Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , адреса місця реєстрації: с. Гальчин, Андрушівський район, Житомирська область, адреса фактичного місця проживання: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі - заявник) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, заінтересовані особи: [PERSON] , [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , адреса фактичного місця проживання: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер у матеріалах справи відсутній, Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради, адреса: вул. Центральна, 152, с-ще Чорнобай, Золотоніський район, Черкаська область, код ЄДРПОУ 45630125, Золотоніський відділ ДРАЦС у Золотоніському районі Черкаської області, адреса: вул. Степана Бандери, 3а, м. Золотоноша, Черкаська область, код ЄДРПОУ 41882477. В обґрунтування заяви зазначалося, що 16 серпня 2024 року заявниця уклала шлюб із [PERSON] та проживає в складі сім`ї чоловіка за адресою: [ADDRESS] . Наказом Служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради № 7 від 21 січня 2026 року до сім`ї тимчасово влаштований неповнолітній [PERSON] - до вирішення питання щодо влаштування в сімейну форму виховання. [PERSON] являється племінником заявниці, оскільки є сином рідного брата по матері заявниці. Так, батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] померли у 2019 році та у 2022 році на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Макіївка, про що місцевою окупаційною владою були видані свідоцтва про смерть. Неповнолітній [PERSON] проживав на тимчасово окупованій території України та навчався у Донецькому медичному коледжі, а вподальшому зміг повернутися із тимчасово окупованої території. Заявниця має намір встановити піклування над неповнолітнім племінником, проте, для цього необхідно зареєструвати факт смерті батьків [PERSON] , у зв`язку із чим остання звернулася до суду із даною заявою та просить суд встановити факт смерті [PERSON] та [PERSON] , які мали місце на тимчасово окупованій території України - у м. Макіївка. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2026 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. У судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала та просила задовольнити з підстав, вказаних у ній. Повідомила суду, що [PERSON] та [PERSON] на момент смерті проживали за місцем реєстрації: [ADDRESS] . У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] не заперечував проти задоволення заяви. У судовому засіданні представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради Голубович І.М. не заперечувала проти задоволення заяви. У судове засідання представник заінтересованої особи Золотоніського відділу ДРАЦС у Золотоніському районі Черкаської області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не направив, причини неявки суду не відомі. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, суд приходить до наступних висновків. Згідно з положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно положень ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Судом встановлено, що заявниця 16 серпня 2024 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16 серпня 2024 року (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 лютого 1998 року батьками заявниці являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). У свою чергу батьками неповнолітнього [PERSON] являються [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 15 січня 2026 року (а.с. 22). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 серпня 1977 року батьками [PERSON] являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Таким чином, судом встановлено що неповнолітній [PERSON] являється племінником заявниці. Відповідно до Протоколу оцінки ситуації та потреб дитини, яка депортована або примусово переміщена, або перебувала під ризиком депортації та/або примусового переміщення внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, або особи з числа дітей, які депортовані або примусово переміщені, або перебували під ризиком депортації та/або примусового переміщення внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, після їх повернення від 06 січня 2026 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , був повернений на підконтрольну частину України у січні 2026 року. На тимчасово окупованій території, після смерті батьків, був поміщений до дитячого будинку, а потім під опіку родини; від влади рф отримував погрози за свою проукраїнську позицію. В Україні мав на меті поїхати до своєї тітки [PERSON] (а.с. 16 - 21). Наказом Служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради № 7 від 21 січня 2026 року тимчасово влаштовано [PERSON] в сім`ю [PERSON] до вирішення питання щодо влаштування в сімейну форму виховання (а.с. 11). Відповідно до копії довідки Чорнобаївської селищної ради № 208 від 02 лютого 2026 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: свекор [PERSON] , свекруха [PERSON] , чоловік [PERSON] , брат чоловіка [PERSON] (а.с. 10). У підтвердження факту смерті батьків неповнолітнього [PERSON] заявницею надано суду: - копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 липня 2022 року, виданого російською мовою окупаційною владою днр, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , місце смерті: м. Макіївка (а.с. 14); - копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 липня 2022 року, виданого російською мовою окупаційною владою днр, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , місце смерті: м. Макіївка (а.с. 15). Заявниця [PERSON] зазначає про те, що встановлення факту смерті [PERSON] та [PERSON] необхідно їй для встановлення опіки над неповнолітнім [PERSON] , який являється племінником заявниці. Згідно наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» вся територія Донецького району з 07 квітня 2014 року відноситься до тимчасово окупованих російською федерацією. Таким чином, м. Макіївка Донецького району Донецької області відносяться до тимчасово окупованих територій російською федерацією. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Розділом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22 листопада 2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть; б) фельдшерська довідка про смерть; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. За ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Так, у підтвердження факту смерті [PERSON] та [PERSON] заявницею надано документи, видані окупаційною владою днр. Даючи оцінку допустимості вказаних доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих заявником доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення факту смерті [PERSON] та [PERSON] породжує юридичні наслідки для заявниці оскільки необхідне для проведення державної реєстрації смерті та отримання відповідних документів - свідоцтв про смерть, згідно чинного законодавства України, при цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Оскільки [PERSON] та [PERSON] померли на території тимчасово непідконтрольній Україні, на якій введено воєнний стан, та яка є тимчасово окупованою територією України, визначеною такою відповідно до законодавства, а тому вимоги заявниці про встановлення факту смерті [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Згідно з ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved