Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

1.Стислий виклад: 1.1. позиції позивача 23 квітня 2025 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі за текстом - АТ «ПУМБ»/позивач), в особі представника - адвоката Киричук Галини Миколаївни, яка діє на підставі довіреності № 93 від 13.02.2024, через систему «Електронний суд» звернулось до Індустріального районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /відповідач), предметом якої є: стягнення з відповідача заборгованості у сумі 43 906 грн 13 коп. В обґрунтування позову АТ «ПУМБ» зазначив, що між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 2001376674501 від 12.08.2019, видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 20 000 грн 00 коп, який у подальшому збільшено до 24 987,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.02.2025 становить 43 906 грн 13 коп, з яких: 24 986,35 грн - заборгованість за кредитом; 18 919,78 грн - заборгованість по процентам. Позивачем були направлені письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, яку було зазначену у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. За таких обставин, позивач змушений звернутися з позовом до суду, оскільки відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу у сумі 43 906 грн 13 коп, та просить суд покласти судові витрати по сплаті судового збору на відповідача. 1.2.заперечень відповідача 18 серпня 2025 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що сума надання кредиту у розмірі 24 986,35 грн не відповідає дійсності, оскільки відповідно до умов Кредитного договору відповідач отримав кредит у сумі 20 000,00 грн. Крім того, відповідачем вказано, що він частково сплачував заборгованість за кредитним договором, зокрема 12.03.2025 у сумі 1780,00 грн, 11.04.2025 у сумі 2000,00 грн, однак позивач не врахував суми погашення, тож сума стягнення грошових коштів з відповідача підлягає зменшенню. Окрім зазначеного, [PERSON] вказав, що об`єктивною причиною неможливості сплатити заборгованість за Кредитним договором є втрата джерела доходу по причині зупинення господарської діяльності організації де відповідач підробляв саме через військову агресію росії проти України та введенням на території України воєнного стану, що є обставиною непереборної сили відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2023 № 2024/02.0-7.1. 2. заяви, клопотання Представник Акціонерного товариства «ПУМБ» Киричук Галина Миколаївна у позовній заяві просила суд провести розгляд справи за відсутності представника АТ «ПУМБ», позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. 27.06.2025 через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова надійшла заява від Дзюбенок Б.І. про ознайомлення з матеріалами справи. 22.07.2025 через канцелярію суду від [PERSON] надійшла заява про перенесення судового засідання. 18 серпня 2025 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву з доданими доказами направлення його позивачу. 01.10.2025 на адресу Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» на електронну пошту суду від представника [PERSON] - адвоката Поліщука Олега Анатолійовича, який діє на підставі договору № 30/09-25 про надання правової допомоги, надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. 12.11.2025 через систему «Електронний суд» на електронну пошту суду від представника [PERSON] - адвоката Поліщука Олега Анатолійовича надійшла заява про відкладення розгляду справи. 22.01.2026 на електронну пошту суду від [PERSON] надійшла заява про перенесення судового засідання. Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, від учасників справи до суду не надходило. 3.інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 29.04.2025 справа № 644/3729/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 04.06.2025 судом отримано відповідь з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, згідно з якою місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 05.06.2025 позов прийнято, відкрито провадження у справі № 644/3729/25 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, матеріали справи містять клопотання, у якому вона просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, про що свідчать довідки про доставку електронного документа до особистого електронного кабінету [PERSON] та Поліщука О.А . Відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою (частина 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). У частині 1 статті 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчать відповідна заяви, подана її представником та долучена до матеріалів справи. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (ст. 1 ЦПК, ст. 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 918/539/16. Отже, беручи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, з огляду на те, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відсутні підстави для визнання їх явки обов`язковою для надання особистих пояснень, суд дійшов переконання про можливість розгляду справи без участі сторін за наявними у справі доказами. