Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У лютому 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Боярської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Плахотня Оксана Георгіївна Фастівський районний нотаріальний округ Київської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Померлий за життя перебував у шлюбі з матір`ю позивача - [PERSON] , яка померла у 2021 році. Спільних дітей подружжя не мало, інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON] не встановлено. Після смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка та частка житлового будинку за вищевказаною адресою. 09 січня 2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Плахотньої О.Г. для оформлення спадщини та отримала письмове роз`яснення, згідно з яким [PERSON] за життя склав заповіт від 08 листопада 2022 року, за яким усе своє майно заповів [PERSON] . Разом із тим, приватний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивач пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки не знала і не могла знати про існування заповіту, а також про те, що вона є спадкоємицею. Вона проживала окремо від спадкодавця, спілкування з померлим відбувалося переважно по телефону, він самостійно доглядав за собою та вів самостійне життя. Лише після того, як побачила, що спадкове майно залишилось без догляду, позивач звернулась до нотаріуса і дізналась про заповіт на свою користь. З огляду на ці обставини, вона вважає причини пропуску строку поважними та просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2025 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату час та місце слухання справи сповіщена належним чином. Надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, вимоги заяви підтримала та просила задовольнити. У судове засідання представник відповідача та третя особа не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис від 26 березня 1975 року № 14. Батьками особи вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] 27 червня 1992 року було укладено шлюб (актовий запис від 27 червня 1992 року № 13). Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 12 листопада 2021 року, між [PERSON] та [PERSON] 04 лютого 1989 року було зареєстровано шлюб (актовий запис від 04 лютого 1989 року № 18). Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 жовтня 2021 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 64 років, про що 26 жовтня 2021 року складено відповідний актовий запис №338. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08 квітня 2024 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 70 років, про що 08 квітня 2024 року складено відповідний актовий запис №628. Згідно з Витягу зі Спадкового реєстру, від 09 січня 2025 року за № 79665695, спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася. Водночас, згідно з Витягу зі Спадкового реєстру від 09 січня 2025 року за № 679665736, встановлено, що [PERSON] за життя склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Плахотньою О.Г. 08 листопада 2022 року за реєстровим № 392. Відповідно до вказаного заповіту, [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповів повністю [PERSON] . Згідно відповіді приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Плахотні Оксани Георгіївни від 09 січня 2025 року №2/02-31, спадкова справа до майна померлого [PERSON] не була заведена. Водночас нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальних дій щодо прийняття спадщини, посилаючись на пропуск встановленого строку подання заяви, із роз`ясненням права звернення до суду для визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За приписами ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 і підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року в справі №318/1037/15, від 21 жовтня 2019 року в справі № 662/1724/18, від 24 січня 2020 року в справі №192/1663/17. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного ст. 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи. Як було зазначено позивачем, вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що не знала і не могла знати про наявність заповіту, складеного спадкодавцем [PERSON] .. Позивач, разом зі своєю сім`єю проживала окремо від спадкодавця, виховувала чотирьох дітей, що об`єктивно зумовлювало її зайнятість домашніми та сімейними обов`язками. Спілкування між позивачем та [PERSON] здійснювалося переважно телефоном, при цьому останній самостійно доглядав за собою, вів самостійне життя та не потребував сторонньої допомоги, у зв`язку з чим позивач не мала підстав передбачати необхідність подання заяви про прийняття спадщини. Лише після того, як позивач дізналася про занепад майна, що належало [PERSON] , вона звернулася до приватного нотаріуса з метою з`ясування питання щодо належності зазначеного майна та з`ясувала, що спадкодавець за життя склав заповіт, за яким усе своє майно заповів саме їй. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки об`єктивно не знала про наявність заповіту та про своє право на спадкування. Вказані обставини свідчать про відсутність умисного ухилення від прийняття спадщини та є достатніми підставами для визначення додаткового строку відповідно до вимог статті 1272 Цивільного кодексу України. Оскільки, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, а також враховуючи той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог та надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved