Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

що позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 19.01.2019 між нею та відповідачем укладено шлюб. За час шлюбу у них народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . На даний час подружжя проживає окремо. Відповідач ухиляється від матеріального забезпечення дружини. Оскільки вона здійснює догляд за дитиною, перебуває у скрутному матеріальному становищі, а працевлаштуватися немає змоги. Відповідач являється здоровою, працездатною людиною, на даний час працює за кордоном. Просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 5000,00 грн. щомісячно та судові витрати на професійну правову допомогу. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.12.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву в якій просила здійснювати розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи у визначеному діючим законодавством порядку, в тому числі шляхом розміщення оголошення про час та місце розгляду справи на офіційному вебсайті «Судова влада України». Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням вищенаведеного, суд ухвалює заочне рішення, що передбачено положеннями статей 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 19.01.2019, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За час шлюбу у сторін по справі народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки про отримання допомоги №1830 від 16.12.2025 ГУПФУ Івано-Франківської області Управління обслуговування громадян, вбачається, що [PERSON] , [INFO] отримує державну соціальну допомогу при народженні дитини за період з 01.03.2024 по 28.02.2027 в розмірі 860,00 грн. Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0786043 від 21.07.2016 [PERSON] , [INFO] встановлено інвалідність ІІІ групи довічно. Між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 84 СК України). Приписами ч. 6 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного кодексу України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з тим, що малолітній [PERSON] [INFO] ,проживає з матір`ю (позивачкою), а також враховуючи, що остання здійснює догляд за дитиною і через це не працює, вона має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення сином трьох років. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів, керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. А тому, аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб позивачки, на утриманні та вихованні якої знаходиться дитина, яка не досягла трьохрічного віку та потребує постійного материнського догляду, у зв`язку з чим позивачка не має змоги працювати і утримувати себе, а також те, що позивачкою не подано до суду доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти саме в розмірі 5000,00 грн., суд вважає можливим задовольнити вимоги щодо стягнення аліментів частково у розмірі 3000,00 грн. що ґрунтується на наявних у матеріалах доказах. Оцінивши вищевказані докази у їх сукупності, суд вважає такий розмір аліментів достатнім та таким, що не поставить мати з дитиною, а також відповідача, у скрутне матеріальне становище. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи встановлено, що 15.12.2025 позивачка уклала з адвокатом Сидор Я.М. договір про надання правової допомоги та сплатила визначену вказаним договором вартість послуг в загальній сумі 2000,00 грн., що підтверджено квитанцією № 0590810 від 15.12.2025. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1200,00 грн. витрат за надання правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 80, 81, 84, 185 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280, 282, 289, 430 ЦПК України, суд

Outcome: partial