Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

23 серпня 2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» адвокат Столітній Михайло Миколайович, який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1969200 від 12.08.2025, за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із позовною заявою від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 32000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.05.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою ІКС ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було укладено договір № 1608360 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Згідно з умовами кредитного договору: сума кредиту складає 5000 грн. (п. 1.3. кредитного договору); строк кредиту 360 днів: з 14.05.2024 по 09.05.2025; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.4. кредитного договору). ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачеві кредит в сумі 5000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідно до умов кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 Договору. Відповідачем не здійснено оплати процентів згідно з графіком платежів та не повернуто тіло кредиту, унаслідок чого в неї утворилася заборгованість за кредитом в сумі 24300 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000 грн, заборгованість за процентами 16800 грн, штрафні санкції 2500 грн. Ураховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 24 грудня 2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», як клієнтом, та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», як фактором, було укладено договір факторингу № 24122024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Станом на дату укладення договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року строк дії договору № 1608360 від 14.04.2024 не закінчився. А тому в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», нараховано проценти за 136 календарних днів (з 25.12.2024 по 09.05.2025) за стандартною процентною ставкою в сумі 10200 грн. Усупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після укладення договору факторингу та переходу права вимоги до позивача відповідач не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки позивача, ані на рахунки первісного кредитора. Відповідач має заборгованість перед позивачем на загальну суму 32000 грн, з яких: 5000 грн тіло кредиту, 16800 грн проценти, нараховані первісним кредитором, 10200 грн проценти, нараховані позивачем за 136 календарних днів, без урахування 2500 грн штрафних санкцій, які не підлягають стягненню з відповідача у зв`язку з дією в Україні воєнного стану відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 32000 грн, судові витрати, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, а саме: витрати за надання правової допомоги у розмірі 10000, 00 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а також в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - з, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 21 листопада 2025 року, визначено відповідачеві строк для подання відзиву, а позивачеві відповіді на відзив. Також ухвалою судді від 26 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача Столітнього М.М. про витребування доказів, витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження факту належності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжної картки № [NUMBER] , а також підтвердження факту зарахування 14 травня 2024 року коштів в сумі 5000 грн на дану платіжну картку за ініціативою ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (код ЄДРПОУ 42350798) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА».. Представник позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі позивача, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце проведення судових засідань сповіщалася належним чином шляхом надсилання судових повісток про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подавала. Поштові конверти із судовими повістками про виклик відповідача повернулися на адресу суду без вручення із зазначенням причин повернення: «За закінченням терміну зберігання» та «Адресат відсутній». Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Рішенням ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№ 12307/16) визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 05 лютого 2026 року ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що договір про надання споживчого кредиту був вчинений в електронній формі. А тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно п. п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.ч. 2-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. п. 6, 12 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 14 травня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було укладено електронний договір № 1608360 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний». На умовах, встановлених договором, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язується надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. кредитного договору). За взаємною згодою, сторони погодили нижченаведені умови договору. Відповідно до п. 1.3. договору тип кредиту кредит, сума кредиту складає 5000 грн. Згідно з п. 1.4. договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Відповідно до п. 1.5.1. договору стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору. Згідно з п. 1.6. договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Відповідно до п. 1.7. договору денна процентна ставка на дату укладення договору складає: п. 1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1,50% в день. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надає кошти кредиту у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до п. 2.2 договору сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 14.05.2024 або 15.05.2024. Згідно з п. 3.1 договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 9.6. договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІКС. Листом ТОВ «Пейтек Україна» від 16 січня 2025 року № 20250116-1253 підтверджується перерахування коштів ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» за вищевказаним кредитним договором 14 травня 2024 року, 18:43:39, на суму 5000,00 грн, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а. с. 38). Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію від 10 вересня 2025 року, із якої вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів 14 травня 2024 року в сумі 5000 грн (а. с. 127). ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» є фінансовою установою, про що було отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000088 від 27.11.2020 року, видане Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має ліцензію на діяльність фінансової компанії з надання коштів та банківських металів у кредит, яка була видана Національним банком України від 19.03.2024 року (а. с. 42). ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», позивач) є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000495 від 21.01.2022 року, видане Національним банком України, має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана Національним банком України від 03.04.2024 року (а. с. 43, 72, 96, 97). На підставі зазначеного ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» має право укладати договори факторингу. 24 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», як клієнтом, та ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», як фактором, було укладено договір факторингу № 24122024 (а. с. 75-79). На виконання договору факторингу ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» підписано реєстр боржників до договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24 грудня 2024 року до договору факторингу № 24122024 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 1608360 на загальну суму 24300 грн, з яких: 5000 грн основна сума заборгованості, 16800 грн сума заборгованості за відсотками, 2500 грн сума заборгованості за пенею (яка не входить до суми, заявленої до стягнення в позові) (а. с. 35). Тобто, ураховуючи невиконання відповідачем боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 24 грудня 2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (зшз - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер. На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до положень п. 1.3 Договору факторингу від 24 грудня 2024 року № 24122024, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» повідомило в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами до яких передані Новому кредитору - ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», проінформовано про відступлення права грошової вимоги за Договорами та передачу персональних даних ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора (а. с. 29). Ураховуючи вищезазначене, відповідача належним чином повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором. Отже, до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1608360 від 14.05.2024. Так, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» складено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1608360 від 14.05.2024 станом на дату укладення договору факторингу, тобто станом на 24 грудня 2024 року, відповідно до якого загальний розмір заборгованості становить 24300 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту 5000 грн, нарахованих процентів 16800 грн, штрафних санкцій 2500 грн (не входять до суми, заявленої до стягнення в позові) (а. с. 31). Позивачем також надано суду власний розрахунок заборгованості, згідно з яким позивачем нараховано відповідачеві проценти за 136 календарних днів (з 25 грудня 2024 року по 09 травня 2025 року) у межах строку договору відповідно до такого розрахунку: 5000 грн х 1,5% = 75 грн х 136 календарних днів = 10200,00 грн (а. с. 32-33). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Предметом даного позову є стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, укладеним в електронній формі. Відповідачем [PERSON] обставини укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та переходу до позивача права вимоги за кредитним договором не заперечувалися. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідачем не подану суду жодного доказу на спростування вищевказаних обставин. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що договір від 14 травня 2024 року № 1608360 про надання споживчого кредиту був підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим відповідач акцептувала пропозицію позивача та уклала цей кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора А330. Також суд встановив, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 5000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовано на ім`я відповідача, що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» та повідомленням АТ КБ «ПриватБанк». Отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків. Доказів визнання кредитного договору недійсним до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів повернення відповідачем коштів у повному обсязі. Щодо наявності в позивача права грошової вимоги до відповідача суд ураховує, що відступлення права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення 24 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» договору факторингу № 24122024. Відповідно до ст. ст. 1078, 1079 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу, укладеного між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. За змістом ст. ст. 1054, 1048, 1049 ЦК України та умовами кредитного договору, строк повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування коштами настав 09 травня 2025 року (360 днів від 14 травня 2024 року) й саме до цього строку ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», як новий кредитор, що набув всіх прав та обов`язків в зобов`язанні на підставі договору факторингу від 24 грудня 2024 року, укладеного з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом. Тобто нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося позивачем в межах строку користування кредитом з урахуванням вимог чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору, оскільки внаслідок зміни кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання збереглося цілком і повністю, змінився лише його суб`єктний склад в частині кредитора. Натомість зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається до закінчення строку кредитування, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, у тому числі нового кредитора щодо отримання процентів за правомірне користування позичальником грошовими коштами на підставі статті 1048 ЦК України. Позивач у цій справі є сингулярним правонаступником первісного кредитора за укладеним кредитним договором, відповідно, установлені судом правовідносини продовжували існувати з попереднім змістом, а відбулася винятково заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами. З огляду на вищевикладене, суд уважає, що є всі підстави для стягнення із відповідача процентів за користування кредитом, нарахованих як первісним кредитором, так і позивачем після укладання договору факторингу. Однак, суд не погоджується із розрахунками сум заборгованості за процентами, наданих позивачем, оскільки 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами. Так, частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Указана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Оскільки кредитний договір № 1608360 укладений між сторонами 14 травня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), то він повинен був ураховувати положення чинного на момент укладення договору законодавства щодо максимального розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1 %. А тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі 1,5 % в день, які застосовуються протягом всього строку кредитування, є нікчемними, оскільки відсоткова ставка, встановлена законом, який регулює спірні правовідносини між сторонами, не може бути збільшена умовами договору. Тому суд вважає за необхідне навести власний розрахунок заборгованості [PERSON] за відсотками, ураховуючи умови договору та норми чинного на час виникнення правовідносин законодавства, які встановлюють максимальний розмір денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1 %. Таким чином, виходячи із суми кредиту в розмірі 5000,00 грн, процентної ставки у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом та строку кредитування (строку договору) тривалістю 360 днів, заборгованість відповідача по відсотках за кредитним договором становить 18000 грн (5000,00 грн * 1%*360 днів). Отже, ураховуючи законодавчі обмеження по розміру денної процентної ставки суд уважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту 5000 грн, заборгованість за відсотками 18000 грн, а всього 23000 грн. Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. У свою чергу, згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 14.05.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд уважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Разом з тим, як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», що кореспондується із положенням п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, суд не вправі зобов`язувати державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Тому не підлягає задоволенню вимога позивача і про надання вказівки/роз`яснення органу примусового виконання рішення суду на подальше нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат, оскільки суд не наділено правом ухвалення рішення суду на майбутнє та правом на зобов`язання виконавчих органів на вчинення виконавчих дій. Отже, на підставі вищевикладеного, суд робить висновок, що позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 1608360 від 14.05.2024 про надання споживчого кредиту в сумі 23000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу суд зазначає таке. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір відповідно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1741,22 грн пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 71,88 %). Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, суду повинні бути надані на підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копії договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024 року (а. с. 73-74), ордеру серії АІ № 1969200 від 12.08.2025 на надання правничої допомоги (а. с. 26), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9422/10 (а. с. 41), заявки № 9442 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 р., відповідно до якого позивачем замовлено послуги професійної правничої допомоги на суму 10000 грн у рамках цивільного судочинства про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1608360 від 14.05.2024, укладеним між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] (а. с. 19-20), акта № 9442 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 10/12-2024 від 12.08.2025 р., відповідно до якого позивачеві надано послуг на суму 10000 грн (а. с. 34), рахунку на оплату по замовленню № 9442-12/08-2025 від 12.08.2025 р. по договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 р. (а. с. 30), згідно з яким загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг, що були сплачені позивачем адвокату, становить 10000,00 грн. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. А, отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні позову. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні позову. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України та зважаючи на те, що справа є справою незначної складності, розглянута в спрощеному провадженні, беручи до уваги обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, часткового задоволення позовних вимог судом, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правову допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги в сумі 4000,00 грн, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial