Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 681561897 від 14.03.2021 у розмірі 56221,18 грн. Обґрунтовуючи позов зазначає, що на підставі вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 18750,00 грн, який перерахований на банківську карту відповідача - № 5168-74XX-XXXX-1227, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого продовжений додатковими угодами від 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023 до 31.12.2024. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №144 від 27.07.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 47 397,38 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. Надалі ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 56221,18 грн. 30.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 3009/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив провести розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, в поданому до суду відзиві просив залишити без задоволення позовну заяву та зазначив, що долучені до позовної заяви розрахунки заборгованості, не містять у собі алгоритму і формулу розрахунку та взагалі не дають можливість встановити дійсний факт наявності та розмір заборгованості за кредитним договором. Із зазначених розрахунків неможливо встановити порядок утворення зазначеної суми заборгованості за всіма її складовими не виявляється можливим, оскільки розрахунки складено при підготовці позовної заяви представниками позивача та попередніх кредиторів. Крім того, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості складений ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» не з дати укладення договору - 14.03.2021, а лише із 10.12.2021 по 31.08.2023. Тому неможливо взагалі встановити, як розраховувались розмір відсотків та заборгованості за період із 14.03.2021 по 10.12.2021. Вважає, що позивачем не подано жодного первинного документу, що відображав би повний рух всіх коштів за кредитним договором і давав би можливість встановити дійсний розмір заборгованості. Також вказує, що договір факторингу N 28/1118-01, за яким ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило право вимоги ТОВ "Таліон Плюс", був укладений 28.11.2018, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "Таліон Плюс" на підставі договору факторингу від 28.11.2018. Отже, між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 не були погоджені умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Договором факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018 також встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). Разом з цим, відступлення майбутніх вимог можливо лише за умови їх визначеності. Позивачем в якості доказів наявності права грошової вимоги надано додаткову угоду від 28.11.2019 N 19 до договору факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018, яким збільшено строк дії договору до 31.12.2020, проте дана угода інших умов договору не змінює. Оскільки ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договорів факторингу ні ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", ні позивачеві "Юніт Капітал". На думку позивача ТОВ "Юніт Капітал" є неналежним позивачем. Крім того, позивачем не надано жодних інших доказів продовження строку дії кредитного договору. Зазначає, що не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги за кредитним договором від 14.03.2021 наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до договору факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018, зважаючи на те, що у цьому витягу зазначені лише прізвище позичальника, номер і дата кредитного договору та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. Також у матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення за договором факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018. Крім того, 05.08.2020 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу N 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за договором. Відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договорами факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення заборгованості. Таким чином, позивач ТОВ «Юніт Капітал» не надало доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Також, звертає увагу, що надані позивачем витяги з Реєстру боржників до договору факторингу не містить підпису сторін фактору та клієнта, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника за кредитним договором від 14.03.2021. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу, з якого вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором позивачем, надано не було. З огляду на вказану невідповідність наданих доказів, позивачем не надано жодних належних доказів повної оплати грошових коштів, яку фактор зобов`язується передати клієнту за договором факторингу та додатковими угодами до договору факторингу, у розумінні ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України. Також зазначає, що на підтвердження переходу права вимоги до Відповідача від первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до нового кредитора ТОВ "Таліон плюс" позивач за первісним позовом надав скан-копію витягу з реєстру прав вимоги № 144 від 27.07.2021 до Договору факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018. Указаний документ був наданий на трьох окремих аркушах, на першому з яких зазначено назву документа "Реєстр прав вимоги № 144 від 27.07.2021 " та відсутні будь-які відомості щодо конкретних кредитних договорів, які включені до указаного реєстру. Відомості про те, що указаний документ є витягом з реєстру, та інформація про особу, яка сформувала такий витяг, і підпис цієї особи на указаному аркуші також відсутні. Другий аркуш указаного документа містить рядок інформації, в якому зазначено прізвище, ім`я та по батькові відповідача та ряд числових значень, які збігаються з номером Договору, датою його укладення та сумою заборгованості. Разом з тим будь-які інші реквізити, що обов`язкові для ідентифікації указаного аркуша паперу як витягу з документа, відсутні. Третій аркуш указаного документа містить відомості щодо суми та порядку фінансування за реєстром прав вимоги без ідентифікації, якого саме реєстру та згідно з яким договором факторингу. При цьому на даному аркуші наявні печатки ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс", а також підписи їх уповноважених осіб, тобто відсутні обов`язкові реквізити, які давали б підстави вважати три окремі аркуші паперу одним витягом з реєстрів прав вимоги № 144 від 27.07.2021 до Договору факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018, та до Договору факторингу N 3009/24 від 30.09.2024 та витяг з реєстру боржників №11 до Договору факторингу від 31.08.2023, на даних аркушах відсутні, що свідчить про недопустимість указаного доказу. Крім того, вказує, що у договорі № 681561897 від 14.03.2021, укладеного між ним та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", сторонами не закріплено, що вказані кошти перераховуватимуться на картковий рахунок з конкретним номером. Окрім того, вказує, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставними. Також є безпідставним подальше нарахування новими кредиторами процентів за користування кредитом за кредитним договором від 14.03.2021. Нарахування відсотків за спірним кредитним договором від 14.03.2021 № 681561897 здійснено з порушенням вимог закону, оскільки здійснювалось після закінчення строку кредитування (13.04.2021), визначеного кредитним договором. При цьому згідно паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 681561897 від 14.03.2021 р. орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, проценти, комісії та інші платежі), становить 1180 грн. Таким чином, нарахування відсотків у розмірі 21163,70 грн є безпідставним. При цьому згідно розрахунку ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" відповідачем було сплачено 12272 грн 39 коп. в рахунок повернення кредиту. Враховуючи, що згідно Паспорту споживчого кредиту продукту "СМАРТ" до Договору № 681561897 від 14.03.2021 р. загальні витрати за кредитом становлять 4781 грн 40 коп., а загальна вартість кредиту становила 23531 грн 40 коп, тому загальний залишок заборгованості (тіло кредиту разом з відсотками та іншими нарахуваннями) за кредитним договором № 681561897 від 14.03.2021 становить 11259,01 грн. (21163,70 грн 12272,39 грн). Також представник відповідача зазначає, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, протягом якого він міг звернутись за захистом свого порушеного права. У поданій до суду відповіді представник позивача зазначає, що позовна давність сплила під час дії воєнного стану та вважається продовженою на строк дії в Україні воєнного стану. Отже, оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, позивач дотримався її строків. Щодо перерахування кредитних коштів представник позивача зазначає, що відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання та платіжним дорученням ініціювало переказ коштів в загальній сумі 18750,00 грн на картковий рахунок відповідача. На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжне доручення № 7B5030F8-96A4-4069-B121-9724C9040A50 від 14.03.2021 з відміткою Товариства. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є небанківською фінансовою установою, та не надає фінансових платіжних послуг. А отже, не має повноважень щодо надання документів, що посвідчують переказ коштів (банківських платіжних доручень). Вказує, що відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі, однак ставить під сумнів вищезгадані факти. У той же час ним не надано: будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить; що сторонні особи мали доступ до його банківського рахунку, на який зараховані кредитні кошти; виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок;- доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором представник позивача зазначає, що між ТОВ МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА та ТОВ Таліон Плюс укладено Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчувався 28.11.2019. У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 якими продовжено строк дії договору до 31.12.2024 Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Реєстр прав вимоги не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін. 27.07.2021 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №144 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 47397,38 грн. Таким чином, сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передача (відступлення) прав вимоги здійснюється у момент підписання реєстру прав вимог. При цьому така передача не прив`язується до конкретного кредитного договору, а охоплює всі права вимоги, зазначені в реєстрах. Згідно з умовами договору факторингу, клієнт (первісний кредитор) зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, зазначені в реєстрах прав вимоги. Це підтверджує факт фактичного відступлення прав вимоги, яке не обмежується виключно моментом укладення кредитного договору чи датою договору факторингу, а відбувається на підставі відповідного реєстру. Зокрема, реєстр прав вимоги до договору факторингу від № 28/1118-01 від 28.11.2018, до якого включено Кредитний договір № 681561897 від 14.03.2021 укладено 27.07.2021, тобто через три місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилково вважає Відповідач. Варто зазначити, що реєстр прав вимоги, підписаний сторонами, містить всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи), то він є достатнім доказом передачі права вимоги. Оскільки сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, це підтверджує належне відступлення права вимоги. Крім того, сторони погодили викласти зазначені умови договору в реєстрі. Аналогічне позивачем зазначено і про договір факторингу № 05/0820- 01 від 05.08.2020. Таким чином, на думку позивача висновок відповідача про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу. Щодо оплати за договором факторингу позивач зазначає, що у випадку відсутності фінансування, договори факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним із Клієнтів, що унеможливлює укладання додаткових угод до вказаних договорів. У договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання реєстру прав вимог або реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру, тому позивач належним чином довів факт переходу права вимоги. Таким чином, якщо в договорі прямо зазначено, що право вимоги переходить у момент підписання реєстру прав вимоги, а не після здійснення оплати, то цей пункт договору має пріоритет, тому твердження відповідача на недоведеність переходу права вимоги в зв`язку з тим, що позивачем не долучено докази, що підтверджують оплату договорів факторингу є нікчемними. Щодо реєстрів прав вимоги, позивач зазначив, що Реєстри прав вимоги до договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, № 05/0820-01 від 05.08.2020 та № 3009/24 від 30.09.2024 підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також зазначена вся важлива інформація, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін. Дані документи долучені разом з позовною заявою. Ці документи містять всі необхідні реквізити, підписи сторін та оформлені належним чином, відповідно до встановлених форм договорів факторингу Надані копії реєстрів відповідають формам погодженим договорами факторингу та відповідають законодавству України. Представник позивача звернув увагу на те, що чинне законодавство України не містить чітких вимог щодо форми витягів з реєстрів, які підтверджують перехід права вимоги за договорами факторингу. Наголошує, що реєстри прав вимоги в межах договорів факторингу містять інформацію, яка відповідно до законодавства України належить до таємниці фінансової послуги. У контексті договорів факторингу така інформація включає деталі щодо боржників, їхніх зобов`язань. Крім того, реєстри прав вимоги містять персональні дані боржників, які захищені Законом України «Про захист персональних даних». Вважає, що сторона, яка уклала договір факторингу, не має права надавати повний реєстр прав вимоги третім особам. Скан-копія витягу з реєстру прав вимоги № 144 від 27.07.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, скан-копія Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 та скан-копії Витягу з Реєстру Боржників до договору № 3009/24 від 30.09.2024, оформлені у паперовій формі, вони мають усі необхідні реквізити, а саме: назву, форму, погоджену сторонами, підписи сторін та основну інформацію, яка чітко підтверджує факт переходу права вимоги за кредитними договорами. Щодо виписки з особового рахунку представник позивача зазначає, що виписка з особового рахунку боржника містить всі необхідні реквізити, включаючи підпис та печатку уповноваженої особи та печатку, що підтверджує її автентичність та відповідність вимогам чинного законодавства. Виписка детально відображає структуру заборгованості, а саме: прострочене тіло кредиту, прострочені відсотки та загальну суму заборгованості. Важливо зазначити, що період заборгованості, вказаний у виписці, охоплює проміжок часу від моменту набуття Позивачем права вимоги до дати формування позовної заяви. Необхідно наголосити, що сума заборгованості, зазначена у виписці, не є результатом нарахувань, здійснених Позивачем. Натомість, вона відображає фактичний обсяг боргових зобов`язань, які були нараховані попередніми кредиторами та за якими Позивач набув право вимоги. Щодо розрахунків заборгованості варто зазначити, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» не є банківськими фінансовими установами. Товариство в межах виконання умов укладеного Договору здійснює Розрахунки заборгованості, де чітко відображено нарахування відсотків, погашення заборгованості, залишок суми боргу. Підготовлені розрахунки не суперечать один одному та узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, зокрема із витягами Реєстру прав вимоги. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором, зазначає, що відповідно до п. 1.4.1. виключно на період строку, визначеного в п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 310,25 процентів річних, що становить 0,85 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 18750,00 грн* 0,85 (процентна ставка)/100 = 159,38 (сума нарахованих відсотків за 14.03.2021) У період з 15.03.2021 по 18.03.2021 Відповідач здійснив часткові платежі на загальну суму 1 236,12 грн., а саме сплачено 630,12 грн. нарахованих відсотків та тіло кредиту у розмірі 606,00 грн. Відтепер, тіло кредиту становить 18144,00 грн. 18144,00 грн. (сума виданого кредиту)* 0,85 (процентна ставка)/100 = 154,22 (сума за один день користування кредитом за Дисконтною процентною ставкою) У період з 18.04.2021 по 21.04.2021 Відповідач здійснив часткові платежі на загальну суму 7 148,46 грн., а саме сплачено 5004,46 грн. нарахованих відсотків та тіло кредиту у розмірі 2144,00 грн. Відтепер, тіло кредиту становить 16000,00 грн. Зазначає, що 29.06.2021 нараховано різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. До того ж, в п. 1.7.2 зазначено, що з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 % річних, що становить 2,30 % в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Таким чином, за умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів: 1. За користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України визначеному договором. 2. За користуванням кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і, за весь час прострочення. Також наголошує на тому, що Позивач у свой позовній заяві користувався безпосередньо статтею 625 ЦК України (сторінка 10 Позовної заяви). Як зазначалося вище сторони в кредитному договорі узгодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (відповідно до п.4.3. Кредитного договору). Враховуючи порушення Відповідачем зазначених норм матеріального права, що регулюють договірні зобов`язання, та умов договору в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст.1048 ЦК України), так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст.625 ЦК України). У запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначає, що позивачем не надано ні виписки, ні меморіальних ордерів чи інших первинних документів, а наявні розрахунки заборгованості не дають можливості встановити дійсний розмір заборгованості, внаслідок чого суд позбавлений можливості перевірити правильність обчислення розміру заборгованості за кредитом, відсотками. Долучені до позовної заяви розрахунки заборгованості не містять у собі алгоритму і формулу розрахунку та взагалі не дають можливість встановити дійсний факт наявності та розмір заборгованості за кредитним договором. Із зазначених розрахунків встановити порядок утворення зазначеної суми заборгованості за всіма її складовими не виявляється можливим, оскільки розрахунки складено при підготовці позовної заяви представниками позивача та попередніх кредиторів. Наявний у матеріалах справи документ із назвою «Виписка» не є первинним документом. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вище вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору у матеріалах справи відсутня. Нарахування відсотків за спірним кредитним договором від 14.03.2021 № 681561897 здійснено з порушенням вимог закону, оскільки здійснювалось після закінчення строку кредитування (13.04.2021), визначеного кредитним договором. Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд установив, що 14.03.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено договір № 681561897. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надав відповідачу кредит у розмірі 18750,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 310,25 процентів річних, що становить 0,85 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. У випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. З наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Пунктом 3.10. кредитного договору у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим Договором у повному обсязі сплачена Позичальником сума погашає вимоги у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочені проценти за користування Кредитом; у другу чергу сплачується прострочена до повернення сума Кредиту (за наявності); у третю чергу сплачуються нараховані проценти за користування Кредитом; у четверту чергу сплачуються сума Кредиту (у разі зобов`язань щодо її повернення); у п`яту чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Договору. Відповідно до заявки на отримання грошових коштів у кредит від 14.03.2021 [PERSON] кредитні кошти надані на банківську карту № [NUMBER] . Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника 14.03.2021 шляхом використання одноразового ідентифікатора «MNV7FY39». Факт перерахування позивачем грошових коштів у сумі 18750,00 грн на картковий рахунок відповідача підтверджено платіжним дорученням № 7b5030f8-96a4-4069-b121-9724c9040a50 від 14.03.2021, призначення платежу: переказ коштів згідно договору № 681561897 від 14.03.2021, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer Відповідно до електронного повідомлення керівника напрямку взаєморозрахунків АТ «ТАСКОМБАНК» від 08.08.2024 № 3980/47.1.-БТ 14.03.2021 на карту № 5168-74XX-XXXX-1227 зараховано 18750 грн. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. 31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022. 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023. 31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024. Пунктом 2.1. Розділу 2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №144 від 27.07.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 47 397,38 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 56221,18 грн. 30.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 3009/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 3009/24 від 30.09.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 56221,18 грн. Щодо укладення договору. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. (частина друга статті 639 ЦК України). Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним». Із змісту вказаного договору вбачається, що він підписаний [PERSON] електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. На виконання вимоги кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на картковий рахунок відповідача перераховано 18750,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 7b5030f8-96a4-4069-b121-9724c9040a50 від 14.03.2021, та електронним повідомлення керівника напрямку взаєморозрахунків АТ «ТАСКОМБАНК» від 08.08.2024. Отже, позивачем доведено факт укладення 14.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредитного договору № 681561897 та надання кредитних коштів у сумі 18750,00 грн. Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання. Відповідно до Закону договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з кредитного договору. Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Надаючи правову оцінку зазначеному, суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». При цьому відповідачем вказані факти не спростовані. Доказів протилежного матеріали справи не містять, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком сторін. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Щодо відступлення права вимоги. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до п.