Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому з урахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог (т. 1, а.с. 110-114, т. 2 а.с. 34), просив стягнути з [PERSON] на свою користь кошти за борговою розпискою від 27.10.2016 року в розмірі 15 800 доларів США та 3 % річних за період з 31.12.2016 року по 23.02.2022 року згідно розрахунку, долученого до матеріалів справи, а також судові витрати зі сплати судового збору, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. та 1 800,00 грн. витрат за проведення розрахунку інфляційних втрат ФОП [PERSON] . Свої вимоги мотивував тим, що 27 жовтня 2016 року він позичив відповідачу [PERSON] 15 800,00 доларів США, про що останній написав йому розписку, відповідно до якої зобов`язався повернути вказану суму до 30.12.2016 року. Незважаючи на те, що від вказаної дати пройшов вже тривалий час, відповідач кошти не повернув, тобто ухиляється від виконання свого зобов`язання, в зв`язку з чим він змушений звернутися в суд з даним позовом. 16 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] через свого представника згідно ордера на надання правничої допомоги серії АТ № 1078191 від 27.08.2024 року (т. 1, а.с. 68) адвоката Вовка В.В. подав до суду відзив на позов (т. 1, а.с. 103-106), в якому просив у задоволенні позову про стягнення грошових коштів відмовити з тих підстав, що жодних коштів від [PERSON] він не отримував, лише мав з останнім певні бізнесові відносини. Зокрема, [PERSON] поставив на його виробництво обладнання сушку для сушіння дров, за яку він мав сплатити йому 5 тисяч доларів США. Вчасно розрахуватися за поставку сушки він не зміг, тому розраховувався частинами, в тому числі лісо- пиломатеріалами, що зможуть підтвердити свідки. Так, в травні 2016 року в рахунок погашення боргу він передав компаньйону [PERSON] пиломатеріали на суму 2 тисячі доларів США. Однак, в жовтні 2016 року до нього на виробництво в м.Болехів приїхали [PERSON] та [PERSON] , які почали погрожувати фізичною розправою та змусили написати розписку, що він ніби-то позичив у [PERSON] 5 тисяч доларів США. Після написання розписки він поставив [PERSON] та його компаньйону пиломатеріалів ще більше як на суму 3 тисячі доларів США, тому вважав, що борг за сушку погашено. У вересні 2019 року, коли його не було на місці і виробництво вже занепадало, приїхав [PERSON] і хотів забрати сушку, однак, працівники її не віддали. Розписка від 27.10.2016 року про отримання ним 15 800 доларів США написана не його почерком, а підпис на розписці йому не належить, тому вважає, що розписка, написана ним у 2016 році на 5 тисяч доларів США за поставку сушки, могла бути перероблена на розписку про позику 15 800 доларів США. 16 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору позики недійсним (т. 1, а.с. 128-131), в якому просив визнати недійсним договір позики (розписку) від 27.10.2016 року на суму 15 800 доларів США та стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати, відмовивши в задоволенні первісного позову. Свої вимоги мотивував тим, що він ніколи ні в якій сумі та валюті не отримував коштів від [PERSON] , з яким знайомий, оскільки мав з ним бізнесові відносини. Зокрема, [PERSON] поставив на його виробництво обладнання сушку для сушіння дров, за яку він мав сплатити 5 тисяч доларів США. Однак, вчасно розрахуватися не вдалося і він сплачував кошти за сушку частинами, в тому числі лісопродукцією. В рахунок погашення боргу він поставив [PERSON] лісопродукцію на суму 2 тисячі доларів США. Однак, в жовтні 2016 року до нього на виробництво в м.Болехів приїхали [PERSON] та [PERSON] , які почали погрожувати фізичною розправою та змусили написати розписку, що він нібито позичив у [PERSON] 5 тисяч доларів США. В подальшому він поставив [PERSON] ще лісопродукції на суму 3 тисячі доларів США, тому вважав, що борг за сушку погашено. Більше того, розписка від 27.10.2016 року про отримання ним 15 800 доларів США написана не його почерком, а підпис на розписці йому не належить, тому вважає, що розписка, написана ним у 2016 році на 5 тисяч доларів США за поставку сушки, могла бути перероблена на розписку на 15 800 доларів США [PERSON] чи іншими зацікавленими особами в 2019 році перед поданням позову до суду, коли вони дізналися про його намір виїхати на постійне місце проживання за кордон. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2024 року (т. 1, а.с. 142) зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позивачем-відповідачем [PERSON] подано відзив на зустрічний позов про визнання договору позики недійсним (т. 1, а.с. 147-148), в якому він просив у задоволенні зустрічного позову відмовити, вказавши, що протягом тривалого часу співпрацював з [PERSON] , який надавав йому послуги з калібрування (стругання) меблевої заготовки (дубової), за які проводилися безготівкові розрахунки. В подальшому, [PERSON] попросив у нього в борг кошти для придбання обладнання для підвищення виробничих можливостей, які 27.10.2016 року в м.Львові він передав останньому в сумі 15 800 доларів США, про що ним було складено письмову розписку, яка містить дані про сторін та розмір коштів, що були передані позичальнику. При укладенні договору позики був присутній також [PERSON] , який може підтвердити як факт передачі коштів, так і мету, з якою [PERSON] їх позичав. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] згідно ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1281701 від 14.05.2024 року (а.с. 60) адвокат Карпова О.В. зустрічний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, а вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, зіславшись на обставини, викладені в первісній позовній заяві. Також вказала, що всі викладені в зустрічній позовній заяві твердження [PERSON] є голослівними та жодними доказами не підтверджені, зокрема, немає висновків експертиз, відсутні показання свідків, відсутні звернення [PERSON] до правоохоронних органів. Представник відповідача-позивача [PERSON] згідно ордера на надання правничої допомоги серії АТ № 1099425 від 24.04.2025 року (а.с. 201) адвокат Яцків М.В. в судовому засіданні вимоги за зустрічним позовом підтримав з підстав, викладених в цьому позові та заперечив щодо задоволення первісного позову [PERSON] . Заслухавши думки представників сторін, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 даного Кодексу передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 12.04.2017 року в справі № 487цс17, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 524 цього ж кодексу, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. За змістом ч. 2 ст. 533 ЦК України сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 даного Кодексу, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що 27 жовтня 2016 року між сторонами по справі було укладено в письмовій формі договір позики, згідно якого [PERSON] позичив [PERSON] 15 800 доларів США, які той зобов`язувався повернути до 30.12.2016 року, що підтверджується написаною останнім розпискою від 27.10.2016 року (т. 1, а.с. 8), оригінал якої надано суду. Позивач виконав умови договору позики та передав відповідачу вказану суму, а останній своє зобов`язання не виконав і позичені гроші не повернув. При цьому, слід зазначити, що при укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином, вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає виконанню. Відповідно до вказаної розписки від 27.10.2016 року, позивач-відповідач [PERSON] виконав зобов`язання перед відповідачем-позивачем [PERSON] та надав останньому кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника по даний час не виконані. Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказав, що з [PERSON] він познайомився по роботі, купляли в нього букову дошку, потім замовляли послуги з калібровки заготовки. Розрахунки завжди проводилися у безготівковій формі. [PERSON] мав виробництво, найманих працівників. У жовтні 2016 року звернувся до нього позичити кошти для розвитку бізнесу. Він бачив, що [PERSON] працює нормально, бізнес іде, тому погодився позичити гроші. Останній приїхав до Львова, вони зустрілися у кафе в ТЦ «Ашан» на другому поверсі, де він передав [PERSON] гроші в сумі 15 800 доларів США. [PERSON] написав розписку, казав, що до кінця 2016 року поверне кошти. Потім [PERSON] почав тягнути, просив зачекати, не віддавав гроші. Згодом він дізнався, що [PERSON] має й інші борги і почав розпродавати техніку, а тоді взагалі виїхав за кордон, однак, обіцяв вислати гроші. Пізніше [PERSON] перестав відповідати на дзвінки. Сушку [PERSON] він не поставляв, ніякої сушки він ніколи не мав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є партнером по бізнесу [PERSON] . З [PERSON] вони співпрацювали давно і добре знали один одного. Він багато разів до нього приїжджав, останній займався пиломатеріалами. [PERSON] працював добре, завжди виконував замовлення. Спочатку по буковій дошці надавав послуги по калібровці. Працювали по перерахунку, жодних проблем не було. [PERSON] , що вони давали завдаток і [PERSON] вчасно поставляв товар. В жовтні 2016 року [PERSON] сказав, що [PERSON] хоче позичити гроші. Останній приїхав у м.Львів, де в ТЦ «Ашан», в кафе на 2 поверсі, [PERSON] передав йому 15 800 доларів США, які останній обіцяв повернути до кінця року. Що стосується сушки, то її хотіли продати їх знайомі, він дав [PERSON] номер телефону. Йому відомо, що [PERSON] зичив кошти, але чи на купівлю сушки, він не знає. Не було такого, що вони хотіли забрати сушку, вона їм не потрібна. З працівниками ніяких конфліктів не було, вони мали справу тільки з [PERSON] . Згідно виконаного ФОП [PERSON] розрахунку 3 % штрафних санкцій від суми заборгованості [PERSON] (т. 1, а.с. 117) розмір нарахованих 3 % річних за користування позиченими коштами за період з 31.12.2016 року по 10.10.2024 року становить 3 688,40 доларів США. Однак, з урахуванням уточнених позовних вимог, судом проведено розрахунок 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 31.12.2016 року по 22.02.2022 року включно, який становитиме 2 441,12 доларів США: 15 800 доларів США (сума боргу) х 1880 (дні прострочення виконання зобов`язання за вказаний період) х 3 % річних : 100 : 365). За таких обставин, враховуючи, що позивач-відповідач [PERSON] 27 жовтня 2016 року надав відповідачу-позивачу [PERSON] за договором позики грошові кошти в сумі 15 800,00 доларів США, які той зобов`язувався повернути до 30.12.2016 року, однак по даний час свого зобов`язання не виконав, суд дійшов висновку про те, що первісний позов [PERSON] слід задоволити та стягнути на його користь з відповідача-позивача [PERSON] грошові кошти за вищевказаною борговою розпискою, а саме: 15 800 доларів США та 3 % річних за користування позиченими коштами за період з 31.12.2016 року по 23.02.2022 року в сумі 2 441,12 доларів США, а всього 18 241,12 доларів США. Як зазначено в постанові ВП ВС від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24), при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом НБУ на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/ приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу під час виконання судового рішення. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, то відповідачем-позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог та не спростовано факту передачі коштів. Більше того, ухвалами Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04.12.2024 року та 13.05.2025 року (т. 1, а.с. 171-172,228-229) за клопотанням представника відповідача-позивача [PERSON] в даній справі було призначено технічну експертизу документа розписки від 27 жовтня 2016 року на суму 15 800 доларів США, витрати за проведення якої покладено на [PERSON] . Однак, дані ухвали про призначення експертизи залишилися без виконання в зв`язку з відсутністю оплати зі сторони відповідача-позивача [PERSON] . Також суд неодноразово відкладав розгляд справи за клопотанням представника відповідача-позивача адвоката Яцківа М.В., надаючи можливість [PERSON] через систему «Електронний суд» взяти участь в судовому засіданні та надати свої пояснення та докази по даній справі, однак, останній такою можливістю не скористався. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про те, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним до задоволення не підлягає в зв`язку з його необгрунтованістю та безпідставністю. Враховуючи положення ч. 7 ст. 158, п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06.11.2019 року у вигляді накладення арешту на майно, що належить на праві приватної власності відповідачу-позивачу [PERSON] , [INFO] , на суму, що не перевищує ціни позову 588 049,83 грн., продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. При цьому, суд звертає увагу, що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 158 ЦПК України, якщо протягом вказаного строку (дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили) за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З матеріалів справи встановлено, що позивачем-відповідачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 6 264,70 грн. (5 880,50 грн. за подання позову майнового характеру та 384,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову), що підтверджується квитанціями № 76 від 18.09.2019 року та № 72 від 24.10.2019 року (а.с. 1,22). Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення первісного позову, вказану суму понесених судових витрат слід стягнути із відповідача-позивача [PERSON] на користь позивача-відповідача [PERSON] . Також позивачем-відповідачем [PERSON] понесено витрати на оплату розрахунку 3 відсотків річних в розмірі 1 800,00 грн., виконаного ФОП [PERSON] , що підтверджується рахункомфактурою № СФ-0000013 від 10.10.2024 року та квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 2.70645125.1 від 17.10.2024 року (т. 1, а.с. 115-116), тому вказану суму також слід стягнути з відповідача-позивача [PERSON] на користь позивача-відповідача [PERSON] . Оскільки у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі, то судові витрати з позивача-відповідача [PERSON] стягненню не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст. 524,526,536,625,1046,1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved