статус прийомної сім`ї станом на 14.08.2023, [PERSON] та [PERSON] продовжують виконання своїх обов`язків як прийомні батьки (Т. 1 а.с. 8). Оригінал листа наданий представником позивача 01.08.2025 (Т.1 а.с. 236). КНП «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради отримав вказаний лист 14.08.2023, про що наявна відмітка штампу, вх. № КР-05. Позивач у письмові заяві від 29.09.2023, адресованій Директору підприємства, зазначає, що відмовляється від запропонованої посади слюсаря-сантехніка та вважає скорочення з посади незаконним у зв`язку із його статусом прийомного батька. Зазначається, що документи, які підтверджують його статус, надані в повному обсязі (Т. 1 а.с. 9). КНП «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради отримав вказану заяву 29.09.2023, про що наявна відмітка штампу, вх. № КР-06. Відповідно до Наказу директора КНП «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради № 136-к від 29.09.2023 «Про звільнення [PERSON] », [PERSON] було звільнено з посади завідувача господарства адміністративно-управлінського відділу з 02.10.2023, у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України. Зазначається, що [PERSON] від запропонованої роботи слюсаря-сантехніка відмовився (Т. 1 а.с. 10). На копії Наказу міститься запис, відповідно до якого [PERSON] не згодний з наказом, так як наказом № 114 від 26.07.2023 та повідомленням від 26.07.2023 його попереджено було про скорочення та звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, а Наказом № 136-к від 29.09.2023 його було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Дата запису 02.10.2023. Наказом директора КНП «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради № 137-к від 02.10.2023 «Про внесення змін до наказу № 136-к від 29.09.2023 «Про звільнення [PERSON] » було внесено зміни в частині підстав звільнення, а саме з п. 6 ст. 36 КЗпП України на п. 1 ст. 40 КЗпП України (Т. 1 а.с. 11). Листом КНП «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради, адресованому [PERSON] , від 02.10.2023 № 503/23 також було запропоновано вивільнену посаду робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків. На вказаному листу міститься запис [PERSON] про те, що запропоновано посада не відповідає його кваліфікації та стану здоров`я, дата запису 02.10.2023 (Т. 1 а.с. 47). Відповідно до Акта Південно-Східного Міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах праці, від 08.11.2023 № ПС/ДН/32309/0351, порушення вимог законодавства не виявлено (Т. 1 а.с. 61-66). Водночас на вимогу Південно-Східного Міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо підтвердження статусу прийомного батька, КНП «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради надала Розпорядження від 18.12.2018, що підтверджується відповіддю Південно-Східного Міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на ухвалу суду від 08.09.2025 (документ ЕС від 24.12.2025). Інформації про дослідження Листа Служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 14.08.2023 №328 Акт не містить. Щодо реалізації гарантій, передбачених ст.ст. 184, 186-1 КЗпП України, [PERSON] . Дружина позивача [PERSON] працювала на різних посадах у Комунальному підприємстві «Широківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», що підтверджується копією трудової книжки (документ ЕС від 29.10.2025). 01.06.2018 відбулось перейменування посади «завідувача складу» на посаду «комірника» та переведення [PERSON] на посаду комірника господарсько-обслуговувального персоналу, на підставі Наказу № 120-к-1 від 01.06.2018 (Т. 1 а.с. 243). На підставі Наказу в.о. директора КП «Широківська лікарня» Широківської селищної ради №212-к від 13.11.2023, [PERSON] , комірника господарсько-обслуговуючого персоналу, було звільнено із займаної посади з 13.11.2023 у зв`язку із переведенням у КП «Криворізька ЦРЛ» Новопілської СР», п. 5 ст. 36 КЗпП України (Т. 1 а.с. 244). Відповідно до Довідки Широківської філії КП «Криворізька ЦРЛ» Новопільської сільської ради» №56/25 від 04.07.2025, [PERSON] дійсно працює в Широківській філії КП «Криворізька ЦРЛ» Новопільської сільської ради» з 14.11.2023 на посаді комірника господарсько-обслуговувального персоналу після реорганізації (приєднання) КП «Широківська лікарня» Широківської селищної ради. Посада комірник не підлягала скороченню, [PERSON] пільгою, передбаченою ст. 186-1 КЗпП України не користувалась (Т. 1 а.с. 245). Відповідач стверджує, що у березні 2022 року у Комунальному підприємстві «Широківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» відбулись зміни в організації виробництва і праці, внаслідок чого одну з посад комірника було скорочено, а один з відповідних зазначених працівників підлягав звільненню. Відповідач наполягає, що в той час [PERSON] було забезпечено реалізації гарантії, передбаченої ст.