Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Позовні вимоги до суду позивач обґрунтувала тим, що 20.12.2023 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , розірвано шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу, вони придбали майно а саме: житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , та присадибну земельну ділянку площею 0.0613 га., Також 08.02.2016 року ними було придбано в [ADDRESS] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Крім нерухомого майна, у 2018 році було куплено в автосалоні новий автомобіль «Hyundai Santa Fe», 2017 року випуску. Вони добровільно не можуть вирішити питання поділу вказаного майна, що змусило позивача звертатися до суду з позовом. Позивач просила поділити майно, шляхом визначення за нею 1/2 частки в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Глушко О. у судове засідання не з`явилися, представник надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просив справу розглянути без їх участі, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] був належно повідомлений про день розгляду справи в суді, а саме на 01.10.2025, 28.11.2025 та 06.02.2026 року, але в судові засідання не з`явився без поважної причини, не повідомив про причини своєї неявки, позову не оспорив, відзив на позов не надав. Тому суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Враховуючи письмово викладену згоду представника позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. 20.12.2023 року рішенням Барського районного суду між [PERSON] та [PERSON] , розірвано шлюб, зареєстрований 29.12.2000 Виконавчим комітетом Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області. За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №435793580 від 17.07.2025 року, [PERSON] на праві власності належить: житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , загальною площею 257,3 кв.м., житловою площею 88.2 кв.м.; земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0.0613 га. кадастровий номер 0520210100:01:117:0002; земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0.0599 га. кадастровий номер 0520210100:01:117:0018. За даними відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) від 03.08.2023 № 31/26-479аз, згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 02.08.2023, за [PERSON] , [INFO] , зареєстровано транспортний засіб Hyundai Santa Fe, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2199 см3, vin номер [NUMBER] , дата реєстрації 27.03.2018. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Як встановлено в судовому засіданні, об`єктом спільної сумісної власності подружжя є житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0.0613 га. кадастровий номер 0520210100:01:117:0002; земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0.0599 га. кадастровий номер 0520210100:01:117:0018; транспортний засіб «Hyundai Santa Fe», 2017 року випуску, об`єм двигуна 2199 см3, vin номер [NUMBER] , а тому зазначене майно підлягає поділу. Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 9084,00 грн. При зверненні з позовом у позовній заяві було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 25000 грн Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 25000 грн витрат на правничу допомогу. Крім того, відповідачем понесені витрати за проведення експертизи в сумі 8000 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved