Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 28070,62 грн, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 17.01.2021 між відповідачкою та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 3123761. 10.07.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №10072020. 30.11.2021 між сторонами за Договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №120, відповідно до котрого право вимоги за Договором позики № 3123761 від 17.01.2021, перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал». У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість в загальній сумі 28070,62 грн., сплачений ним судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 13.01.2026 відповідачці був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 03.02.2026 від представника відповідачки адвоката Колотило Л.М. до суду надійшов відзив, згідно якого з позовними вимогами відповідачка не погоджується з наступних підстав. По-перше, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту видачі первісними кредиторами відповідачу грошових коштів в порядку виконання договору позики. По-друге, вважає, що підстави для застосування наведених позивачем умов Правил та покладення на відповідачку обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками після 16.02.2021, відсутні, а тому загальна заборгованість згідно умов договору повинна становити 6065,12 грн. з урахуванням вже сплачених відповідачкою коштів. По-третє, позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал». По-четверте, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн. є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 17.01.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 3123761, який підписаний відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Згідно з п. 2.1 Договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Відповідно до п. 2.2 Договору, умови надання позики є наступними: сума кредиту 11000 грн.; строк кредиту 30 днів; процентна ставка (базова) за день 1,99 % (фіксована); дата надання кредиту 17.01.2021; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70 %; орієнтовна реальна процентна ставка 251,85 %; орієнтовна загальна вартість кредиту 13277 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», станом на 30.11.2021 заборгованість відповідачки за договором позики № 3123761 від 17.01.2021 становить 28070,62 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 11000 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за увесь час користування кредитними коштами 17070,62 грн. 10.07.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №10072020. Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу Первісний кредитор зобов`язується передати Новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог, а Новий кредитор зобов`язується їх прийняти. Пунктом 2.1.3. Договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги. 30.11.2021 року між сторонами за Договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №120 за договором факторингу № 10072020, відповідно до котрого право вимоги за Договором позики №3123761 від 17.01.2021 року, перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 2 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідачка не надала. В самому тексті відзиву нею визнається часткове погашення заборгованості за договором позики № 3123761 від 17.01.2021, а тому доводи представника відповідачки щодо неотримання [PERSON] коштів за договором позики № 3123761 від 17.01.2021 суд оцінює критично, оскільки вони є такими, що суперечать самі собі. Суд констатує, що за умовами договору позики № 3123761 від 17.01.2021, строк договору - 30 днів, дата надання позики 17.01.2021; дата повернення позики (останній день) 16.02.2021. Відповідно до пункту 4.2 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі. Дійсно, розділ 6 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 . Отже, у позикодавця виникло право нарахування процентів за договором позики тільки у межах строку його дії - до 16.02.2021. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідачки щодо відсутності підстав для застосування наведених позивачем Правил та покладення на [PERSON] обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками після 16.02.2021, а також погоджується із наданим розрахунком заборгованості, відповідно до якого загальна заборгованість згідно умов договору повинна становити 6065,12 грн., де (11000*1,99%*30= 6567 грн.(відсотки);11000 грн. (тіло кредиту) +6567 грн. (відсотки) =17567 грн.; 17567 грн. 11501,88 грн. (сплачені відповідачкою кошти в період з 16.02.2021 по 25.06.2021) = 6065,12 грн За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, виходячи із положень ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги, а тому доводи представника відповідачки щодо відсутності правових підстав для переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача суд вважає недоведеними та необґрунтованими. Позивач є належним кредитором у справі, і право вимоги по заборгованості за договором позики від 17.01.2021 укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на передбачених умовами Договору факторингу підставах. Отже, оскільки відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 6065,12 грн. в установлені строки, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кошти, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому з відповідачки на користь позивача потрібно стягнути заборгованість за вказаним договором. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 523,23 грн. Що стосується заявлених до стягнення витрат за надання позивачеві правничої допомоги в сумі 7000 грн., суд вважає, що вказаний розмір витрат є завищеним з урахуванням категорії спору, складності справи, розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, реально затраченого часу адвокатом, тому суд вважає необхідним задовольнити витрати за надання позивачеві правничої допомоги частково, на суму 3000 грн. На підставі ст. 526, 527, 530, 599, 625 ЦК України,

Outcome: partial