ст. 184, 186-1 КЗпП України, і залишено її на роботі, тоді як звільнено було комірника [PERSON] за п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату працівників). На підтвердження цьому надає копію Наказу № 51 від 24.03.2022 «Про звільнення [PERSON] », відповідно до якого останню, комірника господарсько обслуговувального персоналу звільнили за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату на підставі наказу про скорочення № 44 від 10.03.2022 (документ ЕС від 24.11.2025), а також копію трудової книжки [PERSON] із відповідним записом (документ ЕС від 06.01.2026). Відповідно до Інформаційної довідки Комунальної установи «Широківський трудовий архів» Широківської селищної ради від 06.11.2025 № 752-К-2/069.2, в книзі наказі директора лікарні КП «Широківська лікарня» Широківської селищної ради, з кадрових питань (особового складу) за 2022 рік, наказ № 44 від 10.03.2022 не значиться (документ ЕС від 26.11.2025). Відповідно до Інформаційної довідки Широківського архівного відділу Архівного управління Криворізької районної державної адміністрації від 11.11.2025 №153, по документам КП «Широківська лікарня» Широківської селищної ради, наказі №44 від 10.03.2022 не виявлено (документ ЕС від 26.11.2025). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що будучи директором КП «Широківська лікарня» Широківської селищної ради, у березні 2022 року були процедури скорочення штату лікарні, це підтверджено наказами. На комісії вирішувалось питання щодо скорочення посади комірника, однак [PERSON] було залишено на посаді через наявність пільги. При ліквідації лікарні всі документи були направлені до архіву. В складі комісії були: представник відділу кадрів Тимошенко Людмила, економіст та старша медична сестра. Чи вівся протокол не пам`ятає. Про скорочення були проінформовані профспілка, виконавчий комітет, селищна рада. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Вказані гарантії поширюються також на батьків, які виховують дітей без матері (в тому числі в разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також на опікунів (піклувальників), одного з прийомних батьків, одного з батьків-вихователів (ст. 186-1 КЗпП України). Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Зазначена норма чітко встановлює гарантію для перелічених в ній категорій працівників у вигляді заборони їх звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, за виключенням випадку ліквідації підприємства, коли допускається таке звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року (справа № 820/11570/15, провадження № К/9901/6679/18). Оскільки позивач, як одинока матір, що виховує дитину-інваліда, підпадає під зазначену категорію працівників, то в ситуації, коли не було ліквідації підприємства, її не можна було звільняти з ініціативи адміністрації (за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників). В цьому випадку виконання роботодавцем обов`язку щодо працевлаштування позивача (пропозиції вакантних посад контролера і прибиральниці) не має правового значення для вирішення питання щодо законності її звільнення, оскільки на неї поширюються не загальні вимоги щодо працевлаштування, встановлені для всіх працівників частиною другою статті 40, частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, а спеціальні (більш вищі) гарантії, визначені статтею 184 КЗпП України щодо неможливості звільнення таких осіб, як позивач, зокрема, у зв`язку із скороченням штату працівників (постанова Верховного Суду від 26.06.219, справа № 414/1148/16-ц). Крім того, у поставові Верховного Суду України від 21.05.2014, справа №6-33цс14 зазначено, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240 1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 3 статті 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи прийомним батькам гарантії, передбачені ч. 3 ст. 184 КЗпП України, законодавець обмежує лише одночасну реалізацію такої гарантії, зазначаючи, що таке право має лише один з прийомних батьків. Ні кількісно, ні у часі така гарантія не обмежується. В іншому випадку це створюватиме підґрунтя для маніпуляцій з боку роботодавця. Системний аналіз ч. 3 ст. 184 КЗпП України та ст. 186-1 КЗпП України дозволяє дійти висновку про те, що гарантія може реалізовуватись протягом існування обставин, які законодавець визначив як підставу для надання такої гарантії, в даному випадку одному з прийомних батьків поки він (вона) має цей статус. Тобто, на переконання суду, з`ясування