Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачкою. [PERSON] та відповідачем [PERSON] 09.11.1979 року у Ленінському відділі запису актів громадянського станку у м. Києві було зареєстровано шлюб, актовий запис №2283. Від шлюб сторони мають уже повнолітніх дітей. У позовній заяві зазначено, що починаючи з 1999 року відносини з відповідачем у позивача погіршилися, саме з цього часу між ними припинені всі відносини, в тому числі і ведення спільного господарства та почали проживати окремо. В обґрунтування позову зазначено, що кожен із сторін не хотів на будь-які компроміси, сім`я їх фактично розпалась, зберегти її було неможливо. Спільного господарства сторони не ведуть та не підтримують шлюбних відносин з 1999 року, основною причиною непорозумінь між ними стало те. що позивач з відповідачем є зовсім різними людьми, з різними поглядами на життя. Так, позивачка вказує, що оскільки її з відповідачем вже більше нічого не зв`язує, вона вирішила звернутись до суду зі позовною заявою про розірвання шлюбу, оскільки вважає, що подальше перебування в шлюбі з відповідачем є неможливим, оскільки вони фактично є чужими людьми один одному та проживають окремо вже більше 20 років. У зв`язку із викладеним позивачка просить позовну заяву задовольнити позовну заяву. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2024 відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] , подану представником [PERSON] , задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2025 було прийняти до розгляду вказану цивільну справу та призначено у справі в порядку спрощеного позовного провадження судове засідання. Постаново. Верховного Суду від 04.08.2025 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 27.01.2025 залишено без змін. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2025 в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позовні вимоги задоволено, а також стягнуто судовий збір. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21.01.2026 заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2025 в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, - задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2025 в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, - скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні та призначено судове засідання на 05 лютого 2026 року на 12.30 год. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 21.01.2026 [PERSON] подав до суду заяву у якій просив розгляд справи провести без його участі та зазначив, що підтримую згоду на розлучення. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Так, згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, що з 09 листопада 1979 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано в м. Києві Ленінградським відділом ЗАГС, актовий запис : 2283, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 9). Матеріали справи не містять відомостей щодо наявності у сторін малолітніх або неповнолітніх дітей народжених у шлюбі. Сторонами не заперечувалось, що їх спільні діти на час розгляду справи повнолітні. Вимогами ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя, зокрема, має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відтак, з матеріалів справи та з встановлених судом обставин в судовому засіданні, суд не вбачав виявлення бажання у подружжя надання їм строку на примирення, враховуючи і те, що в судовому засіданні не було заявлено відповідних клопотань з цього приводу. Як встановлено судом, подружнє життя між сторонами дійсно не склалося, фактично між ними припинені і шлюбні стосунки, і ведення спільного господарства і взагалі спілкування. Шлюб існує формально, його збереження не відповідає інтересам сторін. Оскільки відповідач фактично визнав позов в частині розірвання шлюбу, про що вказано безпосередньо в поданій заяві та у заяві про перегляд заочного рішення, і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позову. При цьому, сторони зазначили різні обставини, як щодо причин розірвання шлюбу, так і щодо строків припинення шлюбних відносин, а також обставини ведення спільного господарства. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін та інтересам їх дітей. Позивачка не виявила бажання змінювати прізвище на дошлюбне. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0439558 наявна друга група інвалідності з 14.02.2015. Таким чином, відповідно до вимого п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Враховуючи наведене та

Outcome: approved