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли суспільні відносини у сфері споживчого кредитування, що виникають між економічними суб`єктами у зв`язку з переданням один одному в тимчасове користування вільних коштів на засадах зворотності, платності та добровільності. Судом установлено, що [PERSON] 12.08.2019 звернувся до АТ «ПУМБ», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № 2001376674501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій підтвердив, що він приймає публічну пропозицію банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом - ДКБО), яка розміщена на сайті банку в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що він може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, у тому числі через Дистанційні канали обслуговування, а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених умовах. З заяви № 2001376674501 на приєднання до Договору судом вбачається, що [PERSON] просить відкрити на його ім`я поточний рахунок [NUMBER] у гривнях та надати Кредитну картку № [NUMBER] , тип персоніфікованої Кредитної картки. [PERSON] просить Банк встановити на його поточний рахунок у гривнях Кредитний ліміт у сумі 20 000,00 грн. Реальна процентна ставка складає 47,88%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 12 577,58 грн. Крім того, [PERSON] 12.08.2019 підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відображена інформація про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, а саме: тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту становить 20 000,00 грн; строк кредитування - 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності будь-якої із сторін; мета отримання кредиту - загальні споживчі цілі, в тому числі для оплати за договорами страхування; спосіб та строк надання кредиту - шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення Банком; стандартна процента ставка 47,88%; тип процентної ставки фіксована; загальні витрати за кредитом - 2 577,58 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), за умови здійснення розрахунків в межах пільгового періоду - 10 000 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), за умови використання кредиту поза межами пільгового періоду та погашення кредиту рівними платежами - 12 577,58 грн; реальна річна ставка, відсотків річних 47,88%. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001376674501 від 12.08.2019, судом установлено, що 11.12.2019 по договору № 2001376674501 від 12.08.2019 збільшено кредитний ліміт на суму 25 000,00 грн; 27.02.2022 зменшено кредитний ліміт на суму 24 987,00 грн; 16.03.2022 зменшено кредитний ліміт на суму на 24 676,40 грн; 15.06.2023 збільшено кредитний ліміт на суму 24 987,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2001376674501 від 12.08.2019 станом на 04.02.2025 (включно), вбачається, що заборгованість відповідача за договором № 2001376674501 від 12.08.2019 становить 43 906,13 грн, з яких: 24 986,35 грн заборгованість за кредитом; 18 919,78 грн заборгованість за відсотками. У виписці [PERSON] по особовому рахунку [NUMBER] руху коштів, судом вбачається, що відповідач починаючи з 23.08.2019 користувався кредитними коштами, зокрема шляхом здійснення покупок через POS-термінал; видача готівки через термінал; перекази на інші картки тощо, а також частково сплачував заборгованість за договором, шляхом поповнення рахунку [NUMBER] , в тому числі й на погашення заборгованості за відсотками, простроченої заборгованості за відсотками, погашення нарахованої комісії тощо. 04.02.2025 АТ «ПУМБ» за вих № КНО-44.2.2/80 на адресу відповідача направлено письмову вимогу (повідомлення), щодо виконання зобов`язання перед акціонерним товариством «ПУМБ», а саме: погашення заборгованості у загальному розмірі, що становить 43 906,13 грн, протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа. Згідно з квитанцією № 3009-2841-3482-2905 від 12.03.2025 [PERSON] сплатив 1 780,00 грн на рахунок АТ «А-БАНК» з призначення платежу: договір 2001376674501, ІНН 3404406879 [PERSON] . Згідно з квитанцією № 2216-2871-4831-2895 від 11.04.2025 [PERSON] сплатив 2 000,00 грн на рахунок АТ «А-БАНК» з призначення платежу: договір 2001376674501, ІНН 3404406879 [PERSON] . З Витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 13.12.2025 № 22, судом установлено, що військовослужбовця за призовом під час мобілізації молодшого лейтенанта [PERSON] , офіцера групи психологічного супроводу та відновлення військової частини [NUMBER] , ВОС - 3400023, вважати таким, що 13.12.2025 приступив до виконання службових обов`язків, шпк «старший лейтенант». 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини у сфері споживчого кредитування, що регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі за текстом - ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII, Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» від 05 жовтня 2017 року № 2155-VIII тощо. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Одним із видів договорів є договір приєднання, яким, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим, Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За ч. 1-2 ст. 641 ЦК України вбачається, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, за договором кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України регламентує, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктами 1-1, 2, 10, 11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит - (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст.14 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1, 2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ч. 1, 2, 3 ст.89 ЦПК України). 6.Висновки суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Позивачем доведено, не заперечується відповідачем, що установлено судом з відзиву на позов наданого [PERSON] , та в силу ч. 1 ст. 89 ЦПК не підлягає доказуванню, а також підтверджується матеріалами справи, що 12.08.2019 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви № 2001376674501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі ДКБО), підписанням якої відповідач підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО фізичних осіб, розміщену на сайті АТ «ПУМБ» (pumb.ua) в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх), погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладенням договору страхування, підписанням заяви підтримує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах. У заяві про приєднання до ДКБО фізичних осіб зазначено, що відповідач просив банк встановити на його поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у сумі 20 000,00 грн; розмір реальної річної процентної ставки складає 47,88 %; розрахунковою та платіжною датою є 30 число кожного місяця; строк дії кредитного ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюється відповідно до умов ДКБО. Заразом, суд бере до уваги надані позивачем заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, що містять власноручний підпис відповідача, проставлення якого не спростовано [PERSON] , що в свою чергу підтверджує отримання та ознайомлення [PERSON] з інформацією про умови кредитування визначені у вказаних документах, зокрема: у паспорті споживчого кредиту зазначено, що позичальнику відкрито кредитну лінію шляхом перерахунку коштів на картку суми споживчого кредиту. Сума/ліміт споживчого кредиту 20 000 грн зі строком користування споживчим кредитом 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Цільове призначення - загальні споживчі цілі, в тому числі за договором страхування. Розмір стандартної процентної ставки за користування споживчим кредитом 47,88 % річних. В разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 62 % річних: з 1 (першого) дня виникнення простроченої заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом, комісія за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати 100 грн. Отже, суд дійшов переконання, що підписавши проаналізовані вище заяву № 2001376674501 від 12.08.2019, паспорт споживчого кредиту [PERSON] , відповідно до вимог ст. 3, 627 ЦК України, відповідач добровільно погодився на такі умови договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, що відповідає правовому висновку визначеному у постанові Верховного Суд від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц, який суд застосовує до спірних правовідносин, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, позивачем доведено своєчасне виконання кредитором взятих на себе зобов`язання по зазначеному договору споживчого кредитування у повному обсязі, шляхом нарахування кредитного ліміту у сумі 20 000,00 грн, що підтверджується відповідачем, розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку [NUMBER] відповідача, з аналізу якої суд дійшов переконання про підтвердження факту користування кредитними коштами [PERSON] та часткову сплату відповідачем заборгованості за договором, оскільки у виписці [PERSON] зафіксовано облік руху коштів, зокрема шляхом здійснення покупок через POS-термінал; видача готівки через термінал; перекази на інші картки тощо, а також поповнення рахунку [NUMBER] , в тому числі й на погашення заборгованості за відсотками, простроченої заборгованості за відсотками, погашення нарахованої комісії тощо, що підтверджує факт укладення та добровільну реалізацію між сторонами відносин у сфері споживчого кредитування. Заразом, суд бере до уваги доводи відповідача, що сума заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24 986,35 грн не відповідає дійсності та не підтверджується матеріалами справи, оскільки згідно заяви № 2001376674501 від 12.08.2019 та паспорту споживчого кредиту, які погоджені сторонами сума кредитного ліміту становить 20 000,00 грн, будь-яких інших доказів щодо узгодження умов її збільшення чи зменшення позивачем не надано, отже, суд ставиться критично до наданої позивачем довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001376674501 від 12.08.2019, за даними з якої установлено, що кредитний ліміт встановлений по особовому рахунку [NUMBER] , неодноразово збільшувався, зокрема до 25 000,00 грн 11.12.2019 та зменшувався, останнього разу збільшення кредитного ліміту відбулось 15.06.2023 до 24 987,00 грн. Так, обгрунтовуючи збільшення кредитного ліміту АТ «ПУМБ» посилається на умови публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копія витягу з якого додається, в якій передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Позивачем зазначено, що згідно пункту 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою. Суд бере до уваги, що матеріали справи не містять доказів погодження між сторонами умов самостійної зміни кредитної лінії, зокрема її збільшення позивачем, а надані АТ «ПУМБ» умови приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), підписанням заявки № 2001376674501, якої відповідач