питання про те, чи скористалась дружина позивача гарантією, передбаченою ч. 3 ст. 184 КЗпП України, як прийомна матір, має сенс лише в тому випадку, коли і посада позивача, і посада його дружини підлягали скороченню. При цьому, навіть за одночасного скорочення посад позивача і його дружини, законодавець не визначає пріоритет гарантій для прийомного батька чи прийомної матері, а відтак реалізація цієї гарантії залежатиме від волевиявлення одного з прийомних батьків. Під час звільнення позивача у 2023 році скороченню підлягала лише його посада. Суд берез до уваги довідку Широківської філії КП «Криворізька ЦРЛ» Новопільської сільської ради» №56/25 від 04.07.2025, відповідно до якої [PERSON] пільгою, передбаченою ст. 186-1 КЗпП України не користувалась. Крім того, трудовим законодавством передбачене переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці й інших категорій працівників, зазначених у ст. 42 КЗпП України. Достовірних доказів про те, що під час прийняття рішення про звільнення комірника [PERSON] комісія керувалася лише ст.ст. 184, 186-1 КЗпП України, суду не надано. З огляду на це, суд вважає, що правове значення для реалізації гарантій, передбачених ч. 3 ст. 184 КЗпП України, має саме факт існування обставин, які законодавець визначив як підстави для надання таких гарантій на момент прийняття рішення про звільнення працівника. Така гарантія залежить не від того, чи було до цього реалізовано працівником гарантію, а чи існують підстави для надання такої гарантії на момент звільнення. Тобто, така гарантія не є одноразовою, а обмеження стосуються лише одночасної реалізації обома прийомними батьками. Суд бере до уваги, що позивач на час прийняття рішення про його звільнення чітко виразив своє волевиявлення реалізувати гарантію, передбачену ч. 3 ст. 184 КЗпП України як прийомного батька, який виховує дитину з інвалідністю, зазначаючи про це у письмовій заяві від 29.09.2023 та відповідних записах на наказі про звільнення, повідомленні про майбутнє вивільнення тощо. Лист, який підтверджує актуальність статусу позивача як прийомного батька, отриманий відповідачем 14.08.2023, про що наявний відповідний штамп з вхідним номером. Отже, з`ясувавши, що: позивач надав до моменту його звільнення роботодавцю документи, які підтверджують актуальність його статусу прийомного батька, про що наявний вхідний штамп відповідача від 14.08.2023; у відповідача були документи на підтвердження статусу [PERSON] як прийомного батька з 10.09.2018, які роботодавець надавав на вимогу Південно-Східного Міжрегіонального управління Державної служби з питань праці; дружина [PERSON] не користувалась гарантією, передбаченою ст. 186-1 КЗпП України, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог трудового законодавства, та про необхідність визнання незаконним та скасування наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Широківський центр первинної медичної допомоги» Широківської селищної ради Балагури Олега Миколайовича № 136-к від 29.09.2023 із внесеними змінами на підставі наказу №137-к від 02.10.2023, про звільнення [PERSON] з посади завідувача господарства адміністративно-господарського відділу, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Враховуючи, що позивача було звільнено без законної підстави, позовна вимога про поновлення на посаді підлягає задоволенню. Згідно з п.п. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (зі змінами) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного)заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Для обрахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням суд бере нарахований заробіток за червень та липень 2023 року у розмірі 14655,37 грн (Т.1 а.с. 84) та кількість відпрацьованих робочих днів у періоді 40. Середньоденна заробітна плата складає 366,38 грн. Кількість днів вимушеного прогулу позивача за період з 02 жовтня 2023 року по 11 лютого 2026 року (включно) складає 618 робочих днів. Таким чином, середня заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу з 02 жовтня 2023 року по 11 лютого 2026 року (включно) складає: 366,38 грн х 618 робочих днів = 226 422,84 грн (розраховано без вирахування податків і зборів). Судом не встановлено вини позивача у тривалості розгляду справи понад один рік, тому приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення суми нарахованої за час вимушеного прогулу. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень (за ставками на час пред`явлення позову) за немайнову вимогу (поновлення на роботі) та 2264,20 грн за майнову вимогу (середній заробіток), а всього 3337,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved