Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

21.10.2025 від представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк "УКРГАЗБАНК" через систему "Електронний суд" до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява до [PERSON] , [PERSON] з наступними вимогами: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 16 805 грн 98 коп., стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 січня 2012 2007 року між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір №13/2012-Р . На виконання умов кредитного договору Позивач надав Позичальнику кредит в сумі 90 000 грн 00 коп. на придбання житлової нерухомості на строк з 16 січня 2012 року по 15 липня 2023 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16 січня 2012 року з [PERSON] укладено договір поруки № 13/2012-Р/П. Згідно договору поруки (п.п.1.1-1.3) Поручитель зобов`язався нести солідарну з Позичальником відповідальність перед Банком за невиконання зобов`язань по кредитному договору в повному обсязі. У зв`язку з неналежним виконанням Позичальником зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості (в тому числі про дострокове повернення кредиту) з Позичальника та Поручителя. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року по справі № 409/2294/19 позов банку задоволено та присуджено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 85 123,52 грн та 1 921,00 грн судового збору. 18 вересня 2020 року Білокуракинським районним судом Луганської області було видано виконавчі листи на примусове виконання рішення суду по справі № 409/2294/19. В ході здійснення виконавчого провадження заборгованість за кредитним договором, що підлягала стягненню згідно рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 17.08.2020 по справі № 409/2294/19 була погашена, про що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лиманським В.Ю. було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням (п. 9 частини першої статті 39 ЗУ "Про виконавче провадження") від 17.06.2025 у ВП № 65287578 відносно [PERSON] та від 18.06.2025 у ВП №65287394 відносно [PERSON] . Оскільки рішення суду після набрання ним законної сили виконувалось протягом тривалого часу, що підтверджується виписками за рахунками Позичальника, у Позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат з непогашеної суми заборгованості на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином позивачем в період з 17.08.2020 по 23.02.2022 нараховано 3% річних та інфляційні втрати на непогашену суму заборгованості по поверненню кредиту та сплаті процентів за кредитним договором у розмірі 16 805 грн 98 коп., з яких: 3 787 грн 41 коп. - 3% річних, 13 018 грн 57 коп. - інфляційні втрати. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025 позовну заяву направлено за територіальною підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області. 25.11.2025 матеріали справи надійшли до Зміївського районного суду Харківської області. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.11.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що до позовної заяви не додано доказ надсилання відповідачу копій поданих до суду документів з урахуванням положень частини 7 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України. 02.12.2025 представник позивача Шищак І. С. надіслала до суду заяву про усунення недоліків, у якій долучила доказ про надсилання відповідачам копій поданих до суду документів за зареєстрованим місцем проживання відповідачів як внутрішньо переміщених осіб. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02.12.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 14.01.2026. 26.12.2025 представник позивача Шищак І. С. надіслала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 14.01.2026 у зв`язку з першою неявкою відповідачів судовий розгляд відкладено на 06.02.2026. 06.02.20265 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно. Представник позивача Шищак І. С. в телефонному режимі повідомила про неможливість прибуття в судове засідання, просила проводити судовий розгляд за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не повідомили про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавали. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачів, які повідомлялися про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від яких не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за їх відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 2 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого представник позивача не заперечувала, і, що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не заявилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі достатньо матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Під час судового розгляду встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 16 січня 2012 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 13/2012-Р, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит, на придбання житлової нерухомості - квартири, в сумі 90 000 грн 00 коп. на строк з 16.01.2012 по 15.07.2023 із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,3% річних (а. с. 11-16). Цього ж дня, 16.01.2012 між ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] було укладено договір поруки № 13/2012-Р/П, відповідно до умов якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № 13/2012-Р від 16.01.2012, укладеному кредитором з [PERSON] , згідно з яким позичальнику надався кредит в сумі 90 000 грн 00 коп. на строк з 16.01.2012 по 15.07.2023 із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,3% річних, та зі сплатою процентів, за користування кредитними коштами, що не повернуті в термін передбачений кредитним договором виходячи з 21,3% річних. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору. Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань в повному об`ємі (а. с. 17-18). У зв`язку з неналежним виконання позичальниками своїх зобов`язань банк змушений був звернутися за захистом своїх прав до суду. Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року по справі № 409/2294/19, позов ПАТ АБ "Украгазбанк" задоволено та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість згідно укладеного договору № 13/2012-Р від 16.01.2012 у розмірі 85 123 грн 52 коп та сплачений судовий збір у сумі 1 921 грн 00 коп, а всього - 87 044 грн 52 коп. (а. с. 19 зворот-20). Даними копій виконавчих листів ао справі № 409/2294/19 виданих Білокуракинським районним судом Луганської області 18.09.2020, постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Кива Лиманського В. Ю. від 17.06.2025 про закінчення виконавчого провадження ВП № 65287578, постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Кива Лиманського В. Ю. від 18.06.2025 про закінчення виконавчого провадження ВП № 65287394, розрахунку заборгованості за кредитним договором № 13/2012-Р від 16.01.2012 укладеним з [PERSON] підтверджується, що 17.06.2025 та 18.06.2025 закрито виконавчі провадженні з примусового виконання виконавчих листів № 409/2294/19 виданих 18.09.2020 Білокуракинським районним судом Луганської області про солідарне стягнення на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 85 123 грн 52 коп та судового збору у сумі 1 921 грн 00 коп., а всього 87 044 грн 52 коп з [PERSON] та Соляник, відповідно, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а. с. 22-26). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За загальними правилами, що випливають з положень статей 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в тому числі, вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19) зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 921/542/20. У зв`язку з тривалим невиконанням боржниками грошового зобов`язання, за період з 17.08.2020 по 23.02.2022 АТ "Укрсиббанк" відповідно до статті 625 ЦК України нарахувало 3 % річних у розмірі 3 787 грн 41 коп. та інфляційні збитки у розмірі 13 018 грн 57 коп. (а. с. 26). Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з правом вимоги до відповідача за грошовим зобов`язанням, підтвердженим судовим рішенням, тривалим невиконанням відповідачем цього грошового зобов`язання та виникнення у відповідача зобов`язання сплатити суму боргу та проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачами не надано будь-яких заперечень проти наведеного відповідачем розрахунку, а також і не надано доказів на спростування зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми за період, щодо якого заявлено вимоги. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сума боргу, на яку нараховані 3% річних та інфляційні збитки, сплачена відповідачами [PERSON] та [PERSON] 17.06.2025 та 18.06.2025, відповідно. Таким чином станом на 23.02.2022 сума заборгованості за кредитним договором, яка стягнута відповідно до рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 17.08.2020, не оплачена. Отже, розрахунок 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, здійснений за період у межах строку позовної давності, а також до введення обмеження відповідальності за невиконання грошових зобов`язань під час дії воєнного стану, є обґрунтованим, а тому вимога про стягнення з відповідачів нарахованих сум підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору (а. с. 41).

Outcome: approved