Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] тривалий час з 14 листопада 1977 року по 08 квітня 2002 року працював на підземних роботах у структурному підрозділі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», де отримав хронічне професійне захворювання. 18.03.2002 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності безстроково та встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 55 %. З причин погіршення здоров`я [PERSON] постійно вимушений проходити лікування. Внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці позивачу було встановлено такі професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова, рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом; нейросенсорна туговухість: з правого боку 2 ступеня (помірна втрата слуху), з лівого боку 1 ступеня (легке зниження слуху). Ці захворювання спричиняють тривалі та постійні фізичні й моральні страждання, а саме: постійний біль та фізичні обмеження, втрата слуху та пов`язані незручності, постійне відчуття тривоги та безпорадності через усвідомлення прогресуючого характеру хвороби. дратівливість, зниження настрою, відчуття ізольованості через обмеження рухливості та проблеми зі слухом, зниження впевненості у власних силах і як наслідок відмова від активної участі у сімейному та громадському житті, втрата можливості повноцінно працювати за професією, обмеження у виборі видів діяльності, потреба у сторонній допомозі при виконанні певних побутових дій. хронічна втома, викликана поєднанням больового синдрому та сенсорних обмежень Позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції, чинній на час заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд соціального страхування, правонаступником якого є відповідач. [PERSON] просив суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на свою користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, у розмірі 200000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 серпня 2025 року вищевказану позовну заяву розподілено судді Куць О.О.. Ухвалою судді від 03 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивачу первинно встановлена втрата працездатності висновком МСЕК 18 березня 2003 року, а станом на цю дату обов`язок по відшкодуванню працівнику моральної шкоди покладався на роботодавця, тому позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача. Крім того позивач не навів розрахунку суми моральної шкоди, не зазначив з чого вона складається, не надав належних доказів того, що виникнення хронічного професійного захворювання заподіяно умовами виробництва та, як наслідок, не довів факту заподіяння йому моральної шкоди. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач просив розглядати справу без участі їх представника, проти задоволення позову заперечував. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати заяву відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю сторін і без фіксації процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач з 14 листопада 1977 року по 08 квітня 2002 року працював у структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується копією трудової книжки від 17 серпня 1965 року (а.с.42-48). Під час роботи у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» [PERSON] отримав хронічне професійне захворювання, про що було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 березня 2002 року (а.с. 17-19). Відповідно до Акту позивачу встановлено виникнення хронічного професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова, рецидивуючий перебіг з вираженим статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом. Вд. Нейросинсорна тяговухість з права 2 ст. ( помірне втрачання слуху), зліва 1 ст. ( з легким зниженням слуху). Захворювання професійне, пов`язане з роботами по професіїї підземного гірничого, підземного гірничого майстра та помічника начальника дільниці в період з 1977 по 2002 року. Згідно довідки Медико санітарної експертної комісії від 18 березня 2002 року серії МСЕ-ДНА-01 № 293697 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності безстроково та встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 55 %. (а.с. 20). Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Зазначена позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №210/3177/17.

Outcome: partial