Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

12 грудня 2025 року відповідно до ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2025 року до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №7819294 від 23 квітня 2024 року у розмірі 36202 грн. 51коп. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23 квітня 2024 року між первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №7819294, відповідно до якого кредитодавець надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 10500,00 грн. у безготівковій формі на поточний рахунок позичальника, строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у вигляді стандартної процентної ставки, яка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало своєчасно та у повному обсязі, надавши [PERSON] у розпорядження кредитні кошти. 27 січня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №27.01/25-Ф. Відповідно до умов факторингу до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором 7819294 від 23 квітня 2024 року. В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за кредитним договором, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість у загальному розмірі 36202,51 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 12000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 18202,51 грн., заборгованість за пенею 6000,00 грн., заборгованість за комісією 0,00 грн., інфляційні збитки 0,00 грн., нараховані 3% річних 0,00 грн. Ухвалою від 29 грудня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав. В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд ухвалив розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Справа розглядається за наданими позивачем доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не надавались. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 23 квітня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №7819294 в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», за яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надав позичальнику [PERSON] кредит у сумі 10500,00 грн. у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом - 1,50% на день. Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Згідно пункту 9.2 Кредитного договору договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання Клієнтом зобов`язань за ним. Договір підписаний 23 квітня 2024 року позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С4185. Зі змісту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. У другому абзаці частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, кредитний договір №7819294 від 23 квітня 2024 року, укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , є електронним договором, підписаним аналогом електронно-цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, та вважається таким, що укладений в письмовій формі. 27 січня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №27.01/25-Ф. Згідно п.1.2 Розділу 1 договору факторингу право вимоги до боржників за договорами переходить до фактора в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Зазначений акт прийому-передачі реєстру боржників був підписаний між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 27 січня 2025 року. Відомості щодо боржника [PERSON] містяться у витягу з реєстру боржників до договору факторингу під порядковим номером 525. Відповідно до умов договору факторингу до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №7819294 від 23 квітня 2024 року в сумі 36202 грн. 51коп., з яких: 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18202,51 грн. - сума заборгованості за відсотками, 6000,00 грн. заборгованість за пенею. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1 та 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). Згідно з частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1 та 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Справа розглядається за поданими позивачем доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно зі змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Виходячи з умов кредитних договорів та визначеної відсоткової ставки, відповідач повинен був сплатити позивачу відсотки за користування кредитними коштами, однак їх оплату не здійснив, що є порушенням істотних умов договору. Станом на день звернення з позовом за кредитним договором сума заборгованості складає 36202 грн. 51 коп. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та визнає достатнім порушення істотних умов договорів, позов підлягає задоволенню повністю. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір сумі 2422,40 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належить надання правничої допомоги адвоката. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір, №02-07/2024 від 02 липня 2024 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 13000 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved