Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 19.10.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір № 135186104 на суму 23 000,00 грн. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора GBGJ-2578. Відповідач ініціював укладення Кредитного договору, оформивши Заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши Кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання СМС-повідомленні та/або повідомлення в месенджер, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. 24.12.2024 між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/14 і ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло права вимоги до відповідача за указаним кредитним договором. 28.05.2025 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 28/0525-01, в результаті чого останнє набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до відповідача. 16.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 16/07/25-Е відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивач не здійснювали жодних нарахувань за Кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зі сторони Відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за Кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки Позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості Відповідача за Кредитним договорам. Згідно з умовами Кредитного договору Відповідач зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному Кредитним договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить - 68 770,00 грн, та складається з: 23 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 34 270,00 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 11 500,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Добровільно відповідач заборгованість не погашає тому позивач просить про її стягнення (без стягнення суми штрафів) в судовому порядку. Крім цього, ТОВ «ФК «ЕЙС» просить про стягнення судових витрат: сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 23.01.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він вказує, що в матеріалах справи відсутні докази фактичного надання відповідачу грошових коштів у кредит за договором, зокрема платіжних доручень, квитанцій чи інших первинних документів, які б могли підтвердити надання відповідачу грошових коштів, тому всі наступні доводи позивача є не тільки юридично нікчемними, а й є безпідставними, адже виникненню кожного зобов`язання щодо повернення кредитних коштів обов`язково має передувати юридичний факт надання коштів у кредит. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, і саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Додані до позовної заяви Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником , а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, підписаної відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила надання коштів надавалися для ознайомлення відповідачу та він погодився з ними , а також те, що вказані документи на момент виникнення правовідносин сторін взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, копія Правил надання коштів не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила обслуговування , що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України. Чинним процесуальним законодавством врегульовано положення про електронні докази, які суд має оцінювати на рівні з іншими видами доказів. Одне лише візуальне відображення одноразового ідентифікатора , як засобу електронного підписання договору, у вигляді комбінації символів на копії договору, саме по собі не містить слідів активних вольових дій відповідача. В супереч приписам чинного ЦПК України та висновкам Верховного Суду, будь-які електронні докази, чи паперові копії електронних доказів, які пов`язували б наявність на договорі та паспорті споживчого кредиту одноразових ідентифікаторів саме з діями відповідача, направленими на укладення договорів - в матеріалах справи відсутні. Відсутні й докази того, що одноразові ідентифікатори «2578» та «GBGJ» взагалі генерувалися, а якщо генерувалися, то за яких умов і в якому програмному середовищі, чи дійсно генерувалися саме ці одноразові ідентифікатори та саме на підставі заявки відповідача, чи відправлялися зазначені одноразові ідентифікатори відповідачу, коли і куди саме відправлявся, чи вводив відповідач для укладення договору з додатками саме ці ідентифікатори, куди вводив, під яким документом та з якими умовами, про що та у якій формі відповідач повідомлявся при введенні ідентифікаторів, якщо він їх дійсно вводив. Матеріали справи не містять належного підтвердження вчинення кредитором та відповідачем з використанням обчислювальної техніки перелічених дій, направлених на укладення саме такого електронного договору та саме такими умовами, а наявність документів, які описують відповідні процедури, не може підміняти докази безпосереднього її здійснення. Відсутність доказів на підтвердження хоча б одного з етапів в ланцюжку подій, пов`язаних зі створенням та використанням ідентифікаторів, від передумов їх генерації і надсилання відповідачу, до введення ідентифікаторів відповідачем та відображення на договорі і паспорті споживчого кредиту, позбавляють можливості дійти однозначного висновку, що надруковані на договорі та паспорті споживчого кредиту записи з ідентифікаторами підтверджують укладення такого договору. Надані позивачем договір, паспорт споживчого кредиту та правила надання коштів не можуть бути належними доказами факту укладення кредитного договору , а й, відповідно, доказом саме тих умов договору, на які посилається позивач у позовній заяві (строки, розмір та порядок сплати процентів, тарифи, пролонгація, штрафи, розірвання, тощо). Факт укладення кредитного договору на заявлених позивачем умовах не підтверджено належними, достатніми, допустимими і достовірними доказами, підстави для стягнення боргу у розмірі 57 270,00 грн. відсутні. Крім цього представник позивача ставить під сумнів надану на ухвалу суду виписку АТ КБ «Приватбанк», зазначаючи, що вона не відповідає п. 62, п. 63 Положення і не дозволяє встановити, ким саме ініційовано переказ коштів, у межах яких договірних відносин він здійснювався та через яку платіжну інфраструктуру був проведений. Також зазначає, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Враховуючи викладене, подані позивачем докази містять суттєві неузгодженості та є недостатніми для висновку про наявність підстав для задоволення позову. Такий стан доказової бази не дозволяє дійти переконливого висновку про існування та розмір заборгованості саме за договором № 135186104 від 19.10.2024 р. Без чітких, узгоджених між собою та релевантних доказів підстав для задоволення позовних вимог у заявленому обсязі не вбачається. Представник відповідача також вказує, що надані позивачем документи не відповідають зазначеним приписам законодавства. В супереч п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», строк, на який видано кредит, не є чітко визначеним. В супереч п. 8 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови щодо процентної ставки за кредитом є взаємосуперечливими. Встановлена черговість зарахування платежів суперечить ч. 3 ст. 16 та ч. 1 ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування». В супереч ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови і правила обслуговування містять значний дисбаланс договірних прав та обов`язків, умови договору не є справедливими; на відміну від споживача, відповідальність кредитора обмежена; встановлено жорсткі обов`язки споживача, встановлено вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (процентів) (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції). Таким чином, договору і правил надання коштів, які на думку позивача є невід`ємною частиною укладеного з відповідачем договору, мають ознаки нікчемних, що не потребує додаткового визнання їх недійсними. Усі нарахування, здійснені після переходу права вимоги до нового кредитора та включені позивачем до складу заявленої заборгованості як проценти за користування кредитом або інші договірні платежі, є незаконними та такими, що не мають жодного правового підґрунтя. Вони не можуть бути предметом судового захисту та не підлягають стягненню з відповідача. Крім цього представник позивача просить про зменшення судових витрат позивача, зазначаючи, що судові витрати, заявлені позивачем у сумі 7000 грн., не відповідають вимогам розумності, необхідності, реальності та співмірності, а тому не можуть бути покладені на відповідача у повному обсязі. Враховуючи викладене просимо суд зменшити розмір заявлених позивачем судових витрат, незалежно від результату вирішення спору. Просить відмовити в задоволенні позову, зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, докази понесення яких будуть подані до суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». При заповненні Заявки на кредит Відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Особистий кабінет (відповідно до Правил) - сукупність захищених сторінок, що формуються Позичальнику в момент його реєстрації в Інформаційно телекомунікаційній системі (особистий розділ Позичальника), за допомогою якого Позичальник здійснює повну взаємодію з Товариством, має постійний доступ до Електронного договору, додаткових угод до Електронного договору, свого Графіка розрахунків та до іншої інформації/документів, пов`язаних з наданням Товариством фінансових послуг. Доступ до Особистого кабінету здійснюється Позичальником після авторизації, яка проходить шляхом введення Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету та має юридичне значення ідентифікації Позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства в розумінні ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Вчинення Відповідачем вказаних вище дій і внесення даних в систему Товариства є проставленням електронного підпису в Електронному Договорі Одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Доказами накладеннями електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QRкод - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації Договору Позичальника. Одноразовий персональний ідентифікатор - GBGJ-2578 направлено Відповідачу 19.10.2024 о 16:46:16 год. на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор введено Відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 19.10.2024 о 16:47:32. Підтвердженням накладення електронного підпису одноразового ідентифікатора є довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», в якій вказується зазначається особисті данні Позичальника, який він самостійно зазначив при поданні заявки на отримання грошових коштів. Звертаємо увагу, що Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на Сайті Товариства в Особистому кабінеті. Враховуючи вищевикладене, Позивач надав беззаперечні докази того, що Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Позиція відповідача щодо недоведеності укладання кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою, а лише є намаганням ввести суд в оману та небажання сплачувати заборгованість. Щодо Правил надання кредитних коштів, то вони знаходяться у відкритому доступі на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», кредитодавець не порушив прав позичальника, адже останній мав можливість необмежену кількість разів ознайомлюватись з цими умовами самостійно. Таким чином, права позичальника на доступ до інформації повністю забезпечені. При укладенні Договору, позичальник також висловлює згоду на приєднання до умов правил надання кредитних коштів. Підписуючи цей договір, позичальник підтверджує свою згоду з умовами Правил, зокрема, проте не виключно визнає, що він не відмовився від них та не розриває Договір. Варто зазаначити, що Правила є невід`ємною частиною кредитного Договору, проте, всі істотні умови кредитування погоджені самим Договором № 135186104 від 19.10.2024. Отже, Позичальник міг в будь який момент ознайомитися з Правилами надання грошових коштів у позику на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Підписавши кредитний договір одноразовим електронним ідентифікатором Позичальник автоматично підписав паспорт споживчого кредиту, що є невід`ємною частиною цього Договору, а також погодився з правилами до кредитного Договору та усіма умовами кредитного Договору. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання та платіжним дорученням ініціювало переказ коштів в загальній сумі 23000,00 грн. на картковий рахунок відповідача. На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжне доручення від 19.10.2024 з відміткою Товариства. Жодного юридичного факту щодо помилкового або неналежного переказу на рахунок відповідача коштів за кожною із транзакцій, ініційованими ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не встановлено, таким чином Позивач документально підтвердив виконання перерахування коштів Відповідачеві. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є небанківською фінансовою установою, та не надає фінансових платіжних послуг. А отже, не має повноважень щодо надання документів, що посвідчують переказ коштів (банківських платіжних доручень). Товариство в межах виконання умов укладеного Договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого їх зарахування на рахунок отримувача надавачем фінансових платіжних послуг отримувача. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в межах виконання умов укладеного Договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача надавачем фінансових платіжних послуг отримувача. Звертають увагу Суду, що надані платіжні інструкції містять підпис та печатку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Підтвердженням здійснення перерахування кредитних коштів є факт передачі Товариством відповідної платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, на основі якої кошти перераховуються за реквізитами платіжної картки клієнта згідно з умовами Договору. Таким чином, оскільки первинний кредитор ініціював платіжну операцію шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача (Боржника) та надав Електронне повідомлення про те, що відповідне перерахування було здійснено успішно Позивач довів факт отримання Відповідачем коштів, а отже зобов`язання останнього за кредитним договором. Відповідачем жодних доказів, що спростовують вимоги Позивача або докази неотримання кредитних коштів не надано. Щодо нарахування процентів, то Відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Варто зазначити, що нарахування процентів повністю узгоджується з кредитним договором. Відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Положення договору узгоджуються з чинним законодавством України, умови нарахування відповідають передбаченим договором, а сам договір був укладений добровільно, з дотриманням принципу добросовісності. Щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до п. 3.4 Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає Клієнту Акт прийому-передачі наданих послуг. Позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином. Щодо стягнення витрати на професійну правничу допомогу, то на підтвердження їх понесення Відповідач не надав жодних документів. Вважає стягнення правничої допомоги з ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" у розмірі 8000,00 грн., є необґрунтованими та завищені відносно складності справи. 26 грудня 2025 року судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 106). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, за Заявкою [PERSON] на отримання грошових коштів в кредит від 19.10.2024 (а.с.25), 19.10.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено кредитний договір № 135186104, на умовах якого позичальник мав отримати кредит у розмірі 23000 грн. шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки [NUMBER] . Кінцева дата повернення кредиту - 18.11.2029. Відповідно до п. 8.3 Договору На момент укладення цього Договору та отримання першого Траншу за цим Договором базова процентна ставка складає 1 відсоток в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 365 відсотків річних (а.с.40-51). До позову долучений Паспорт споживчого кредиту, підписаний позичальником, згідно якого сума кредиту складає 23000 грн., строк кредитування до 1826 днів, процентна ставка - базова: 365 % річних) (а.с.38-39). До матеріалів справи долучені довідка щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Маніво швидка фінансова допомога» (а.с.17), Порядок дій споживача в ІТС ТОВ «Маніво швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладання електронного договору та отримання фінансових послуг (а.с.18-24), Правила надання грошових коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ОПТИМАЛЬНІ КРЕДИТИ (а.с.26-29 ). «ТОВ «Маніво швидка фінансова допомога»» виконало умови указаного Договору та надало відповідачу кредит шляхом перерахування коштів у розмірі 23000 грн. на платіжну картку [NUMBER] (а.с.7, 82 зворот, 85,). Згідно інформації АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] в банку емітувалась карта № [NUMBER] . Номер телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження операцій за указаною платіжною картою [NUMBER] не був/не є фінансовим, знаходиться в анкетних даних [PERSON] (а.с.116). Згідно виписки по рахунку № [NUMBER] 19.10.2024 на указану картку відбулось зарахування коштів у розмірі 23000 грн. (а.с.117-118). 24.12.2024 між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/14 , на виконання умов якого Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписали Реєстр прав вимоги № Б\\Н від 24.12.24, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до боржників, зокрема і до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги (а.с.92-94, 95). 28.05.2025 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 28/0525-01, за умовами якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС « набуло права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами зокрема і до відповідача за спірним договором (а.с.76, 77, 78-80, 100-103). 16.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 16/07/25-Е, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № LM284855193 від 04.08.2024 (а.с.61, 62, 63, 64 65, 68-69, 70-73). З розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість відповідача за кредитним договором 135186104 від 19.10.2024 становить : за тілом кредиту 23000 грн. за процентами - 15180 грн. та 11500 грн. неустойки (а.с.60). Згідно розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за указаним кредитним договором заборгованість відповідача становить: 23000 грн. тіла кредиту, 34270 грн. відсотків та 11500 грн. неустойки (а.с.59). Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 135186104 від 19.10.2024 заборгованість перед ТОВ «ФК «Ейс» станом на 01.11.2025 складає 68770 грн., з якої 23000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 34270 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 11500 грн - заборгованість за штрафними санкціями (а.с.58). За вих. № 25771188180 від 04.11.2025 на адресу [PERSON] направлялась досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості (а.с.30, 31). Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як свідчить зміст ч. 3, 5, 6, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями частини 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову в повному обсязі. Судом встановлено, що 19.10.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено кредитний договір № 135186104, на умовах якого позичальник отримав кредит у розмірі 23000 грн. шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки, вказаної особисто відповідачем при заповненні Заявки на отримання кредитних кітв в особистому кабінеті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. З урахуванням наведеного, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, можна дійти обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22). Доказами накладеннями електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QRкод - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації Договору Позичальника. Одноразовий персональний ідентифікатор - GBGJ-2578 направлено Відповідачу 19.10.2024 о 16:46:16 год. на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор введено Відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 19.10.2024 о 16:47:32. Відповідач не надав суду доказів того, що не укладав спірний договір, що йому не належить номер телефону, на який направлявся персональний ідентифікатор, та не належить картковий рахунок, на який надійшли кредитні кошти та, що він їх не отримував, тобто не надав суду жодних підтверджень своїм доводам, а тому позицію останнього, яка викладена у відзиві на позов, суд вважає неаргументованою та невмотивованою, така позиція є намаганням уникнути зобов`язання щодо виконання ним умов указаного вище правочину. Під час розгляду справи жодного юридичного факту щодо помилкового або неналежного переказу на рахунок відповідача указаних коштів, транзакція щодо яких ініційована ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не встановлено, таким чином Позивач документально підтвердив виконання перерахування коштів Відповідачеві. Схожої позиції притримується Вищий господарський суд України в постанові від 02.07.2008 по справі № 10/115/07 У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010). Судом встановлено, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню коштів у строки та в порядку, встановлені Договором про надання кредиту №135186104 від 19.10.2024, не виконує, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість , яка складається з несплаченого ним тіла кредиту у розмірі 23000 грн. та 34270 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Позивач не заявляє вимогу про стягнення 11500 грн неустойки, інформація щодо якої міститься у долучених до матеріалів справи розрахунках. Оскільки добровільно відповідач наданий йому кредит не повертає, доказів про відсутність заборгованості, суду ним також не надано, то суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, та вважає необхідним стягнути з відповідача борг у розмірі 57270 грн., що складається з 23000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 34270 грн. заборгованості за процентами, нарахування яких повністю узгоджується з умовами спірного кредитного договору та відповідає вимогам законодавства, що регулює дані правовідносини. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). При зверненні до суду за позовом позивачем сплачено судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 передбаченого частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 2422,40 грн. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі у розмірі 2422,40 грн. Щодо витрат на правничу допомогу адвокатів, суд зазначає наступне. Суд розподіляє судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Враховуючи заявлене стороною відповідача клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з обставин даної справи, розгляд якої був проведений в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вважає за необхідне зменшити розмір заявлених судових витрат з 7000 грн. до 3000 грн., та у зв`язку із задоволенням позову, стягнути їх на користь позивача з [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved