Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 362,36 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 25.01.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №647423621 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 9800,00 грн. Проте, у порушення умов договору, позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. 31.03.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за вказаним договором до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № МВ-ТП/29. Відповідач свої зобов`язання по кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість становить: 30362,36 грн, з яких: заборгованість по кредиту 9800,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 20072,36 грн та заборгованість по комісії 490,00 грн. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 04.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.01.2026 від представника відповідача Кірюшина А.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність. Зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір 25.01.2025 зі строком повернення до 06.12.2029 року. Він вважає, що у позивача були відсутні підстави стягувати вказану заборгованість достроково, оскільки відповідач не отримував досудову вимогу та в матеріалах справи відсутнє підтвердження отримання такої вимоги, тому банк не набув права на погашення всієї кредитної заборгованості достроково. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача в розмірі 5000 грн, то вважає їх неспівмірними та нерозумними, оскільки предмет позову є нескладним та не потребує витрачання значного часу на вивчення обставин справи. У зв`язку з розглядом справи відповідач очікує понести витрати в розмірі 11200 грн, що складаються з витрат на правничу допомогу. 22.01.2026 від представника позивача Дорошенко О.В. через «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Зазначено, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування факту укладання кредитного договору та зарахування коштів на банківську картку за номером, який позичальник зазначив при укладанні договору. Сторони під час укладання договору узгодили у п. 9.1.1.12. направляти інформаційні повідомлення, щодо виконання цього договору позичальнику в електронному вигляді через Особистий кабінет та/або на електронну пошту та/або у вигляді sms-повідомлень на номер телефону, вказаний у Заявці та/або в месенджері; усі адресовані відповідачу повідомлення від первісного кредитора та позивача, в тому числі повідомлення про дострокове розірвання договору кредитної лінії та досудова вимога, надсилались останньому на вказану ним у Заяві на отримання кредиту електронну адресу - fleksllll(a)qmail.com. Всі адресовані боржнику повідомлення відображаються в його особистому кабінеті. Крім того, нарахування процентів передбачено Розділом 8 даного договору. Відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надано доказів його неправильності або контррозрахунок. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то вони підтверджені документально. У судове засідання на розгляд справи сторони та їх представники повторно не з`явились. Представник позивача у позові заявив клопотання про розгляд справи у спрощеному порядку за відсутності представника. Представник відповідача у відзиві просив справу розглядати без участі відповідача та його предствника. Враховуючи, що сторони обмінялись заявами по суті спору у повній мірі та не були обмеженні у здійсненні процесуальних прав, у тому числі на участь в судовому засіданні, однак до суду не з`явились, суд ухвалив рішення за наявними у справі письмовими матеріалами, у відповідності до положень ч.1 ст. 223 та ст. 279 ЦПК України. Відповідно до умов договору кредитної лінії №647423621 від 25.01.2025, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] (далі: договір кредитної лінії №647423621 від 25.01.2025, Договір), кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії на рахунок позичальника (номер платіжної картки [NUMBER] ) на суму 9800,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту. На момент укладення договору строк дисконтного періоду користування складав 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 24.02.2030. Пунктом 7.2 Договору передбачено, що сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; ініціювання Кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору. Згідно з п.8.1.-8.3 Договору Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом та Комісію за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені цим Договором. Інших витрат Позичальника Договором не передбачено. Проценти за користування Кредитом є платою за користування Позичальником наданою йому сумою грошових коштів, належних Кредитодавцю. Процентна ставка за користування Кредитом є Базовою процентною ставкою. Процентна ставка за Договором є фіксованою і не підлягає зміні Кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для Позичальника. Базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних. Проценти за Договором сплачуються в наступному порядку: протягом Дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування. У разі продовження Позичальником Дисконтного періоду кредитування чи Поновлення Дисконтного періоду, Позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору; після закінчення Дисконтного періоду кредитування, Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти щоденно (п.7.4 Договору). Розмір Комісії, що нараховується за надання першого Траншу за цим Договором становить 490 грн 00 коп. Комісія за надання Кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги Кредитодавця. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі першого Траншу за цим Договором. У випадку видачі наступних крім першого Траншів за цим Договором Комісія за надання додаткових грошових коштів у Кредит нараховується у день видачі кожного Траншу (п. 8.4.-8.5. Договору). Згідно з п. 7.5. Договору комісію за надання кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування, визначеного на момент укладення Договору, а саме 24.02.2025. У випадку отримання протягом Дисконтного періоду кредитування додаткових Траншів, комісія, що нараховується за видачу таких Траншів, повинна бути сплачена Позичальником в першу після отримання Траншу обов`язкову дату платежу по Договору, але не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування (визначеного на момент укладення відповідної Додаткової угоди з урахуванням можливих Пролонгацій). Крім того, у паспорті споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору від 25.01.2025 №647423621 відображені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та додаткова інформація ( а.с.25-26). Згідно довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» слідує, що на виконання кредитного договору №647423621 від 25.01.2025 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , останньому було надано 25.01.2025 року кредит в сумі 9800,00 грн на платіжну картку [NUMBER] , термін дії :10.2029 (а.с.53). ТОВ «ПрофітГід» надало підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів [PERSON] , згідно договору (оферти): 647423621 від 25.01.2025 в сумі 9800,00 грн, номер платіжної картки [NUMBER] , емітент платіжної картки Універсал Банк (а.с.52). Із наданої АТ «Універсал Банк» інформації від 14.01.2026 слідує, що на ім`я [PERSON] була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] . 25.01.2025 на вказану платіжну картку зараховано кошти в сумі 9800,00 грн. Вказане підтверджено випискою по рахунку, долученої до листа банку. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором від 25.01.2025 №647423621 у [PERSON] станом на 31.03.2025 рахується заборгованість, яка складається із: сума заборгованості за кредитом 9800,00 грн, сума заборгованості за відсотками 6242,60 грн, неустойка 4900,00 грн, комісія 490,00 грн ( а.с.21). 31 березня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № МВ-ТП/29 ( а.с.15-17). Відповідно до п.2.1 договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Пунктом 4.1 договору передбачено, що з моменту укладення реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників. Відповідно до реєстру прав вимоги від 31.03.2025 ТзОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором від 25.01.2025 №647423621. Заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) становить 9800,00 грн, заборгованість по процентах - 6242,60 грн, неустойка 4900,00 грн, комісія 490 грн, загальна заборгованість 21432,60 грн ( а.с.18 зворотня сторона). Позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» до кредитного договору від 25.01.2025 №647423621, відповідно до якого заборгованість [PERSON] станом на 23.08.2025 становить: тіло кредиту 9800 грн, нараховані проценти 20072,36 грн, неустойка 4900 грн, комісія 490 грн, загальна сума 35262,36 грн (а.с.22). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повідомило [PERSON] про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 25.01.2025 №647423621 та нові реквізити для оплати заборгованості (а.с.54). Зі змісту повідомлення ТОВ «Таліон Плюс» слідує, що товариство повідомило [PERSON] про дострокове розірвання договору від 25.01.2025 №647423621 з 23.08.2025 та про необхіність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 35262,36 грн (а.с.55). Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦКУ встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст.ст.1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що 25.01.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредитної лінії №647423621, який підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. На виконання умов кредитного договору [PERSON] було надано кредит в сумі 9800,00 грн на його особисту платіжну картку [NUMBER] . Вказане підтверджується доказами, наданими позивачем та не оспорюється відповідачем. [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором кредитної лінії від 25.01.2025 №647423621, суму отриманих грошових коштів не повернув, нараховані відсотки та комісію не сплатив, що призвело до порушення майнових прав та інтересів кредитора. 31 березня 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) на підставі договору факторингу № МВ-ТП/29 та підписаного реєстру прав вимоги було відступлено ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги за договором кредитної лінії від 25.01.2025 №647423621. Доказів на спростування вищевказаного відповідачем суду не надано. Стосовно доводів представника відповідача про те, що банк не набув права на погашення всієї кредитної заборгованості достроково, оскільки відповідач не отримував досудову вимогу, то суд зазначає науступне. За змістом договору кредитної лінії від 25.01.2025 №647423621 кредит надано відповідачу саме на споживчі потреби, а тому на спірні правовідносини поширюються норми Закону України «Про споживче кредитування». Частиною 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Крім того, порядок дострокового повернення кредиту визначено і самим кредитним договором, зокрема у п. 9.1.1.7. Договору, де зазначено, що у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом, частини Кредиту або Комісії за надання кредиту щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення/розірвання Договору. У пункті 9.1.1.12. Договору передбачено право Кредитодавця направляти інформаційні повідомлення, щодо виконання цього Договору (в тому числі під час взаємодії при врегулюванні простроченої заборгованості) Позичальнику в електронному вигляді через Особистий кабінет та/або на електронну пошту та/або у вигляді sms-повідомлень на номер телефону, вказаний у Заявці та/або в месенджері. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом про захист прав споживачів порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд немає підстав для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором». Звертаючись до суду із цим позовом позивач посилався на те, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, строк виконання яких настав. Як слідує з умов Договору, сторонами погоджено кінцевий строк повернення кредиту - до 24.02.2030, який станом на дату звернення до суду ще не сплинув. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту надіслання відповідачу та отримання останнім вимоги про сплату простроченої кредитної заборгованості, у разі невиконання якої товариство мало намір реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту у судовому порядку. Посилання представника позивача на те, що відповідач отримав повідомлення електронною поштою та через особистий кабінет не підкріплені відповідними доказами. Отже, враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вручення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», то суд дійшов висновку, що у відповідача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за договором надання грошових коштів у позику, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту та така була отримана відповідачем. Однак, враховуючи те, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, а позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення (неналежним чином сплачував періодичні платежі), суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення простроченої заборгованості, строк погашення яких настав. При цьому суд звертає увагу, що відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості за кредитним договором перед позивачем, зокрема простроченої заборгованості, не надав. За розрахунком позивача, сума заборгованості [PERSON] , заявлена до стягнення, за кредитним договором станом на 23.08.2025 становить 30362,36 грн, яка складається з: тіла кредиту - 9800 грн, нарахованих процентівь- 20072,36 грн, комісії за надання кредиту - 490 грн. Щодо заборгованості по тілу кредиту, то суд звертає увагу, що на момент звернення до суду ця сума не є простроченою, а позивач не набув права на дострокове стягнення заборгованості, оскільки відсутні докази фактичного направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту, а тому ця сума не підлягає стягненню. Простроченою заборгованістю відповідача за період з 25.01.2025 до 23.08.2025 є заборгованість за процентами, що складає 20072,36 грн. Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, суд погоджується із заявленими до стягнення процентами за користування кредитом, нарахованими за період з дати надання кредиту до 23.08.2025 (дати, по яку просить позивач стягнути нараховані відсотки за користування кредитом). Крім того, простроченою є також заборгованість зі сплати одноразової комісії за надання кредиту у розмірі 490,00 гривень, яка передбачена умовами Договору. Отже, позовні вимоги про стягнення процентів та комісії в сумі 20562,36 грн слід задоволити, а в решті вимог - про стягнення тіла кредиту - відмовити. Розподіл судових витрат Судові витрати, які понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з [PERSON] на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1640,44 грн. Крім того, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги від 02.12.2024 №5, укладений між Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» та ТОВ «Таліон Плюс», додаткову угоду №1974 від 09.10.2025 про надання правничої допомоги до договору №5 від 02.12.2024, акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги від 09.10.2025, платіжну інструкцію кредитного переказу коштів від 09.10.2025 в сумі 5000,00 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, представник позивача підтвердив надані адвокатські послуги належними засобами доказування, а представник відповідача просив зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам, а тому до відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3386,00 грн.

Outcome: partial