п.1.3. договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01 під правом вимоги розуміються усі права клієнта за кредитними договорами, у тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Отже, договором факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01 встановлено, що предметом відступлення за ним є, у тому числі, вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). Надалі сторонами вказаного договору факторингу було укладено ряд додаткових угод, якими строк дії договору було продовжено до 31.12.2024. Відповідно до копії витягу з реєстру прав вимоги від 27.07.2021 №144, укладеного ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ «Таліон плюс» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 14.03.2021 № 681561897 в загальному розмірі 47,397,38 грн, з яких: заборгованість по основному боргу 15800,00 заборгованість по відсоткам 31597,38 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021. Надалі ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 56221,18 грн, з яких 15800, 00 грн - заборгованість по основному боргу; 40421,18 грн заборгованість по відсотках. 30.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № 3009/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за зазначеним кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 3009/24 від 30.09.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 56221,18 грн, з яких 15800,00 грн - заборгованість по основному боргу; 40421,18 грн заборгованість по відсотках. Вказані обставини та докази підтверджують, що позивач набув права вимоги до [PERSON] , оскільки вказані права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», після укладення кредитного договору та виникнення заборгованості, які позивач набув у вересні 2024 року. А сам лише факт укладення договорів факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує даних обставин, оскільки ним було передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога). Щодо нарахування процентів. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 4.3 договору № 681561897 передбаченого сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, сторони під час укладення договору кредитного договору погодили нарахування відсотків, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, тому суд відхиляє послання відповідача на неправильне нарахування процентів, а саме після закінчення строку кредитування. Щодо посилання відповідача на ту обставину, що до позовної заяви долучено лише розрахунок заборгованості з 10.12.2021 по 31.08.2023, а не 14.03.2021 дати отримання кредиту, суд зазначає, що до позову долучено два розрахунки заборгованості, один ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 14.03.2021 по 27.07.2021, а другий від ТОВ «Таліон плюс» з 27.07.2021 по 22.09.2021 з яких вбачається, що [PERSON] має непогашену, заборгованість у розмірі 56221,18 грн, з яких 15800,00 грн тіло кредиту, 40421,18 грн проценти. Також у вказаних розрахунках зазначено, що відповідач частково сплачував заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 24 162,39 грн з яких 2950,00 грн зараховані в погашення тіла кредиту, а 21212,39 грн у погашення процентів. Таким чином, у матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості за кредитним договором. При цьому, відповідачем не спростовано розмір цієї заборгованості, свій контррозрахунок він не надав. Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає, що з 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року перебіг строку позовної давності (загальний і спеціальний) був зупинений через дію карантинних обмежень (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК). Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. При цьому, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, яким доповнено ЦК України в березні 2022 року. Ця підстава для незастосування в цей період строку позовної давності діяла з 17 березня 2022 року до 3 вересня 2025 року. Після 4 вересня почали діяти строки позовної давності на підставі Закону № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності». Відповідно до статті 256-257 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, з урахуванням періодів зупинення перебігу строку позовної давності, приймаючи до уваги, що позовна заява подана до суду 02.07.2025, немає підстав для застосування строку позовної давності. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з [PERSON] необхідно стягнути на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 681561897 від 14.03.2021 у розмірі 56221,18 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). У питаннях відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд притримується позиції, що право на задоволення чи відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача. надано до суду копію договору про надання правничої допомоги № 0110/24 від 01.10.2024, який укладено ТОВ «ФК «Юніт - Капітал» з АБ «Тараненко та партнери». Також представником позивача подано додаткову угоду № 2 до Договору про надання правничої допомоги № № 0110/24 від 01.10.2024 про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № № 0110/24 від 01.10.2024, згідно якого загальна вартість за послуги з надання правової допомоги складає 7000,00 грн. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем ТОВ «ФК «Юніт Капітал» послуг адвоката та понесення витрат на правову допомогу. При цьому, суд зауважує, що представник позивача адвокат Тараненко А.І. участі в розгляді справи не брав, обмежився поданням позовної заяви. Відповідь на відзив написана іншим представником. Таким чином, з метою дотримання принципу справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що можливо зменшити розмір витрат на правову допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц) Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також Верховний Суд, здійснюючи розгляд справи № 873/212/21, у якій досліджував питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є невідповідною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у даній справі у сумі 7000,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом Тараненко А.І. обсягом та часом послуг у суді (розгляд даної справи здійснювався за відсутності представника позивача), не відповідають критерію розумності їхнього розміру, співмірності та справедливості. Суд дійшов висновку про зменшення розміру таких витрат від попередньо заявленої суми та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved