Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, мотивуючи свої вимоги наступним. 25 квітня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 71482352, відповідно до якого Відповідачу надано кредит у розмірі 4 000,00 грн строком на 30 календарних днів, тобто до 24 травня 2025 року, зі сплатою процентів, комісії та інших платежів, визначених умовами договору. Факт надання кредитних коштів підтверджується платіжною інструкцією від 25.04.2025 року, згідно з якою кошти були перераховані на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] , відкриту в АТ «Універсал Банк», що свідчить про належне виконання первісним кредитодавцем своїх зобов`язань за договором. Відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту у встановлений договором строк не виконав, грошові кошти не повернув, проценти та інші передбачені договором платежі не сплатив, у зв`язку з чим з 25.05.2025 року настало прострочення виконання грошового зобов`язання. 16 вересня 2025 року між первісним кредитодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до умов якого до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 71482352 у повному обсязі, включно з правом вимоги основної суми боргу, процентів, комісій та штрафних санкцій. Перехід права вимоги підтверджується договором факторингу, а також витягом з Реєстру прав вимоги № 18/09/25-02 від 18.09.2025 року, відповідно до якого Позивач набув статусу нового кредитора за зобов`язаннями Відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача за кредитним договором № 71482352 складає 13 200,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, а саме: 4 000,00 грн основна сума боргу; 600,00 грн заборгованість за процентами; 600,00 грн заборгованість за комісією; 8 000,00 грн пеня (неустойка) за порушення строків виконання грошового зобов`язання. Відповідач належним чином повідомлявся про наявність заборгованості та перехід права вимоги до Позивача, однак заборгованість у добровільному порядку не погасив, що стало підставою для звернення Позивача до суду з вимогою про її стягнення. У зв`язку з необхідністю захисту порушеного майнового права Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, а також судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.10.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачці [PERSON] на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні - ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за договором про надання споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.ст. 610, 611 ЦК України визначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що 25 квітня 2025року [PERSON] отримала кредит від ТОВ ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» у розмірі 4000 грн строком на 30 днів з кінцевою датою повернення 24 травня 2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом: 1,000% за день, а за понад строкове користування - 4%, комісії 15 % та пені 4% за день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 2617,16%, а орієнтовна загальна вартість кредиту складає 5200грн. Вказаний договір та додаток до нього [PERSON] підписала за допомогою одноразового ідентифікатора «64033». Відповідно до довідки АТ "Універсал Банк" від 10.02.2026р. №БТ/Е-4296 на ім"я [PERSON] . Банком було емітовано банківську картку № [NUMBER] . 25.04.2025р. на дану картку надійшли кошти в розмірі 4000 грн. 16 вересня 2025 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВОНЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено Договір факторингу №16/09/25, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало за плату, а ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» прийняло належні первісному кредиторові права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимог, який підписаний ними 18 вересня 2025 року. Перехід права вимоги відбувається після підписання реєстру прав вимог (матеріали електронної справи). Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до Договору факторингу № 18/09/25-02 від 18 вересня 2025 року ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за договором про надання коштів у кредит №71482352 від 25 квітня 2025 року в розмірі 13 200,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, а саме: 4 000,00 грн основна сума боргу; 600,00 грн заборгованість за процентами; 600,00 грн заборгованість за комісією; 8 000,00 грн пеня (неустойка) за порушення строків виконання грошового зобов`язання ( матеріали електронної справи). Отже, до ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за про надання коштів у кредит №71482352 від 25 квітня 2025 року. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачка не сплачує заборгованість за кредитними договорами ні первісному кредитору, ні новому кредитору. Враховуючи викладене, із [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором про надання коштів у кредит №71482352 від 25 квітня 2025 року в розмірі 4600 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 600 грн сума заборгованості за відсотками. Щодо стягнення з відповідачки 600 грн заборгованості за комісією за надання кредиту суд зазначає наступне. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим текст статті 11 цього Закону викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Згідно з п. 2.2.4 кредитного договору №71482352 від 25 квітня 2025 року передбачена комісія за надання кредиту: 600 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 15% від суми кредиту. Укладаючи Договір №71482352 від 25.04.2025р. року, [PERSON] у п. 11.1 ствердила, що ознайомлена з Договором та повністю розуміє всі умови, його зміст, суть, об`єм зобов`язань та зобов`язується неухильно дотримуватися їх. Отже, умови Договору №71482352 про надання кредиту від 25.04.2025р. щодо розміру та порядку сплати комісії [PERSON] погоджено, Закону України «Про споживче кредитування» вказані умови не суперечать, а тому підлягають до задоволення. Щодо заявлених вимог про стягнення суми по неустойці/пені за порушення грошового зобов`язання в сумі 8000 грн. Дані вимоги задоволення не підлягають. Надаючи оцінку таким доводам, суд зазначає, що ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжувався Указами Президента України та який діє на даний час. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Суд зауважує, що тлумачення змісту кредитного договору дає підстави для висновку, що сторонами погоджено саме відповідальність за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за договором. У даній справі пеня в сумі 8000,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником в розумінні ст. 549 ЦК України, а тому відповідач звільняється від їх сплати на період воєнного стану. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що вимоги позову в даній частині є необгрунтованими, а тому не пілягають до задоволення. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем пропорційно задоволеним вимогам в сумі 954,51,00 грн. судового збору та 1772,72 грн. на професійну правничу допомогу, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial