Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

12 вересня 2025р. [PERSON] звернувсь до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровим номером 6824282600:05:004:0001 площею 2,21 га цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову посилавсь на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,21 га кадастровим номером 6824282600:05:004:0001, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 095239. За життя [PERSON] 13.10.2020 склала заповіт, посвідчений секретарем Огіївської сільської ради, яким, як випливає з його змісту, все своє майно поділила між трьома синами: сину [PERSON] заповіла житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у якому проживала по [ADDRESS] ; сину [PERSON] - земельну ділянку площею 2,2223 га згідно державному акту на право власності серії ЯЖ №965940; сину [PERSON] земельну ділянку площею 2,22га по свідоцтву про право на спадщину за заповітом ВМВ № 640999 від 28.01.2009 року. Позивач вказує, що у вересні 2025 року він звернувся до державного нотаріуса з питання оформленням спадкових прав за заповітом після смерті свої матері, проте отримав відмову у їх оформленні у зв`язку з недоліками заповіту: у заповіті [PERSON] заповіла позивачу земельну ділянку з посиланням на помилковий правовстановлюючий документ, натомість у її власності земельна ділянка площею 2,21 та кадастровим номером 6824282600:05:004:0001 перебувала у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 095239, яку вона успадкувала після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] згідно Свідоцтва про на спадщину за заповітом ВМВ № 640999 від 28.01.2009. Представник позивача адвокат Мініх І.М. звернулась до суду з письмовою завою про розгляд справи без її та позивача участі, просила позов задовольнити, з підстав наведених у позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, тому суд, за згодою позивача, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст.1218 цього ж Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно спадщини. При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту. Отже, тлумачення заповіту може здійснюватися як при розгляді справи з такими позовними вимогами, так і при розгляді справ щодо спадкування без заявления таких позовних вимог, що не буде виходом судами за межі позовних вимог. У постанові Верховного Суду від 01 травня 2024 року у справі № 501/4300/19 зроблено висновок, що тлумачення заповіту може здійснюватися як при розгляді справи з позовними вимогами про тлумачення заповіту, так і при розгляді справ щодо визнання права на спадкове майно без заявлення таких вимог. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача та відповідача - [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про її смерть серія [NUMBER] від 09.07.2025 (повторно); паспортними даними позивача; даними свідоцтва про народження позивача серія [NUMBER] від 09.12.1977; даними свідоцтва про народження відповідача серія [NUMBER] від 05.09.1975. Встановлено, що за життя [PERSON] 13 жовтня 2020 року склала заповіт, посвідчений секретарем Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за р.№29. Як вбачається з змісту, вищевказаного заповіту, [PERSON] заповіла своє майно трьома синам, а саме: [PERSON] заповіла житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] ; [PERSON] заповіла земельну ділянку площею 2,2223 га згідно державному акту на право власності серії ЯЖ №965940 та [PERSON] заповіла земельну ділянку площею 2,22га по свідоцтву про право на спадщину за заповітом ВМВ № 640999 від 28.01.2009 року. Встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина, в тому числі і на земельну ділянку кадастровим номером 6824282600:05:004:0001 площею 2,21 га цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка їй належала на праві власності згідно державного акту на право власності серії ХМ №095239 від 20.10.2003. Встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса 07.03.2025. Натомість, як вбачається з відповіді на звернення завідуючої Старокостянтинівською держнотконторою Заворотної Т.В. №1321/02-14 від 09.09.2025 позивачу було відмовлено у нотаріальному оформленні його спадкових прав за заповітом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки у заповіті посвідченому секретарем виконавчого комітету Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 13 жовтня 2020 року за р.№ 29, було заповідано земельну ділянку площею 2.22 га по свідоцтву про право на спадщину за заповітом ВМВ №640999 від 28.01.2009 року, а у Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ХМ №095239 від 20.10.2003 зазначено, що земельна ділянка має площу 2,21 га та належить для спадкодавця на підставі Державного акта серія ХМ №095239, а не на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВМВ № 640999 від 28.01.2009 року. Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню та слід визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровим номером 6824282600:05:004:0001 площею 2,21 га цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved