Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 08 грудня 2025 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Договором № 24.04.2025-100000848 від 24.04.2025 у розмірі 11 717 (одинадцять тисяч сімсот сімнадцять) гривень 30 копійок. Від представника позивача 28.01.2026 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Заява обґрунтована тим, що позивачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, які підтверджуються Договором про надання правничої допомоги № 01/25-СЦ від 01 квітня 2025 року, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та Адвокатським об`єднанням «Лекс Верітас», Звітом про виконану роботу, платіжними документами (квитанцією/платіжною інструкцією), а також тим, що основним рішенням суду від 08 грудня 2025 року питання про розподіл судових витрат не вирішувалося. Ухвалою від 29.01.2026 заява представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Медведєвої Н.О. прийнята до розгляду з повідомлення (викликом) сторін. Згідно з ч.4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно роз`яснень, наданих у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України). Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення, та матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 08 грудня 2025 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Згідно з частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша статті 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що позивачем понесено витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 гривень, що підтверджується: копією Договору про надання правничої допомоги № 01/25-СЦ від 01 квітня 2025 року, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та адвокатським об`єднанням «Лекс Верітас», в якому вартість послуг за складання однієї позовної заяви складає 6000 грн; копією звіту про виконану роботу відповідно до Договору № 01/25-СЦ по клієнту [PERSON] від 26 січня 2026 року, в якому вказаний перелік наданих послуг; копією платіжної інструкції № НА00006268 від 27.01.2026 про перерахування позивачем адвокатському об`єднанню «Лекс Верітас» грошових коштів у сумі 6000 грн. Суд вважає зазначену суму витрат на професійну правничу допомогу розумною та пропорційною обсягу виконаних робіт, складності справи (типова справа про стягнення заборгованості за договором мікрокредитування), часу, витраченому адвокатом, та практиці Верховного Суду щодо оцінки таких витрат. Таким чином, враховуючи те, що при винесенні рішення по цивільній справі № 534/2847/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, не було вирішено питання щодо витрат на правничу допомогу адвоката, що складають 6000 грн, а тому слід ухвалити додаткове рішення щодо даних обставин. На підставі викладеного,

Outcome: approved