Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

ТОВ ФК "ЕЙС" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 19 січня 2021 року між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір №749557927, за умовами якого остання отримала позику у сумі 12 500,00 грн.. Цей договір укладений в електронному вигляді та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV8T77D відповідно до ЗУ "Про електронну комерцію". 28 листопада 2018 року між Первісним кредитором та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" укладено Договір факторингу № 28/1118-01 . У подальшому до Договору факторингу укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1 (Додаток №12). 05 вересня 2020 року між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (Додаток №15). 08 липня 2025 року між ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" та позивачем укладено Договір факторингу №08/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (Додаток № 18). Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 08 липня 2025 року за Договором факторингу від ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 46 368,31 грн.. Таким чином, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодних платежів для погашення заборгованостей ні на рахунки ТОВ ФК "ЕЙС", ні на рахунки попередніх кредиторів. Позивач просить стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 368,31 грн., а також понесені позивачем судові витрати 7000 грн. витрат на правничу допомогу та 2422,40 грн. судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує з підстав, наведених у позовній заяві. Не заперечує проти задоволення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, відзив не надала, тому суд у відповідності до ст.280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, в силу ч.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 січня 2021 року між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір №749557927, за умовами якого остання отримала позику у сумі 12 500,00 грн.. Договір укладено на умовах платності в електронному вигляді та підписаний відповідачем електронним підписом MNV8T77D відповідно до ЗУ "Про електронну комерцію". Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Положеннями ст.3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За положеннями ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до положень ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] кредитного договору №749557927 від 19 січня 2021 року. Також, як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Згідно положень п.2.1 укладеного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до положень п.п.1.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Тому, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 грудня 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу. Надалі, 05 вересня 2020 року між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (Додаток №15). 08 липня 2025 року між ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" та Позивачем укладено Договір факторингу №08/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (Додаток № 18). Відповідно до положень ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно положень ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді не укладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Кредитний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] №749557927 укладено від 19 січня 2021 року, тобто через три роки після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога". Отже, право майбутньої вимоги на момент укладення договору факторингу мало би бути визначеним, тоді як жодної визначеної вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 19 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" буде укладено договір з [PERSON] .. Таким чином, позивач ТОВ ФК "ЕЙС" не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів переходу до ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №749557927, який був укладений 19 січня 2021 року. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу. Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон Плюс", наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ ФК "ЕЙС". Таким чином, встановивши, що кредитним договором №749557927, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] 19 січня 2021 року не порушуються права і законні інтереси ТОВ ФК "ЕЙС", суд вважає, що останнє не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором. На підставі викладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed