Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У листопаді 2025 року ТОВ «Фінпром Маркет» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.05.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №1115511 за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3400 грн. строк позики 22 дні зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 1Ow8PTeMBX), що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. Того ж дня позикодавець на виконання п.1 договору позики №1115511 від 05.05.2021 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 3400 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . У зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за договором позики, утворилась заборгованість у розмірі 10 977,92 грн., яка складається з: 3 400 грн. - заборгованості по кредиту; 7 577,92 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Крім того, позивач зазначає, що набув права грошової вимоги за договором №1115511 від 05.05.2021 року шляхом укладення договору факторингу N 2610 від 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ "ФК Управління активами" за умовами якого, останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1115511 від 05.05.2021 року. 03.04.2023 року між ТОВ "ФК Управління активами" та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу N030423-ФК, за умовами якого, позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі, за договором позики №1115511 від 05.05.2021 року. З огляду на викладене, ТОВ «Фінпром Маркет» просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики №1115511 від 05.05.2021 року у розмірі 10 977,92 грн., яка складається з: 3 400 грн. - заборгованості по кредиту; 7 577,92 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. Ухвалою суду від 06.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, а також витребувано від АТ КБ «Приватбанк» докази належності банківської картки відповідача та виписку по особовому рахунку відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просив позовні вимоги задовольнити, щодо заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання був належним чином повідомлений, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення, однак судова повістка не була вручена під час доставки та була повернута до суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, отже відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений. Крім того судом було здійснено виклик відповідача оголошенням, яке розміщено на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу "Судова влада України". Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 05.05.2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики №1115511 згідно з умовами якого, відповідач отримав грошові кошти в сумі 3400 грн. строком на 22 днів зі сплатою процентів, у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована), процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% за день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора електронного підпису, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. Того ж дня, банк на виконання п.1 договору позики виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 3400 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес». Факт перерахування вказаних грошових коштів підтверджується копією платіжної інструкції, а також випискою з особового рахунку відповідача (а. с. 13, 70). Розрахунком суми заборгованості підтверджується, що відповідач не здійснював жодного погашення за позикою, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Таким чином доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем зокрема, попереднє підписання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, в результаті чого боржник взяв на себе зобов`язання повернення кредиту, які він не виконав у повному обсязі, тобто не здійснював часткових та своєчасних погашень. 26.10.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» як фактором та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» як клієнтом укладено договір факторингу №2610, у відповідності до умов якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Відповідно до Реєстру прав вимог № 2 від 26.10.2021 року до договору факторингу №2610 від 26.10.2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги за договором позики №1115511 від 05.05.2021 року, укладеним з [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 10 977,92 грн., яка складається з: 3 400 грн.- заборгованості по кредиту; 7 577,92 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. В подальшому 03.04.2023 року між ТОВ «Фінпром Маркет» як фактором та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» як клієнтом було укладено договір факторингу №030423-ФК, у відповідності до умов якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору) в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погоди, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Відповідно до Реєстру заборгованості від 03.04.2023 до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги за договором позики №1115511 від 05.05.2021, укладеним з [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 10 977,92 грн., яка складається з: 3 400 грн.- заборгованості по кредиту; 7 577,92 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Таким чином, ТОВ «Фінпром Маркет» є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія управління активами», та стало новим кредитором у зобов`язаннях за договором позики, який укладено з [PERSON] . Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, в порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. У зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка становить 10 977,92 грн., яка складається з: 3 400 грн.- заборгованості по кредиту; 7 577,92 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правовиком (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що ти) підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, з урахуванням зазначеного, вбачається, що відповідач отримані кошти у визначений договором строк не повернув, а тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, є доведеними належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі позики, підлягають задоволенню у розмірі 3400 грн. Щодо стягнення відсотків за користування позикою за вищезазначеним договором позики, суд зважає на наступне. Як вбачається з наданого суду розрахунку, заборгованість за договором позики складає 10 977,92 грн., яка складається з: 3 400 грн.- заборгованості по кредиту; 7 577,92 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відсотки в розмірі 1,99 % в день нараховувались протягом строку, на який надавалась позика, а саме, протягом 22 днів (з 06.05.2021 по 27.05.2021 включно), та після закінчення цього строку, а саме по 15.10.2025 року включно. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі N444/9519/12 (провадження N 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа N910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа №910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Таким чином, позивач відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Як встановлено судом, між сторонами по справі укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1115511 від 05.05.2021 згідно з яким сума позики становить 3400 грн, а строк позики 22 днів. Відповідно до п. 2 процентна ставка становить 1,99 % в день. Тобто нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, а саме з 05.05.2021 по 27.05.2021 включно, що передбачено, окрім статті 1048 ЦК України, і самим договором. Отже, за договором позики проценти за користування грошовими коштами можуть бути нараховані лише протягом 22 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором, з урахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 1488,52 грн. (3400 грн. х 1,99: 100 х 22). Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). Така правова позиція міститься у постанові КЦС ВС від 30.01.2025 у справі N341/416/20. Однак позивач у позовній заяві не просив про стягнення з відповідача грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України та не навів такого розрахунку і такого розрахунку до матеріалів справи не додано. Отже, проценти за користування кредитом, нараховані поза межами строку кредитування, не підлягають стягненню. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики №1115511 від 05.05.2021 року за відсотками у розмірі 1488,52 грн., а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Слід зауважити, що відповідно до пункту 4.1 позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, вивчив Правила, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений договором, чи законом. Таким чином, загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 4888,52 грн., з яких 3400 грн. основний борг (тіло кредиту), 1488,52 грн. відсотки за користування кредитом. Відповідно до ч. 3 ст. 133, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 4, 5статті 137 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі N 379/1418/18 вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 268). Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом надавалась правова (професійна правнича) допомога позивачу у даній справі, що підтверджується витягом з акту на суму 4500 грн. договором про надання правничої допомоги з додатками та копією платіжної інструкції. В силу ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із викладеного, оскільки позов підлягає частковому задоволенню на 44,5 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 998 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 075,50 грн. (44,5 %).

Outcome: partial