Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Власюка І.Т. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Свій позов мотивувала тим, що відповідач є батьком спільних з позивачем дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Вінницького міського суду від 07.07.2014 року. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем, тому з метою належного матеріального забезпечення дітей, позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення на її користь аліментів на їх утримання. Рішенням Вінницького міського суду від 02 жовтня 2015 року було вирішено стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку/доходу відповідача (але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 01.09.2015 року і до повноліття дитини, а також аліменти щомісячно в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку/доходу відповідача (але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення від 01.09.2015 року і до закінчення навчання, але не довше 23-річного віку. Видані на підставі вказаного рішення суду виконавчі листи були пред`явлені до виконання. У зв?язку з досягненням старшим сином [PERSON] 23-річного віку, постановою від 27.09.2018 року державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 3У "Про виконавче провадження", виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів на користь повнолітнього сина було закінчене. Як вбачається з довідки з Першого відділу ДВС у м. Вінниці від 21.10.2025 року наразі на виконанні в даному відділі ДВС перебуває виконавче провадження №49180079 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів (в розмірі 1/6 частини доходів/заробітку відповідача) на неповнолітнього сина [PERSON] , також на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на повнолітнього сина [PERSON] , яке було завершене. Тобто з 27.09.2018 року відповідач сплачує аліменти тільки на неповнолітнього сина в розмірі 1/6 частини від своїх доходів (заробітку). Позивач вказує, що молодший син [PERSON] проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Таким чином, у зв`язку з припиненням утримання старшого сина за останні роки матеріальний стан відповідача покращився, при цьому відповідач працездатний, не має на утриманні інших осіб, має задовільний стан здоров`я, постійну роботу з стабільною заробітною платнею. Враховуючи викладене, позивач просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітнього сина та стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] на її користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж половина прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дати подання позову до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати просила покласти на відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач [PERSON] 27 листопада 2025 року отримав копію ухвали разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, що підтверджується рекомендованим повідомленням (R067044496116), проте у визначений ухвалою суду строк відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористався. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] , з 23.09.1995 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду у Вінницькій області від 07.07.2014 у справі №127/11667/14-ц розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 31.08.2016 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 26.06.2025 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Рішенням Вінницького міського суду у Вінницькій області від 02 жовтня 2015 року у справі №127/20542/15-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2015 року до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року до закінчення навчання, але не довше 23- річного віку. В решті позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 13.10.2015. У зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення та відсутністю заборгованості виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №127/20542/15-ц, виданого 27.10.2015 Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року до закінчення навчання, але не довше 23- річного віку, про що винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49180757 від 27.09.2018. Як слідує із довідки Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України №169962/22.21-35 від 21.10.2025 на виконанні у відділі станом на 21.10.2025 перебуває виконавче провадження №49180079 з виконання виконавчого листа №127/20542/15-ц від 27.10.2015 виданий Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2015 року до повноліття дитини. Також, на виконанні перебувало провадження №49180757 з примусового виконання виконавчого листа №127/20542/15-ц виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року до закінчення навчання, але не довше 23-річного віку та було завершено відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями, вказаними у паспорті громадянина України серії [NUMBER] та витягом з реєстру територіальної громади №2025/014400206 від 01.10.2025. Відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру №2000675 від 12 листопада 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч. 1 ст. 80 ЦПК України). За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів ). Позивач [PERSON] при зверненні до суду обґрунтовувала свої вимоги виключно припиненням стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжував навчання - [PERSON] , [INFO] , що, на її думку, покращило майновий стан відповідача. Однак, саме лише посилання на положення ч. 3 ст. 183 СК України не позбавляє позивача обов`язку доведення обґрунтування своїх вимог та підстав для збільшення аліментів відповідно до положень ст. 192 СК України. Перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, за яких стягуваного розміру аліментів з відповідача недостатньо для утримання неповнолітнього сина, враховуючи також і той факт, що утримання дитини є обов`язком обох батьків. При цьому, [PERSON] не надала жодного доказу погіршення її матеріального становища, стану здоров`я дитини, а також доказів на підтвердження розміру витрат, які вона несе для забезпечення належного утримання дитини з урахуванням її найвищих інтересів. Виходячи із вищевикладеного, на основі повного та всебічного з`ясування обставин, на які посилається як на підставу для зміни розміру аліментів підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також враховуючи матеріальні потреби для утримання дитини та розмір встановленого прожиткового мінімуму, суд дійшов висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed