Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивачка 29 травня 2025 року звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення 64 400 гривень додаткових витрат на навчання [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що відповідач сплачував на утримання дочки 1500 грн. аліментів щомісячно до досягнення донькою повноліття. З часу присудження аліментів потреби дочки виросли, а тому витрати на її утримання також зросли. Відповідач відмовляється добровільно надавати більше коштів на утримання дочки. Наразі дочка навчається на 1 курсі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу на денній контрактній формі навчання, а тому немає можливості працювати, потребує матеріальної допомоги. Відповідач вже довгий час не надає жодної фінансової допомоги, позивач утримує доньку самостійно. Згідно з договором позивач повністю оплатила навчання доньки за цей рік в сумі 32 000 грн. Окрім цього, на позивачку покладені витрати на звичайні побутові потреби доньки. Відповідач працює на ринку, має невеликий бізнес з якого отримує прибуток, хоча не є підприємцем. Тому відповідач повинен сплатити половину вартості навчання доньки за наступні три роки в сумі 64 400 грн. 27 червня 2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що він є батьком трьох дітей та повинен утримувати всіх дітей, а не тільки старшу доньку. Від батьківських обов`язків він не відмовляється, вчасно сплачував аліменти, додатково на прохання доньки надавав їй кошти на все необхідне, а також протягом 2024 року щомісячно надсилав їй по 1000 гривень. На даний час просить врахувати його матеріальний та сімейний стан та задоволити позов частково шляхом стягнення додаткових витрат на навчання доньки в розмірі 10 000 грн. на рік за кожен рік навчання, позов в цій частині він визнає. 09 вересня 2025 року представник позивачки подала заяву про збільшення позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на навчання [PERSON] в сумі 70 190 гривень та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23 річного віку. Заява обґрунтована тим, що позивач утримує доньку самостійно. Враховуючи, що позивач отримує мінімальну заробітну плату, цих коштів не вистачає на повне забезпечення потреб повнолітньої доньки, а витрати на навчання призводять до фінансових труднощів та обмежують належне проживання доньки. Позивач понесла витрати на обстеження та лікування доньки у зв`язку з погіршенням зору доньки, оплатила плату за навчання в сумі 32 200 грн. за минулий рік. Вартість навчання в університеті становить третину від доходів позивача за період з 01.04.2024. по 31.03.2025. Окрім того, відповідно до оголошення щодо вартості навчання для інституту економіки та менеджменту у 2025/2026 навчальних роках оплата за навчання була збільшення відповідно до наказів ректора № 140 від 16.05.2025, № 141 від 16.05.2025, № 142 від 16.05.2025, № 143 від 16.05.2025, № 144 від 16.05.2025, № 145 від 16.05.2025 та становить 36 060 грн. Враховуючи усе вищенаведене, позивач вважає, що у зв`язку з понесеними нею вищезгаданими витратами на доньку на навчання в сумі 32 200 грн., їх частину (тобто, половину цих витрат, які вона вже понесла та половину від суми 108 180 грн. - які вона має понести за наступні 3 навчальні роки) у розмірі 70 190 грн. слід стягнути з відповідача. Окрім цього, на позивача постійно покладаються витрати на здійснення звичайних побутових потреб доньки, на купівлю сезонних речей, на їжу в перервах між навчанням, на проїзд транспортом, на канцелярію для навчання, підручники, кишенькові гроші для проведення часу відпочинку з друзями. Реальні щомісячні витрати на забезпечення навчання та проживання [PERSON] складають щонайменше 6 000 грн. Водночас позивач, усвідомлюючи необхідність участі у витратах також і з її боку, заявляє до стягнення з відповідача лише 3 000 грн. щомісячно, що покриває лише половину реальних витрат на доньку, та є розумною і помірною сумою, враховуючи фінансові можливості обох батьків. Відповідач відзив на заяву про збільшення позовних вимог суду не надав. Представник позивачки у судовому засідання позов підтримала із підстав наведених у ньому та у заяві про збільшення позовних вимог, просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що позивачка просить стягувати витрати на майбутнє, в той же час зазначила, що вартість навчання може збільшуватися. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. У сторін є спільна дочка [PERSON] [INFO] , на даний час та на час подання позову вона вже була повнолітньою (а.с.4). Як вбачається із довідки від 27.02.2025 року та від 03.02.2026 року [PERSON] є студенткою другого курсу денної форми навчання інституту економіки та менеджменту ІФНТУНГ, довідка дійсна до 30 червня 2026 року (а.с.13). Також 09 серпня 2024 року позивачка уклала в інтересах дочки Договір про надання платної освітньої послуги в ІФНТУНГ для підготовки фахівців. Згідно розділу ІІІ Договору загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 128 800 грн., а вартість навчання за 2025-2026 роки 32 200 грн.(а.с.11-12). Як вбачається із копій квитанцій від 27.08.2024 року та 31.01.2025 року позивачка оплатила за навчання дочки по 16 100 грн., що разом становить 32 200 грн., тобто за 2025-2026 роки навчання (а.с.9-10). Представник позивачки стверджує, що вартість навчання на другому курсі зросла, додатковий договорі чи зміни в існуючий договір між сторонами не вносились, але збільшення вартості навчання підтверджується наказом ректора від 16.05.2025 року № 142., який є у вільному доступі на сайті Університету, тому позивачка просить стягнути з відповідача половину вартої навчання за три роки в сумі 70 190 грн. Згідно квитанції від 10.01.2026 року вона сплатила за навчання дочки 18 030 грн., що становить половину суми за другий курс. Суд звертає увагу щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Стаття 185 СК України встановлює, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Тому розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зазначив, що положення статті 185 СК стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц та від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини нею сплачено кошти за навчання. Але, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19. Але, враховуючи те, що на час сплати коштів за перший рік навчання в сумі 32 200 грн. дочка була неповнолітньою та те, що відповідач визнає позов в частині 10 000 гривень на рік, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки вже понесені додаткові витрати на повнолітню дочку [PERSON] , в розмірі 16 100 гривень. Щодо решти суми, то вона є необґрунтованою також із тих підстав, що позивачкою не підтверджено збільшення розміру навчання на другий та третій рік навчання і дочка вже є повнолітньою. З урахуванням вище зазначеного немає підстав для стягнення з відповідача половини вартості навчання їх дочки. Щодо стягнення з відповідача аліментів на дочку на час її навчання, то суд виходить з наступного. [PERSON] досягла повноліття [INFO] , у зв`язку із чим припинено стягнення аліментів з відповідача. Як встановлено судом, [PERSON] навчається у Івано-Франківському технічному університеті нафти й газу на денній формі навчання, що підтверджується копією договору та довідками. Судом самостійно здобуто інформацію про доходи сторін з Державного реєстру фізичних осіб платників податків (а.с.90-92). Позивачка працевлаштована та отримує щомісяця дохід у вигляді заробітної плати, а в 2024 році отримала дохід в сумі 96 782 грн. 27 коп. згідно податкової декларації про майновий стан та доходи. Відповідач немає доходів за 2024-третій квартал 2025 років. Також відповідач на утриманні має ще двох дітей [PERSON] , [INFO] , який вже є повнолітнім, та [PERSON] , [INFO] , який є малолітнім (а.с.47, 48). У відповідності з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, до яких відносяться: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів судом враховано вартість навчання, вік дитини, розмір доходу позивачки, відсутність офіційного доходу у відповідача. Враховуючи відсутність офіційного доходу у відповідача, наявність на його утриманні малолітнього сина, часткове визнання ним позову, суд вважає що запропонований позивачем розмір аліментів в сумі 3000 щомісячно є завищеним. Тому позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти у зв`язку із навчанням повнолітньої [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісячно на час навчання [PERSON] , але не пізніше досягнення нею 23-х річного віку Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Представник позивачки збільшила позовні вимоги, заявивши вимогу про стягнення аліментів, 09.09.2025 року, тому стягнення аліментів слід розпочати з 09 вересня 2025 року. Щодо стягнення судових витрат, то слід вказати наступне. За вимогами ст.133,137,141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в т.ч. на професійну правничу допомогу, які несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач зазначає, що фактично нею понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Ціна позову в даній справі складає 88 190 грн. (18 000 грн. аліменти та 70 190 грн. половина вартості навчання). Судом задоволено позовні вимоги на суму 28 100 грн. (12 000 грн. аліменти за 6 місяців та 16 100 грн. половина вартості навчання за 2025 рік). Тому враховуючи принцип пропорційності з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3186 грн. 30 коп. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача на користь держави слід стягнути мінімальну суму судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі ст. 180, 181, 182, 185, 191, 199, 200 СК України,

Outcome: partial