ніби підтвердив, що приймає публічну пропозицію на укладення ДКБО фізичних осіб, розміщену на сайті АТ «ПУМБ» (pumb.ua) не містять частини правил та умов, зокрема позивачем не надано суду інформацію розділу ІІ «Послуги Банку», що регулює Частину 1. Умови обслуговування Карткових рахунків. Порядок відкриття, використання та обслуговування Карткових рахунків. Особливості обслуговування Зарплатних Карткових рахунків Частина 2. Правила користування, умови випуску та обслуговування Карток. Частина 3. Порядок здійснення розрахунків Частина 4. Умови надання Кредитного ліміту у формі Овердрафту та Кредитної картки з відновлювальною Кредитною лінією 4.1. Умови надання Овердрафту 4.2. Умови надання Кредитної картки з відновлювальною Кредитною лінією 4.3. Загальні умови надання Овердрафту та Кредитної картки з відновлювальною Кредитною лінією. Частина 5. Умови надання Споживчого кредиту, в тому числі й пункти 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» та п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору, на які посилається позивач, тобто відсутня інформація правил та умов ДКБО починаючи зі сторінки 16 по 33, тому суд відхиляє доводи позивача у цій частині, що свідчить про недоведеність позивачем правомірного збільшення кредитного ліміту з 20000,00 грн до 24 987,00 грн відповідно до умов договору № 2001376674501 від 12.08.2019. Окрім цього, обгрунтовуючи право вимоги до відповідача, зокрема і з урахуванням збільшення кредитного ліміту, АТ «ПУМБ» посилається на умови публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), розміщені на сайті АТ «ПУМБ» (pumb.ua) у повному обсязі, які складають публічну пропозицію оферти, та прийняття яких беззастережно підтверджено відповідачем підписанням заявки № 2001376674501 на приєднання до договору від 12.08.2019. Заразом, суд ставиться критично до зазначених позивачем тверджень, оскільки надані позивачем умови публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), та розміщені на сайті АТ «ПУМБ» (pumb.ua) не містять підпису відповідача, що не доводить ознайомлення останнього саме з цією редакцією вище вказаних Умов, не містять доказів того, що саме ці правила та умови комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заявку № 2001376674501 на приєднання до договору від 12.08.2019, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови про право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт, зокрема й щодо його збільшення чи зменшення, порядок такої зміни та дії клієнта за таких умов. З урахуванням наведеного, суд дійшов переконання, що долучені до позову умови публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), та розміщені на сайті АТ «ПУМБ» (pumb.ua), не можуть бути належним доказом, оскільки носять мінливий характер, неодноразово змінювалися самим АТ «ПУМБ» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не містять будь-якого підпису відповідача, що саме ці умови публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заявку № 2001376674501 на приєднання до договору від 12.08.2019, так як цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови правил споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15, і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. З урахуванням викладеного, суд бере до уваги, що сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24 986,35 грн не знайшла свого підтвердження, позивачем не доведено правомірність такого збільшення кредитного ліміту. Суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Заразом, суд бере до уваги, що з наданої виписки по особовому рахунку [NUMBER] відповідача вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами в межах доступного ліміту кредитної лінії, вносив грошові кошти в рахунок часткового погашення заборгованості, що також підтверджується його поясненнями у відзиві на позовну заяву та черговим погашенням кредиту у сумі 1 780,00 грн та 2 000,00 грн, що підтверджується квитанціями № 3009-2841-3482-2905 від 12.03.2025 та № 2216-2871-4831-2895 від 11.04.2025 згідно яких [PERSON] сплатив 3 780,00 грн на рахунок АТ «А-БАНК» з призначення платежу: договір 2001376674501, ІНН 3404406879 [PERSON] . Судом враховано, що [PERSON] перерахував зазначені кошти 12.03.2025 та 11.04.2025, однак після сформованої позивачем суми заборгованості станом на 04.02.2025, згідно розрахунку заборгованості станом на 04.02.2025 (включно) та випискою по особовому рахунку за період з 12.08.2019 по 04.02.2025. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Таким чином, виписка з особового рахунку відповідача є належним та допустимим доказом щодо надання кредитних коштів, з якої вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за кредитом. Будь-яких доказів, окрім вищевказаних, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було, власного контррозрахунку не надано. Верховний Суд у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 зазначив: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Тобто, внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду, що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Суд ставиться критично до тверджень відповідача що своєчасне погашення заборгованості за кредитним договором стало неможливим з боку [PERSON] , у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану відповідно до Указу Президента від 24.02.2022, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 та на підставі ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні› від 02.12.1997 №671/97- BP, Статуту TПП України, є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Статтею 617 ЦК України, а також ст. 218 ГК України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору). Частиною 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо. Торгово-промисловою палатою України (ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Тобто, необхідно довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні. Суд звертає увагу, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. (Постанова ВС від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22). Зважаючи на такі висновки, сформовані Верховним Судом, суд зазначає, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором. Постанова ВС від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22. Разом з тим, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 17.08.2022 у справі № 922/854/21 форс-мажорні обставини не мають преюдицільний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс- мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 в справі № 910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 905/857/19 ( провадження № 12-56 гс21) також викладено висновок, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання ( неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Відповідачем не доведено, що неможливість виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором є наслідком саме військової агресії російської федерації в Україні, крім того, відповідачем не надано жодного доказу щодо співпраці з будь-якою юридичною особою, яка зупинила свою господарську діяльність внаслідок саме військової агресії російської федерації в Україні, погіршення фінансового становища відповідача та його звернень на адресу позивача щодо реструктурування кредиту, що унеможливлює установити дійсність зазначених обставин та оцінити їх як належні. Отже, з урахуванням наведеного, суд звертає увагу, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за договором кредиту виконав не у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, заразом суд звертає увагу, що розмір заборгованості заявлений АТ «ПУМБ» не є обґрунтованим, та такими, що підлягають задоволенню за наведених вище обставин, оскільки у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15. АТ «ПУМБ» не доведено правомірність збільшення кредитної лінії з 20 000,00 грн до 24 986,35 грн, а також судом враховано здійснення платежів на оплату кредитної заборгованості відповідачем у сумі 3 780,00 грн на рахунок АТ «А-БАНК» з призначення платежу: договір 2001376674501, ІНН 3404406879 [PERSON] , що підтверджується квитанціями № 3009-2841-3482-2905 від 12.03.2025 та № 2216-2871-4831-2895 від 11.04.2025, які були долучені до відзиву на позов, але АТ «ПУМБ» жодним чином не спростував надходження цих коштів, чи їх відсутність. Отже, позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2001376674501 від 12.08.2019 у сумі 43 906,13 грн підлягають частковому задоволенню у сумі 35 139,78 грн, з урахуванням узгодженої кредитної лінії у сумі 20 000,00 грн та внесених коштів на рахунок АТ «А-БАНК» відповідачем на сплату боргу за кредитом 2001376674501, у сумі 3 780,00 грн. Верховний Суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц). Отже, суд дійшов висновку, що саме банк не довів позов у повному обсязі, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком (статті 12, 13, 81 ЦПК України), що кореспондує правовому висновку висвітленому у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 03 серпня 2022 року по справі № 156/268/21, тому, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов переконання, про часткове задоволення позовних вимог АТ «ПУМБ». Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов переконання про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог АТ «ПУМБ» у сумі 43906,13 грн, в порушення ст. 81 ЦПК України та ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що саме банк/фінансова установа має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Заразом, суд, також враховує практику Верховного Суду про те, що при вирішенні спору спростувати доводи позову покладається на відповідача, а не на суд (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 03.08.2022 по справі № 156/268/21). Отже, ухвалюючи судове рішення, суд керується ст. 265 ЦПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 7. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Враховуючи, що задоволено вимогу позивача частково, зокрема первісну вимогу заявлено в сумі стягнення 43 906,13 грн, що становить 100 %, задоволено у сумі 35 139,78 грн (43 906,13 грн - 4 986,35 грн - 3 780,00 грн), що становить 80,03 %, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів розміру судового збору, у сумі 1 938,65 грн: 43 906,13 грн=100%, 35 139,78 грн=80,03%, відповідно 2 422,40 х 80,03% = 1 938,65 грн, оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідачем не надано суду доказів, що він підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», отже, враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 938,65 грн.

Outcome: partial