Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Стислий зміст (виклад) позовних вимог. [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до Валківського районного суду Харківської області з позовом до Валківської міської ради (далі по тексту відповідач 1, Валківська міська рада), Держави Україна в особі Міністерства юстиції України (далі по тексту відповідач 2, Держава Україна в особі Міністерства юстиції України), який неодноразово уточнювала, останній раз 16 жовтня 2025 року, у якому просить: - визнати факт належності померлій [PERSON] 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який зареєстровано за померлим [INFO] [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [INFO] сестри [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. У період шлюбу набули у власність будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідно який є спільною сумісною власністю подружжя. [INFO] померла [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Після смерті сестри позивача, [PERSON] , була відкрита спадкова справа та до спадкової маси увійшла 1/2 частина будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вказану частину будинку, оскільки право власності було оформлене лише на чоловіка померлої [PERSON] , який помер [INFO] . Також зазначає, що позивач відкрито та безперервно володіє та користується майном своєї сестри понад 25 років. Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи. 19 листопада 2025 року від представника відповідача 2 надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 92-98). В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, представник відповідача 2 зазначила, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, і тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Станом на момент смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР, згідно якого спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Отже, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був виключно її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] (після дружини). Якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Після померлого [INFO] [PERSON] відкрита спадкова справа № 333/2000 на підставі заяви його сестри про прийняття спадщини, яка є спадкоємицею другої черги свого брата в розумінні статті 530 ЦК УРСР і ця особа не є позивачкою. Також зазначила, що у справах про спадкування щодо спадщини, яка відкрилася до 01.06.2003, належним відповідачем є спадкоємці (спадкоємець), які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є держава в особі уповноваженого органу. При цьому, Міністерство юстиції України не є тим уповноваженим органом, оскільки не було на час відкриття спадщини (у 2000), коли за відсутності спадкоємців майно переходило у власність держави, фінансовим органом (і не є тепер), а також органом, керівник якого мав повноваження звертатися з заявою про перехід майна у власність держави і, як наслідок, отримувати відповідне свідоцтво. [PERSON] , спадкоємицею якої нібито вважає себе позивачка, померла [INFO] , з позовом про визнання права власності остання звернулася 19.05.2025, тобто більш ніж через 25 років, тобто з пропуском позовної давності. 25 листопада 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона просить задовольнити позовні вимоги (а.с. 111-113). В обґрунтування відповіді на відзив зазначила, що позивач є спадкоємицею своєї сестри [PERSON] з дня відкриття спадщини, оскільки спадщину прийняла, що підтверджується рішенням Валківського районного суду Харківської області від 03 березня 2006 року, яким встановлено факт прийняття спадщини та визнано за позивачем право власності за позивачем на спадкове майно померлої. Державний нотаріус неправомірно відкрив спадкову справу після смерті [PERSON] на підставі тільки заяви неіснуючої особи [PERSON] , особа якої не була підтверджена паспортом громадянина України, оскільки з 06 листопада 1987 року, після реєстрації шлюбу, вона змінила прізвище на [PERSON] . Також зазначила, що строк позовної давності порушений не був, оскільки позивач спадщину після смерті своєї сестри прийняла. Аргументи (позиції) учасників справи. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання, у якому просить проводити розгляд справи за відсутності представника Валківської міської ради. Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Рух справи. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 20 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 03 червня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано з Валківської державної нотаріальної контори Харківської області належним чином завірені копії спадкових справ: № 315/2000 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; № 333/2000 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 24 червня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача 1 про витребування доказів. Витребувано: у Валківської державної нотаріальної контори Харківської області інформацію: чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] ; з Реєстру Валківської міської територіальної громади інформацію щодо: місця реєстрації [PERSON] , який помер [INFO] та мешкав за адресою: [ADDRESS] , а також відомостей щодо реєстрації за даною адресою інших осіб на день його смерті; місця реєстрації [PERSON] , [INFO] , який на момент смерті мешкав за адресою: [ADDRESS] , а також відомостей щодо реєстрації за даною адресою інших осіб на день його смерті; у Валківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області належним чином завірену копію актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] ; у Державному архіві Харківської області: належним чином завірену копію актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] ; належним чином завірену копію актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 29 липня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача про витребування доказів. Витребувано: у Старомерчицького старостинського округу Валківської міської ради Богодухівського району: належним чином завірену копію запису із Журналу реєстрації нотаріальних дій за 2000 рік щодо прийняття заяви про прийняття спадщини 15 травня 2000 року у [PERSON] ; належним чином завірені копії документів, що подавались при реєстрації заяви [PERSON] 15 травня 2000 року, яка була зареєстрована в реєстрі за № 77, про прийняття спадщини; належним чином завірені копії документів (виписки тощо), які містять відомості про документи на підставі яких було встановлено особу [PERSON] при реєстрації заяви від 15 травня 2000 року про прийняття спадщини, яка зареєстрвоана в реєстрі за № 77; у Валківської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 477/2005, заведеної до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] ; у Держаної міграційної служби України відомості щодо отримання паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , місце народження: Харківська область, Валківський район, с. Добропілля. 12 вересня 2025 року представником позивача адвокатом Степаненко Ольгою Григорівною подано заяву про залучення до участі у справі співвідповідача Держави України в особі Міністерства юстиції України. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2025 року задоволено заяву представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідача. Залучено до участі у справі № 615/790/25 за позовом [PERSON] до Валківської міської ради про визнання права власності співвідповідача Державу України в особі Міністерства юстиції України. 16 жовтня 2025 року позивачем подано уточнену позовну заяву. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2025 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] від 16 жовтня 2025 року до Валківської міської ради, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання факту та визнання права власності. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача Валківської міської ради про витребування доказів. Витребувано у Комунального підприємства «Валківське бюро технічної інвентаризації» Валківської міської ради Харківської області належним чином завірену копію архівної справи щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (архівна справа № 21). Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] у с. Добропілля Валківського району Харківської області та її батьками зазначено: [PERSON] і [PERSON] (т. 1 а.с. 6). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 05 листопада 1966 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після реєстрації якого останній присвоєно прізвище « [PERSON] » (т. 1 а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] у с. Добропілля Валківського району Харківської області та її батьками зазначено: [PERSON] і [PERSON] (т. 1 а.с. 10). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00018472831 від 04 серпня 2017 року, 14 серпня 1961 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уродженкою с. Добропілля Валківського району Харківської області, укладено шлюб, після реєстрації якого останній присвоєно прізвище « [PERSON] » (т. 1 а.с. 13). Комунальним підприємством «Валківське бюро технічної інвентаризації» Валківської міської ради надано копію архівної справи щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (надалі архівна справа) (т. 2 а.с. 148-188). Згідно копії довідки належності домоволодіння [ADDRESS] , що знаходиться в матеріалах архівної справи (т. 2 а.с. 150), головою колгоспного двору є [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконавчим комітетом Старомерчицької сільської ради 03 травня 1988 року на підставі рішення виконавчого комітету Валківського району ради народних депутатів № 149 від 19 квітня 1988 року. Відповідно до копій зведеного акта та оціночного акта, жилий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1921 році (т. 2 а.с. 151-153). Згідно виписки із рішення № 149 від 19 квітня 1988 року, вирішено оформити право особистої власності на будинок [ADDRESS] . Доручено виконавчому комітету Ст. Мерчицької сільської ради народних депутатів видати свідоцтво про право особистої власності на вказаний будинок в цілому на ім`я колгоспного двору, головою якого є [PERSON] (т. 2 а.с. 160). 03 травня 1988 року виконавчим комітетом Старомерчицької сільської ради народних депутатів видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, згідно якого житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (т. 2 а.с. 165). Згідно копії погосподарської книги № 8 Старомерчицької сільської ради народних депутатів на 1986 1990 роки, головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] , а членом його дружина [PERSON] (т. 2 а.с. 127-128). Згідно довідки Валківської міської ради № 03.17-25/24 від 05 червня 2025 року, згідно погосподарської книги № 2, 3 за 1996-2000 роки, громадянка [PERSON] , на день смерті [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] . Офіційні дані щодо проживання інших осіб за вищевказаною адресою відсутні (т. 1 а.с. 55). Відповідно до копії довідки з особистого рахунку погосподарської книги Старомерчицької сільської ради, станом на 16 грудня 1993 року у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , згідно запису погосподарської книги за № 104, членами колгоспного двору були: [PERSON] голова двору; [PERSON] член двору (т. 2 а.с. 169). [PERSON] та [PERSON] подано до виконавчого комітету Старомерчицької сільської ради заяву, у якій, у зв`язку з припиненням юридичного поняття типу господарства «колгоспний двір», просять замінити належне їм свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 03 травня 1988 року на свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] в цілому (т. 2 а.с. 168). Рішенням виконавчого комітету Старомерчицької сільської ради народних депутатів № 105 від 20 травня 1997 року, за результатами розгляду заяви [PERSON] та [PERSON] , вирішено оформити право особистої власності на житловий будинок у [ADDRESS] , в цілому на ім`я [PERSON] (т. 2 а.с. 173). На підставі вказаного рішення видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яке засвідчує, що в цілому жилий будинок, розташований у [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності (т. 2 а.с. 174). Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства «Валківське бюро технічної інвентаризації» Валківської міської ради № 02-08/241 від 07 травня 2025 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано Валківським бюро технічної інвентаризації 26 червня 1997 року в реєстровій книзі № 21 за реєстровим № 1. Будинок належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 26 червня 1997 року виконкомом Старомерчицької селищної ради народних депутатів та підставі рішення виконкому Старомерчицької селищної ради народних депутатів від 20 травня 1997 року № 105 (т. 1 а.с. 94). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 80). Після її смерті Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області було заведено спадкову справу № 315/2000 (т. 1 а.с. 7494). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 315/2000, 15 травня 2000 року до Валківської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті своєю рідної сестри [PERSON] (т. 1 а.с. 75). Згідно довідки Валківської міської ради № 03.17-25/24 від 05 червня 2025 року, згідно погосподарської книги № 2, 3 за 1996-2000 роки, громадянка [PERSON] , на день смерті [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] . Офіційні дані щодо проживання інших осіб за вищевказаною адресою відсутні (т. 1 а.с. 55). З листа Валківської міської ради № 04-37/3318 від 29 липня 2025 року вбачається, що згідно погосподарської книги № 02 на 1996-2000 роки, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] , [INFO] . Офіційні дані щодо проживання інших осіб за вищевказаною адресою відсутні (т.1 а.с. 152). Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 03 березня 2006 року по справі № 2-43, 2006, задоволено позов [PERSON] . Встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно. А саме: вклади в філії Валківського відділення Ощадбанку, які залишились після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 78). Із змісту вказаного рішення вбачається, що 20 грудня 2005 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на вклади в Ощадбанку в порядку спадкування за законом. Суд, приймаючи рішення, виходив з того, що [PERSON] фактично вступила у володіння майном після смерті сестри, оскільки забрала собі разом з іншим майном сестри і ощадні книжки. Відповідно до інформації Валківської державної нотаріальної контори Харківської області № 1155/01.16 від 21 липня 2017 року, адресованої [PERSON] , після померлої [INFO] [PERSON] 19 травня 2000 року відкрита спадкова справа № 315/2000 рік, яка заведена на підставі заяви [PERSON] . Будь-які інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини, а також відомості про інше спадкове майно відсутні. Свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] Валківською державною нотаріальною конторою станом на 21 липня 2017 року не видавались. Після померлого [INFO] [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] 26 травня 2000 року відкрита спадкова справа № 333/2000 рік на підставі поданої його сестрою [PERSON] заяви про прийняття спадщини, зареєстрованої в книзі обліку спадкових справ за № 644. Будь-які інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходили, свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] Валківською державною нотаріальною конторою станом на 21 липня 2017 року не видавались. З наданих документів (оригінали і копії) вбачається, що житловий будинок з будівлями, розташований у [ADDRESS] належить померлому [INFO] [PERSON] . Спадкоємцем щодо цього нерухомого майна на підставі ст. 530 Цивільного кодексу Української РСР є сестра спадкодавця [PERSON] , яка належним чином своєчасно прийняла спадщину, про що свідчать матеріали спадкової справи № 333/2000 рік. Розяснено право звернутись до суду для вирішення спірних питань щодо права власності на житловий будинок у [ADDRESS] (т. 1 а.с. 85). Матеріали спадкової справи № 315/2000 не містять будь-яких інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини, а також відомостей щодо видачі свідоцтв про право на спадщину на майно [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 61). Після його смерті Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області було заведено спадкову справу № 333/2000 (т. 1 а.с. 59-72). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 333/2000, 15 травня 2000 року до Валківської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата [PERSON] (т.1 а.с. 60). Справжність підпису [PERSON] засвідчила 15 травня 2000 року секретар Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області Ващенко О.В. Особу, що підписала документ, установлено. Заява зареєстрована в реєстрі за № 77. Згідно листа Валківської міської ради № 03.17-25/39 від 19 серпня 2025 року, до Журналу реєстрації нотаріальних дій за 2000-2001 роки Старомерчицької селищної ради, були внесені наступні дані про заяву громадянки [PERSON] , [INFO] : графа 1 номер нотаріальної дії 77; графа 2 дата вчинення нотаріальної дії 15.05.2000; графа 3 прізвище, ім`я, по батькові громадян, найменування підприємств, установ, організацій, або їх представників, для яких вчинено нотаріальну дію, їх адреса [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] ; графа 4 документ, що засвідчує особу, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії паспорт [NUMBER] , виданий ВВС Валківського райвиконкому Харківської області 17 жовтня 1978 року; графа 5 зміст нотаріальної дії посвідчення справжності підпису під заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , що помер [INFO] , що також підтверджується копією журналу реєстрації нотаріальних дій (т. 1 а.с. 171-174). Відповідно до листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 08 серпня 2025 року, за даними відомчої інформаційної системи ДМС, на ім`я [PERSON] , [INFO] , Валківським РВ УМВС України в Харківській області 02 вересня 2002 року оформлено паспорт громадянина України серії [NUMBER] (визнано недійним у зв`язку із смертю особи (т. 1 а.с. 175). З листа Валківської міської ради № 04-37/3318 від 29 липня 2025 року вбачається, що згідно погосподарської книги № 02 на 1996-2000 роки, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] , [INFO] . Офіційні дані щодо проживання інших осіб за вищевказаною адресою відсутні (т.1 а.с. 152). Відповідно до архівної довідки Державного архіву Харківської області № 01-42/3009, 3010 від 10 липня 2025 року, в архівному фонді Відділи записів актів громадянського стану районних відділень Управління НКВС УРСР по Харківській області у книзі реєстрації актів громадянського стану про народження по Добропільській сільській раді Валківського району Харківської області за 1935 рік є запис від 04 січня 1935 року (реєстраційний номер 2) про народження [INFO] « [PERSON] » (так у документі), батьки якого: « [PERSON] , 35 років, [PERSON] , 29 років» (так у документі) (т. 1 а.с. 129). Згідно архівної довідки Державного архіву Харківської області № 01-42/3009, 3010 від 10 липня 2025 року, в архівному фонді Відділи записів актів громадянського стану районних відділень Управління НКВС УРСР по Харківській області у книзі реєстрації актів громадянського стану про народження по Добропільській сільській раді Люботинського району Харківського округу (пізніше Валківський район Харківської області) за 1926 рік є запис від 12 січня 1926 року (реєстраційний номер № 2) про народження [INFO] « [PERSON] » (так у документі), батьки якої: « [PERSON] » (так у документі), 1899 року народження, та « [PERSON] » (так у документі), 1906 року народження (т.1 а.с. 128). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00049991664 від 12 березня 2025 року, між [PERSON] та [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Валківським РВВС 17 жовтня 1978 року, укладено шлюб, актовий запис № 11, після реєстрації якого останній присвоєно прізвище [PERSON] , про що 06 листопада 1987 року видано свідоцтво серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 69-70). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 03 жовтня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уродженкою с. Добропілля Валківського району Харківської області, укладено шлюб, актовий запис № 11, після реєстрації якого останній присвоєно прізвище [PERSON] (т. 1 а.с. 165). Матеріали спадкової справи № 333/2000 не містять будь-яких інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини, а також відомостей щодо видачі свідоцтв про право на спадщину на майно [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 164). Після її смерті Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області було заведено спадкову справу № 477/2005 (т. 1 а.с. 158-170). 21 жовтня 2005 року [PERSON] подано до Валківської міської ради заяву про прийняття спадини після смерті його дружини [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с. 160). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 03 жовтня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уродженкою с. Добропілля Валківського району Харківської області, укладено шлюб, актовий запис № 11, після реєстрації якого останній присвоєно прізвище [PERSON] (т. 1 а.с. 165). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області від 20 жовтня 2008 року, [PERSON] проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] на день смерті [INFO] і продовжує проживати в цьому будинку по даний час (т. 1 а.с. 165). Згідно листа Валківської міської ради № 04-37/1023 від 13 березня 2025 року, згідно погосподасрької книги № 3 на 2001-2005 роки, громадянка [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з громадянином [PERSON] , [INFO] . Офіційні дані щодо проживання інших осіб за вищевказаною адресою відсутні (т. 1 а.с. 72). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 477/2005, 09 грудня 2008 року до Валківської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] , який дія від імені [PERSON] , із заявою, у якій зазначено, що [INFO] померла дружина його довірителя [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] . Спадщину його довіритель [PERSON] прийняв, що стверджується спільною реєстрацією разом із спадкодавицею до дня її смерті та поданою заявою. Інших спадкоємців немає (т. 1 а.с. 159). 09 грудня 2008 року державним нотаріусом Валківської державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у [ADDRESS] (т. 1 а.с. 169). Матеріали спадкової справи № 477/2005 не містять будь-яких інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини, а також відомостей щодо видачі інших свідоцтв про право на спадщину на майно [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть № 49 від 01 квітня 2014 року (т. 1 а.с. 112). Згідно листа Валківської міської ради № 04-37/3318 від 29 липня 2025 року, відповідно до погосподарської книги № 04 на 2006-2010 роки [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 06 жовтня 2010 року знятий з місця реєстрації та вибув в будинок людини похилого віку м. Валки (т. 1 а.с. 152). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 81687829 від 28 червня 2025 року, відомості щодо спадкових справи, заведених щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , у Спадковому реєстрі відсутні (т. 1 а.с. 117). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Так, позивач в тому числі просить визнати факт належності померлій [PERSON] 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який зареєстровано за померлим [INFO] [PERSON] . На обґрунтування позову посилається на те, що вказаний будинок набувався у період шлюбу, відповідно, з урахуванням положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України є спільною сумісною власністю подружжя. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2025 року у справі № 953/9152/20 (провадження № 61-2631св24), зазначено, що: «У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»). Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц та інших. Правовий статус колгоспного двору визначався Цивільний кодексом Української РСР від 18 липня 1963 року Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР. Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 03 травня 1988 року, житловий будинок [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Згідно відомостей погосподарських книг та матеріалів архівної справи щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] була членом вказаного колгоспного двору. Отже, колгоспний двір належав [PERSON] та [PERSON] у рівних частках - по 1/2 частині кожному. Разом з цим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), вказано, що «Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. […] Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду». Приймаючи до уваги, що [PERSON] померла [INFO] , відповідно позовні вимоги про визнання факту належності померлій [PERSON] 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який зареєстровано за померлим [INFO] [PERSON] , задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [INFO] сестри [PERSON] , суд зазначає наступне. З огляду на обставини справи, до даних правовідносин слід застосувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР) в редакції, чинній на час смерті [PERSON] . Згідно із статтями 524, 529 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно із статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі № 747/467/18 та від 30 січня 2023 року в справі № 463/9696/20 зазначено, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. У постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 305/235/17 та від 03 листопада 2021 року в справі № 452/938/18 вказано, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , перед смертю та станом на день смерті проживала разом із своїм чоловіком [PERSON] у спірному будинку. Отже, з урахуванням того, що [PERSON] , відповідно до положень ст. 529 ЦК Української РСР є спадкоємцем першої черги після смерті своєї дружини [PERSON] , до її смерті та після проживав у спірному будинку, що свідчить про те, що він фактично вступив у володіння спадковим майном. Посилання позивача на те, що вона прийняла спадщину на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 03 березня 2006 року, суд до уваги не приймає, з огляд на наступне. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 03 березня 2006 року по справі № 2-43, 2006, задоволено позов [PERSON] . Встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно. А саме: вклади в філії Валківського відділення Ощадбанку, які залишились після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 78). Із змісту вказаного рішення вбачається, що 20 грудня 2005 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на вклади в Ощадбанку в порядку спадкування за законом. Суд, приймаючи рішення, виходив з того, що [PERSON] фактично вступила у володіння майном після смерті сестри, оскільки забрала собі разом з іншим майном сестри і ощадні книжки. Отже, предметом вказаного позову були вклади в Ощадбанку в порядку спадкування за законом. При цьому, із змісту вказаного рішення вбачається, що під час розгляду вказаної справи не досліджувалась уся сукупність спадкової маси після смерті [PERSON] , не надавалась оцінка входження до спадкового майна 1/2 частини спірного будинку, а також оцінка тому, що на момент смерті [PERSON] та після, [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги після смерті своєї дружини [PERSON] , продовжив проживати у вказаному будинку. Отже, суд доходить висновку, що позов [PERSON] є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Щодо застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву заявила про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача (т. 2 а.с. 92-97). В обґрунтування пропуску позивачем позовної давності представник відповідача 2 послалась на те, що [PERSON] , спадкоємицею якої вважає себе позивач, померла [INFO] , однак із даним позовом вона звернулась лише 19 травня 2025 року, тобто через більше ніж 25 років. Заперечуючи проти заяви відповідача позивач у відповіді на відзив послалась на те, що позовна давність не спливла, оскільки позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 03 березня 2006 року, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спірний будинок, оскільки право власності на нього оформлене лише на [PERSON] . Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). В частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зробила висновок про те, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону». Як вже було встановлено, [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , оскільки фактично вступив в управління спадковим майном, отже права позивача у даному випадку не були порушені, а тому підстави для застосування позовної давності відсутні. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. Інші судові витрати у справі відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed