Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

21.05.2024 уповноважений представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Винниченко Михайло Петрович звернувся до суду з позовною заявою до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання дій та рішень неправомірними та зобов`язання вчинення дій, в якій просить зобов`язати відповідача провести перерахунок вартості послуги з централізованого опалення щодо квартири позивачів, що за адресою: [ADDRESS] за період з листопада 2020 року по грудень 2024 року шляхом зменшення сум коригувань, які були відображені в повідомленнях на оплату послуг за 2020-2024 роки в графі «Перерахунок», а саме зобов`язати виключити з перерахунку та повідомлень про оплату суми нарахованих оплат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності від 08 квітня 2011 року виданого управлінням комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР №б16-Ж-III квартира загальною площею194,30 кв. м. за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до витягу із протоколу засідання міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (ЦО і ГВП) при Шевченківській РА ЛМР від 22.03.2011 року, на підставі поданої заяви багатодітної сім`ї заявників [PERSON] вирішили визнати технічну можливість виключення квартири [ADDRESS] , від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (ЦО і ГВП) з влаштуванням індивідуального опалення. 08.06.2011 року було розроблено та видано Технічні умови на відключення від мережі ЦО і ГВІ кв. [ADDRESS] . Дані технічні умови було виконано, здійснено відключення від мережі ЦО ГВП кв. N [ADDRESS] . Також було технічні умови підключено та введено в експлуатацію газове опалення - котел у кв. [ADDRESS] , про що ЛМКП "Львівтеплоенерго" було складено відповідний акт відключення від мережі ЦО і ГВІ кв. [ADDRESS] акт від 9 жовтня 2009 року, однак з незрозумілих для позивачів працівниками ЛМК "Львівтеплоенерго" і досі не знято їх з обліку списку споживачів та здійснюється непромірне нарахування за послуги, які вони не отримують. З цих підстав позивачі просять визнати дії та рішення неправомірними та просять провести перерахунок вартості послуг з централізованого опалення за період з листопада 2020 року по грудень 2024 року шляхом зменшення сум коригувань. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова Пилип`яюка Г.М. від 22.05.2024 справу передано до Шевченківського районного суду м. Львова для розгляду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 24.06.2024р. провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального провадження. 23.07.2024р. до суду надійшов відзив від представника відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Сапрун М. М., у якому просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві зазначає, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не погоджується з позовними вимогами та вважає їх незаконними, необґрунтованими та безпідставними зважаючи на таке. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] і є споживачами послуг з теплопостачання. Для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , позивачам щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості наданих послуг. Відповідно до Опитувального листа, виготовленого спеціалізованою проектною організацією на замовлення балансоутримувача даного будинку - ПП УК «Рідний дім», квартира [ADDRESS] , що належить позивачам, від`єднана від системи централізованого опалення. Даний будинок обладнаний вузлом обліку теплової енергії (тепловим лічильником). Проте, незважаючи на те, що позивачі мають індивідуальну систему опалення, вони зобов`язані брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії та оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги з теплопостачання. Для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначається згідно з пунктами 2.1, 2.2 Методики. Таким чином, нарахування теплопостачальною організацією оплати за послуги з опалення місць загального користування співвласникам будинку, які відключені від систем централізованого опалення, законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер. Оскільки мешканці будинку [ADDRESS] не прийняли модель організації договірних відносин, то між споживачами-мешканцями будинку та ЛМКП «Львівтеплоенерго» вважаються укладеними індивідуальні договори про надання послуг. А тому з 01.12.2021 року з позивачами є укладені індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 08.09.2021. Відсутність підписаного договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Система опалення, як інженерна система будинку, яка призначена для задоволення потреб усіх співвласників (мешканців будинку), належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам, які зобов`язані забезпечувати належне її утримання, що також включає і витрати на оплату комунальних послуг щодо цього спільного майна. Враховуючи вищевикладене, просили в задоволенні позову відмовити. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 21.05.2025р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.100). Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, попередньо подавши клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката в іншому судовому процесі. В матеріалах справи наявні неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи зі сторони позивачів. Згідно ч.1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, щодо позову заперечила з підстав викладених у відзиві. Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 08 квітня 2011 року виданого управлінням комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР №б16-Ж-III квартира загальною площею194,30 кв. м. за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9). Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] і є споживачами послуг з теплопостачання. Для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , позивачам щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості наданих послуг. Постачальником даних послуг є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідно до Опитувального листа, виготовленого спеціалізованою проектною організацією на замовлення балансоутримувача даного будинку - ПП УК «Рідний дім», квартира [ADDRESS] , що належить позивачам, від`єднана від системи централізованого опалення. Даний будинок обладнаний вузлом обліку теплової енергії (тепловим лічильником). Відповідно до п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг, підготованих виконавцем послуг на основі типового договору, визначено як обов`язок, а не як право споживача. Зважаючи на неведене, представник відповідача зазначає, що твердження позивачів про те, що послуги теплопостачання йому не надаються, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Отже, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, в силу вимог закону позивач зобов`язаний оплатити надані йому послуги. Щодо договорів про надання послуг представник відповідача зазначає наступне. Укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг, підготованих виконавцем послуг на основі типового договору, визначено як обов`язок споживача, а не як право. З 1 липня 2014 року з усіма споживачами ЛМКП «Львівтеплоенерго» укладався Договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, умови якого відповідали типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а також вимогам ст. 634 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до п. б ст. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розроблено договори та прийняті нарахування за послуги з 01 липня 2014 року. Згідно умов цього договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п. 6.1 договору приєднання та п. 22 типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення) точкою розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, є: у багатоквартирному будинку для послуги з централізованого опалення - відгалуження від стояків у межах квартири. А тому суд прийшов до висновку, що між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: відповідач надавав послуги позивачам, останні такими послугами користувалися для задоволення своїх потреб, та не відмовлялись від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, проте оплату за такі послуги не проводили. Важливо зазначити, що відсутність підписаного договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Проте, незважаючи на те, що позивачі мають індивідуальну систему опалення, вони зобов`язані брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії та оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги з теплопостачання. Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 визначено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2 Методики). Для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначається згідно з пунктами 2.1, 2.2 Методики. Згідно з ч. ч. 1 п. 18 Правил № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Оплата за опалення місць загального користування - це не додатковий вид оплати, а частина теплової енергії, яка облікована загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії. У вартість плати за опалення місць загального користування входять витрати теплової енергії у внутрішньобудинкових системах опалення та гарячого водопостачання. Таким чином, нарахування теплопостачальною організацією оплати за послуги з опалення місць загального користування співвласникам будинку, які відключені від систем централізованого опалення, законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер. Оскільки мешканці будинку [ADDRESS] не прийняли модель організації договірних відносин, то між споживачами-мешканцями будинку та ЛМКП «Львівтеплоенерго» вважаються укладеними індивідуальні договори про надання послуг. А тому, з 01.12.2021 з позивачем вважається укладеними індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води. Дані договори укладаються сторонами з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та мають на меті надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Зазначені договори опубліковані на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua Відсутність підписаного договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Відповідна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15: «Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За таких обставин із загальним висновком судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій про те, що відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги, можна погодитися», а також у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Пунктом 5 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що виконавець (відповідач у справі) зобов`язується надавати споживачу (позивачам у справі) послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення. Пунктом 5 Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води також визначено, що витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) розподіляються на всіх споживачів, у тому числі тих, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення. Згідно з п. 32 вказаних договорів розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пункт 34 споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. А відповідно до підпункту 3 пункту 41 цих договорів споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором. Пункт 38 Постанови №830 визначає, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. Згідно з підпунктом 12 п. 42 Постанови №830 споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання)у встановленому порядку; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Крім того, згідно з підпунктом 13 п. 45 Постанови №830 індивідуальний споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії. Зокрема, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 10 обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, а саме: Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 № 315 (далі Методика №315). Пункт 12 розділу IV Методики №315 передбачає, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорцій-но до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» також визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку; ч. 1 ст. 5: спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Статтею 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлені обов`язки співвласників багатоквартирного будинку щодо утримання спільного майна. А відповідно до п. 2 ст. 12 цього Закону витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. На підставі п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи наведене, позивачі, як і кожен мешканець житлового будинку [ADDRESS] (незалежно від того, чи користується послугами з централізованого опалення, чи відключений від системи централізованого опалення та має індивідуальну систему опалення) зобов`язані брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії: оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги з теплопостачання. Нарахування вартості послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за вказаною адресою проводиться за теплову енергію на загальнобудинкові потреби та за теплову енергію на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Окрім того, нараховується плата за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (розділ І ст. 4 п. 6) та Постанови КМУ №808 від 21.08.2019. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання. Згідно з підпунктом 12 п. 42 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та підпунктом 13 п. 43 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169 це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Пунктом 4 розділу I Порядку №169 визначено, що орган місцевого самоврядування створює своїм рішенням та затверджує склад постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (далі - Комісія) згідно з додатком 1 до цього Порядку. Згідно з п. 13 розділу III Порядку №169 перегляд умов або розірвання договору про надання послуги можливий лише після підписання Акта про відокремлення (відключення) квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому порядку. З матеріалів справи вбачається що у відповідь на претензію ЛМКП «Львівтеплоенерго» повідомило листом від 30.10.2023 №08-6582-10/23 позивачів, що для скерування представника ЛМКП «Львітеплоенерго» з метою підписання акту про від`єднання квартири власник звертається письмово та надає пакет документів вказаних у технічних умовах, а саме: проект на реконструкцію системи опалення квартири з від`єднанням її від системи центрального опалення (погоджений з суб`єктом господарювання будинку та ЛМКП «Львівтеплоенерго»; акти виконаних робіт, які передбаченні проектною документацією та технічними умовами. Однак, до цього часу вказані документи позивачами не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачі як і кожен мешканець житлового будинку за адресою [ADDRESS] , (незалежно від того, чи користується послугами з централізованого опалення та гарячої води, чи відключений від системи централізованого опалення та гарячої води та/або має індивідуальну систему опалення) зобов`язані брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії як на опалення, так і на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи на опалення та гаряче водопостачання, а також вносити абонентську плату. А тому, відсутні будь-які правові підстави для проведення перерахунку вартості послуги з централізованого опалення щодо квартири позивачів за період з листопада 2020 року по грудень 2024 року шляхом зменшення сум коригувань, які були відображені в повідомленнях на оплату послуг за 2020-2024 роки в графі «Перерахунок», шляхом зобов`язання виключити з перерахунку та повідомлень про оплату суми нарахованих оплат та припинення нарахувань. Враховуючи викладене, позов в цілому слід визнати безпідставним і в його задоволенні необхідно відмовити. При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed