Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

27.10.2025 позивач ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулось до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 26.01.2025 між ТОВ «ЕКО ФІН» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит №93183441, згідно якого остання отримала кредит в сумі 6000 грн. строком на 365 днів з 26.01.2025 по 25.01.2026 зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплаті процентів належним чином не виконав, має заборгованість, яка станом на час звернення до суду з позовною заявою становить 19440 грн. з яких: 6000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 13200 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 240 грн. заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості. 02.10.2025 між ТОВ «ЕКО ФІН» та позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено Договір №02-10/25 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно якого до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право грошової вимоги за Договором №1695304 про надання споживчого кредиту від 26.01.2025. На підставі викладеного, позивач ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором №1695304 про надання споживчого кредиту від 26.01.2025 в розмірі 19440 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26.01.2025 між ТОВ «ЕКО ФІН» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит №93183441, згідно якого остання отримала кредит в сумі 6000 грн. строком на 365 днів з 26.01.2025 по 25.01.2026 зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с.12-63, 68-92, 123-138, 157-158, 161-198). 02.10.2025 між ТОВ «ЕКО ФІН» та позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено Договір №02-10/25 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно якого до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право грошової вимоги за Договором №1695304 про надання споживчого кредиту від 26.01.2025 (а.с.98-122, 139). Заборгованість відповідача [PERSON] , станом на час звернення до суду з позовною заявою становить 19440 грн. з яких: 6000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 13200 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 240 грн. заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості (а.с.94-97). Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1056-1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та визначається залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Оскільки, відповідач своєчасно та належним чином свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом не виконала, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем було понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 9000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.1, 156). Оскільки, позовну заяву задоволено, судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн., то слід зазначити наступне. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Як видно з Витягу з Акту №20 про надання юридичної допомоги від 10.10.2025 на виконання робіт з надання послуг правничої допомоги було витрачено 4 год. часу, а саме: надання усної консультації 2 год. (3000 грн.); складання позовної заяви 2 год. (3000 грн.) (а.с.156). Чинне процесуальне законодавство встановило такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19 вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved