Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

08 січня 2026 року представник позивача звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд» 29.12.2025. В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що 20.06.2024 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 502969-КС-001 про надання кредиту. 20.06.2024 [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 502969-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON], через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4626, на номер телефону [NUMBER] , який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 20.06.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 502969-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 6000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15013387 процентів за кожен день користування кредитом. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 6000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 502969-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти на загальну суму 1300,00 грн, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. ТОВ «Бізнес Позика» не нараховувало жодних процентів після закінчення строку дії Кредитного договору. Розмір денної процентної ставки на дату укладення Кредитного договору відповідає максимальному розміру денної процентної ставки відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з тим, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 01.12.2025 утворилась заборгованість за Договором № 502969-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 19898,44 грн, що складається з: 5930,99 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 13332,30 грн - суми прострочених платежів по процентах; 635,15 грн - суми прострочених платежів за комісією. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 19898,44 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у відсутність представника позивача та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, судова повістка про виклик до суду повернулася до суду з відміткою «відмова». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу. Відзиву відповідач не подав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 20.06.2024 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 502969-КС-001 про надання кредиту. 20.06.2024 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 502969-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. 20.06.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 502969-КС-001 про надання кредиту (далі Кредитний договір). Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 6000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Кредит надається строком на 24 тижні (п.2.3. Кредитного договору). Строк дії договору: до 05.12.2024 (п.2.7. Кредитного договору). Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,50000000, фіксована, знижена процентна ставка 1,15013387 фіксована, денна процентна ставка 1,16 процентів (п.п.2.4., 2.11. Кредитного договору). Комісія за надання Кредиту: 900,00 грн (п.2.5 Кредитного договору) (а.с.19-33). 20.06.2024 [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту, істотні умови якого за своїм змістом є аналогічними умовам викладеним у Кредитному договорі (а.с.16-18). Судом також встановлено, що Паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-3454, Прийняття (акцепт) пропозиції (оферту) укласти Договір № 502969-КС-001 про надання кредиту та Кредитний договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4626, які було направлено на номер телефону [NUMBER] , зазначений [PERSON]. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із Кредитного договору, позичальник [PERSON] зазначив реквізити належного йому електронного платіжного засобу: [NUMBER] . Згідно Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів складеного ТОВ «Профіт Гід», в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-5 від 04.11.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «Профіт Гід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів: платник - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», дата здійснення переказу коштів - 20.06.2024, сума переказу - 6000,00, номер платіжної картки - [NUMBER] , емітент платіжної картки отримувача - PRIVAT BANK, призначення переказу - перерах. Коштів [PERSON] згідно кредитного договору № 502969-КС-001 від 20.06.2024 (а.с.36). Відповідно до відповіді наданої АТ КБ «ПриватБанк», наданої на виконання ухвали суду, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та 20.06.2024 на вказану картку було зараховано кошти в сумі 6000,00 грн (а.с.78-87). Судом встановлено, що позивач виконав зобов`язання та надав відповідачу кошти у розмірі 6000,00 грн, як встановлено у кредитному договорі. Згідно з наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором № 502969-КС-001 від 20.06.2024, [PERSON] на виконання зобов`язання за кредитним договором було сплачено грошові кошти в загальній сумі 1300,00 грн, з яких 69,01 грн - тіло кредиту, 966,14 грн - відсотки за користування кредитом, 264,85 грн - комісія та заборгованість становить 19898,44 грн, що складається з: 5930,99 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 13332,30 грн - суми прострочених платежів по процентах; 635,15 грн - суми прострочених платежів за комісією (а.с.10-13). Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5930,99 грн - заборгованості по тілу кредиту, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 526 далі - ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти в сумі 6000,00 грн, тобто в розмірі встановленому кредитним договором. Відповідач частково виконав зобов`язання з повернення заборгованості за тілом кредиту на суму 69,01 грн. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти в розмірі 6000,00 грн, частково виконав зобов`язання з їх повернення в розмірі 69,01 грн, доказів виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів у повному обсязі не надав, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 5930,99 грн, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами в сумі 13332,30 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що договір між сторонами укладено 20.06.2024 строком на 24 тижні, тобто до 05.12.2024. З розрахунку заборгованості за кредитним договором судом встановлено, що з 20.06.2024 по 25.07.2024 відсотки відповідачу було нараховано виходячи з розміру відсоткової ставки - 1,15013387 % на день, з 26.07.2024 по 05.12.2024 - виходячи з розміру відсоткової ставки - 1,5 % на день. Судом встановлено, що позивачем було нараховано відсотки в межах дії договору, після закінчення строку дії договору позивач не здійснював нарахування відсотків, що відповідає вимогам закону. Разом з тим, розмір нарахованих відсотків не в повній мірі відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», з огляду на таке. Пунктом 5 розділу І ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Закон № 3498-IX від 22.11.2023), статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою. Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно п. 2 Розділу ІІ. Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-IX від 22.11.2023 ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Як встановлено судом, договір між сторонами укладено 20.06.2024, отже договір було укладено після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023, тому дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на кредитний договір укладений між сторонами, який є підставою даного позову. Згідно п. 17 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Як встановлено судом з розрахунку, за період з 20.06.2024 по 19.08.2024 розмір денної процентної ставки відповідав умовам договору та обмеженням, встановленим ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Проте з 20.08.2024 по 05.12.2024 розмір відсотків згідно вказаного закону не міг перевищувати 1 %, проте позивач нараховував відсотки виходячи з розміру процентної ставки 1,5 %. Отже, за період з 20.06.2024 по 19.08.2024 розмір відсотків нарахований позивачем в сумі 3724,62 грн відповідає розміру встановленому договором. Також, судом встановлено, що позивачем було враховано грошові кошти в сумі 966,14 грн, які було сплачено відповідачем. Натомість за період з 20.08.2024 по 05.12.2024 - розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Разом з тим, судом встановлено, що за вказаний період позивачем було нараховано відсотки, виходячи із процентної ставки - 1,5% в день, що не відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Так, за підрахунками суду, розмір відсотків за період з 20.08.2024 по 05.12.2024 виходячи з розміру денної процентної ставки 1 % становить 6404,40 грн (59,30 грн (розмір відсотків в день) х 108 (днів в періоді). Таким чином, за підрахунками суду, загальний розмір не сплачених відсотків за період з 20.06.2024 по 05.12.2024 становить 10129,02 грн. Приймаючи до уваги те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів в сумі 13332,30 грн, які нараховано позивачем без урахування обмежень встановлених статтею 8 ЗУ «Про споживче кредитування", суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в розмірі за підрахунками суду в сумі 10129,02 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 635,15 грн комісії, суд зазначає наступне. Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено судом, пунктом 2.5 Кредитного договору встановлено, комісія за надання кредиту становить 900,00 грн. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у своїх постановах формує єдину судову практику, надаючи обов`язкові для всіх правові позиції та висновки щодо застосування норм права, що забезпечує сталість та однаковість у правосудді, а ці висновки є важливим джерелом для судів нижчих інстанцій та інших суб`єктів владних повноважень . Верховний Суд у вказаній постанові зокрема зазначив, що у кредитному договорі не лише потрібно зазначити перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, а й надати докази їх понесення. Приймаючи до уваги те, що у кредитному договорі ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця пов`язані з видачою кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 2.5 Договір № 502969-КС-001 про надання кредиту від 20.06.2024 є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 635,15 грн комісії до задоволення не підлягає. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 19898,44 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 16060,01 грн, що становить 80,70 % від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1954,87 грн, що складає 80,70 % від 2422,40 грн.

Outcome: partial