Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17.05.2021 [PERSON] через особистий кабінет на офіційному веб-сайті до ТОВ «Мілоан» була подана заявка на отримання кредиту №4093211. ТОВ направило відповідачу електронним повідомленням (СМС ) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору про споживчий кредит №4093211 від 17.05.2021, який також знаходиться в особистому кабінеті відповідача. Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору відповідачем отримано проект цього кредитного договору разом з додатками, ознайомився із ними та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до умов кредитного договору, його підписання здійснювалося електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікаторі, який було надіслано на номер мобільного телефону, що вказаний позичальником при укладенні кредитного договору. Таким чином, позивач вказує, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір і на підставі платіжного документа, відповідачу перераховані грошові кошти на картковий рахунок в сумі 7700грн. Також, 13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір відступлення права вимоги №07Т, за яким відступлено право вимоги за кредитним договором №4093211 від 17.05.2021, а тому ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Зазначено, що заборгованість відповідача складається з заборгованості за тілом кредиту 7700грн., заборгованості за відсотками 24832грн. 50коп., заборгованості за комісією 770грн., пеня 0грн., а всього 33302грн. 50коп. Оскільки відповідач не виконує умови кредитного договору, має заборгованості, то позивач просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 17.05.2021 у розмірі 33302грн. 50коп., судовий збір 2422грн. 40коп. Ухвалою суду від 13.10.2025 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем відзив на позов подано не було. У судове засідання представник позивача не з`явився. Разом з тим, у п.п. 5,6 представником позивача за довіреністю Романенком М.Е. заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника Товариства. Заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі на підставі наявних доказів та матеріалів. Крім того, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Також надані письмові пояснення, за якими просить позовні вимоги задовольнити. Зазначено, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір в електронній формі через особистий кабінет позичальника, що відповідає вимогам законодавства. Грошові кошти були перераховані відповідачу на номер карткового рахунку, який вказано самим позичальником у кредитному договорі і це підтверджується і платіжним дорученням від 17.05.2021. Первісний кредитор умови кредитного договору виконав у повному обсязі, а відповідач ні, оскільки тіло кредиту не повернув і не сплатив інші нарахування, передбачені умовами договору. Розмір заборгованості визначений, відповідно до умов кредитного договору; кредит надавався на 18 днів, тобто 04.06.2021. Заборгованість відповідачем не погашена, а тому підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, який набув право вимоги на підставі договору про відступлення прав вимоги. Заперечує проти вимог відповідача щодо стягнення з позивача на його користь витрат на правничу допомогу, бо вони не є доведеними. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник адвокат Григоренко А.О. не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Подані письмові пояснення, за якими просять у задоволенні позову відмовити. Крім того, зазначено, що відповідач не визнає факт укладення кредитного договору від 17.05.2021 №4093211, оскільки відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомукаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі; відсутні докази перерахування відповідачу грошових коштів. Також заперечує проти розміру відсоткової ставки, яку вважає непропорційно високою та кабальною. Крім того, відповідач повідомив про орієнтовний розрахунок судових витрат, а саме, який очікує понести - витрати на правничу допомогу, але остаточний розмір буде визначено згодом. Враховуючи пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 17.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит №4093211, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 7700 грн. 00 коп., строком на 18 днів з 17.05.2021 і терміном повернення кредиту 04.06.2021 (п.п. 1.1-1.4 договору). Кредитний договір складається із анкети-заяви на кредит від 17.05.2021 №4093211, яка подана ІР адреси, з якої подано заяву: [NUMBER] . Рішення по заяві ТОВ «Мілоан» було прийнято 17.05.2021 і погоджені умови кредитування по цій заяві; договору про споживчий кредит №4093211 від 17.05.2021, на якому мається відмітка про час верифікації 17.05.2021 19:35; Графіку платежів за договором про споживчий кредит, як додаток №1 до цього кредитного договору; Паспорту споживчого кредиту, як додаток №2 до цього ж договору; Правил надання фінансових кредитів товариства «Мілоан» в редакції від 13.05.2021, які підписані одноразовим ідентифікатором: «Підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором L68661. Час: 17.05.2021 19:35», а також: «Підписано [PERSON] , ТОВ «Мілоан». Час: 17.05.2021 19:35». Крім того, пунктом 1.5. договору передбачено, що загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2502 грн. 00 коп. у грошовому виразі та 27,717,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає у себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 10202 грн. 50 коп. Відповідно до п.1.5.1 договору передбачена сплата позичальником комісії за надання кредиту у розмірі 770грн., яка нараховується за ставкою 10,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до умов договору передбачені проценти за користування кредитом 1732 грн. 50 коп., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Пунктом 1.6. кредитного договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені у п.п. 2.2, 2.3 цього договору. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1 договору). Умови щодо пролонгації договору на стандартних (базових) умовах передбачені п. 2.3.1.2 договору. Згідно із п. 4.2 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідно до п. 6.1 договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний, зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмові формі (п. 6.5 договору). Як передбачено п. 6.3 договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладення цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Отже, ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договором від 17.05.2021 виконав і перерахував на рахунок № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 7700 грн. 00 коп. відповідачу, про що свідчить платіжне доручення № 46469630 від 17.05.2021. Крім того, за інформацією АТ «Універсал Банк» від 04.02.2026, що надана цією банківською установою на виконання ухвали суду від 13.01.2026, - на ім`я [PERSON] банком емітовано банківську картку № [NUMBER] і за даними виписки по рахунку вбачається, що ним 17.05.2021 на цю картку о 19:35:37 були перераховані грошові кошти у розмірі 7700грн. 00коп., якими він користувався на свої потреби. Слід зазначити, що доводи відповідача про те, що він не укладав вказаний кредитний договір, не підписував його, не знайомий із умовами та не отримував кредитні кошти, спростовуються дослідженими доказами по справі. У додатку № 1 до кредитного договору - "Графік платежів" визначено порядок та строки повернення кредиту та платежів за ним. Крім того, додатком № 2 до договору від 17.05.2021 передбачено Паспорт споживчого кредиту № 4093211, який містить інформацію кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти. Зі всіма цими умовами [PERSON] був ознайомлений і прийняв умови договору споживчого кредиту. Навіть, після отримання кредитних коштів, він не відмовився від договору споживчого кредиту і не повернув отримані у кредит грошові кошти, хоча мав таку можливість, враховуючи норми п.п. 3.4.3, 3.4.4, 3.4.5, 3.4.6, ст. 7 договору від 17.05.2021. Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення, [PERSON] жодного разу, з моменту отримання кредитних коштів, не вносив коштів на погашення заборгованості, внаслідок чого виникла заборгованість: по тілу кредиту 7700грн. 00коп., по відсотках 24832грн. 50коп., по комісії за надання кредиту 770грн. 00коп., а всього 33302грн. 50коп. Крім того, до 04.06.2021 відповідачу нараховувались кредитором проценти, відповідно до п.п. 1.5.2, 2.3.1.1 договору, а з 05.06.2021 за положеннями п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору. Крім того, судом встановлено, що 13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу № 07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до позичальників, зокрема за договором про споживчий кредит № 4093211 від 17.05.2021, що укладений із [PERSON] , враховуючи і витяг з додатку до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021, за яким: сума заборгованості за основним зобов`язанням 7700 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами 24832 грн. 50 коп., заборгованість за комісією 770 грн. 00 коп. Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ст. 1082 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену у кредитному договорі № 4093211 від 17.05.2021, направлено повідомлення від 25.07.2025 про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 4093211 від 17.05.2021. Разом з тим, при умові, якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у кредитному договорі і таке виконання було б належним, відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, що узгоджується з позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15. Після придбання права вимоги до відповідача, позивач не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за кредитним договором. Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України та положеннями укладеного між сторонами кредитного договору. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи такі положення закону, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Отже, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Укладаючи кредитний договір сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] підписав договір споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст. 12 згаданого Закону, що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи. Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, якій, в свою чергу, були перераховані кошти, відповідно до умов п. 1.2. договору, на її картку. Відповідно до висновків, висвітлених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст. 1056-1 ЦК України). До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме слід стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість у загальному розмірі 33302 грн. 50 коп., з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7700 грн. 00 коп.; - заборгованість за відсотками становить 24832 грн. 50 коп.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 770 грн. 00 коп. Так, матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 7700 грн. 00 коп. надавалися і отримані відповідачем на строк 18 днів зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів (відсотків) за користування кредитом. При укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтовною вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, відповідач усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також, він підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення спірного договору інформацію, зазначену у частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлена про свої права відповідно до статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Слід зазначити, що при добросовісному виконанні відповідачем зобов`язання, - не настали б для останнього негативні наслідки, пов`язані з простроченням виконання зобов`язань. Установивши, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, та був ознайомленим з сукупною вартістю кредиту. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», надав відповідачу у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні останній не висловив. Крім того, й на час розгляду вказаної цивільної справи відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження повернення ним заборгованості за кредитним договором № 4093211 від 17.05.2021. Слід зазначити, що твердження відповідача стосовно заперечень проти позову, є необгрунтованими і такими, що спростовані дослідженими під час розгляду справи доказами. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., з урахуванням норми ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору), що підтверджується платіжним документом № 4093211 від 19.09.2025. На підставі викладеного та

Outcome: approved