Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

01.10.2025 року позивач [PERSON] звуернулась до суду з позовом до Полтавської міської територіальної громади, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про визнання права на реєстрацію місця проживання без надання згоди співвласника , в якому прохала визнати за [PERSON] право на реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , без отримання згоди співвласника. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що позивач [PERSON] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . 06.03.2024 року, маючи намір здійснити реєстрацію місця проживання за адресою фактичного проживання, позивач зверталась до Управління реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб з заявою про реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] з одночасним зняттям з зареєстрованого місця проживання Полтавська область, раніше Чутівський район, наразі [ADDRESS] . За результатами розгляду заяви від 07.03.2024 року було прийнято рішення про відмову в реєстрації місця проживання відповідно до Постанови КМУ від 07.02.2022 року № 265 «Деякі питання декларування та реєстрації місця проживання та ведення реєстрації територіальних громад» на підставі п.п.3 п. 87 особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості. А також зазначено, що згідно ст. 11 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» особа, яка декларує або реєструє своє місце проживання (перебування) у житлі, яке не є власністю (співвласністю) такої особи, та за відсутності документів, що підтверджують право на проживання в цьому житлі, під час подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) або декларації про місце проживання надає згоду власника (співвласника) житла чи уповноваженої особи житла на декларування або реєстрацію особою свого місця проживання (перебування) за адресою цього житла в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі декларування або реєстрації місця проживання особою, яка є власником (співвласником) цього житла, згода інших співвласників або інших осіб, місце проживання яких зареєстровано/задекларовано в цьому житлі, не вимагається. В зв`язку з відсутністю згоди сппівласниці 1/3 частини квартири по [ADDRESS] [PERSON] , в зв`язку з неможливістю її надання, так як особа померла, тому позивач змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Так, неможливість реєстрації місця проживання за адресою фактичного проживаня через ненадання згоди власника 1/3 частини квартири порушують права позивача, зокрема на отримання соціальних, публічних послуг за місцем фактичного проживання. Ухвалою судді Подільського районного суду міфста Полтави 03 жовтня 2025 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 22.10.2025 року представником відповідача Полтавської міської ради - Вусик М.Ю. подано відзив на позовну заяву, в якому вказував про відсутність підстав для задоволення позову до Полтавської міської територіальної громади, так як відповідач не є співвласником 1/3 квартири [ADDRESS] та не має повноважень щодо здійснення реєстрації місця проживання (перебування). Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 17 листопада 2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради. Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 16.12.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В день судового розгляду від позивачки [PERSON] та її представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] в день судового розгляду подав заяву про розгляд справи без його участі, происть позовні вимоги його дружини [PERSON] задовольнити. Предстаники відповідачів в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] ) належить: 1/3 відсутня реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2/3 належить [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу від 06.09.2021 року, який складено та посвідчено Приватним нотаріусом Святецькою І.В., зареєстровано в реєстрі № 2526. Згідно даного договору продавець [PERSON] (продавець) передала, а [PERSON] (покупець) прийняв у власність 2/3 частини квартири номер [ADDRESS] . Відповідно до даного договору купівлі продажу покупцем в даному договорі є чоловік позивачки, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 07.03.2019 року виданого Полтавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області серії [NUMBER] . Договір укладався зі згоди дружини покупця [PERSON] , шляхом написання нотаріально посвідченої заяви. Так, позивачка [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, ведуть спільне господарство та проживають однією сім`єю за однією адресою. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] до її продажу продавцем [PERSON] покупцю [PERSON] , та оформлення спадкових прав продавцем, належала [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане на підставі Розпорядження органу приватизації від 17 вересня 1993 року № 983, а також довідкою виданою приватним підприємством Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 01.09.2021 року № 10161, де зазначено, що відповідно до матеріалів БТІ в реєстровій книзі № 116 за реєстровим № 16080 зареєстровано право власності за вищевказаними особами. Після смерті [PERSON] , власником 2/3 частки квартири стала [PERSON] , що підтверджується письмовими доказами, а саме копією довідки з БТІ від 01.09.2021 року за № 10161, копією свідоцтва про право власності на житло видане відділом приватизації житла ПТРЗ та зареєстроване в реєстровій книзі №116 за номером № 16080. Таким чином, власниками квартири були: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що [INFO] у м. Полтаві [PERSON] , у віці 78 років , померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть 27 серпня 1996 року, зроблено відповідний актовий запис № 2607, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого міським відділом записів актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради народних депутатів 27.08.1996 року. [INFO] у м. Полтаві [PERSON] , у віці 59 років померла, про що 07.12.2017 року, зроблено відповідний актовий запис за № 681, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Подільським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 07.12.2017 року. Після смерті [PERSON] , [PERSON] оформила спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видане свідоцтво складалося з 1/3 частки квартири. Співвласниками вказаної квартири стали: 2/3 частки [PERSON] , а 1/3 частина квартири у власності [PERSON] .. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме мйано, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що об`єкту кв. [ADDRESS] , реєстрація речового права проведено на 2/3 частки, які належать чоловіку позивачки [PERSON] .. Відповідно до Витягу з Спадкового реєстру вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Таким чином, в зв`язку з смертю співвласника 1/3 частки домоволодіння [PERSON] , згода на реєстрацію місця проживання дружини іншого співвласника 2/3 частки домоволодіння, не може бути надана фізично, що стало підставою для звернення позивачки [PERSON] з даним позовом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист своого цивільного права у разі йоого порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особу має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Аналізуючи складові правомочності права власності, надання особою, яка є власником житла, дозволу на реєстрацію місця проживання особи, стосується права користування майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, передбачено, що члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї васнирка будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК УКраїни, а саме: дружина наймача (власника), їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарством. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користуваня цим житлом. У постанові Верховного Суду № 731/34/17 зазначено правовий висновок про те, що ознака спільного проживання є обов`язковою умовою розуміння сім`ї. Так, судова практика щодо визнання права на проживання та реєстрацію без згоди власників зводиться до наступного: право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11 грудня 2003 року №1382-IV (далі Закон№ 1382-IV), відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією Україниі закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Статтею 3 Закону № 1382-IV визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, Так, відповідно до підпункту 5 пункту 35 вказаного Порядку, для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник), уповноважена особа житла або уповноважена особа спеціалізованої соціальної установи, закладу для бездомних осіб, іншого надавача соціальних послуг з проживанням подає документи, що підтверджують: право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла (зазначені документи та згода не вимагаються під час реєстрації місця проживання (перебування) малолітніх та неповнолітніх дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або законних представників (представників), або одного з них. Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (надалі - Закон №1871-IX). Згідно статті 24 Закону 1871-IX, встановлено, що орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: 1) повідомлення територіального органу або підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб, про смерть особи із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого у встановленому порядку; 2) заяви власника (співвласників) житла, інших осіб про смерть особи; 3) припинення особою громадянства України або скасування рішення про набуття громадянства України; 4) припинення підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; 5) повідомлення відповідного закладу для бездомних осіб, іншого надавача соціальних послуг з проживанням про втрату підстав для отримання особою соціальних послуг, що надаються відповідно доЗакону України «Про соціальні послуги»; 6) судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; 7) припинення підстав на право користування житлом (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житла, закінчення/припинення навчання в закладі освіти), відчуження житла та інших визначених законодавством документів; 8) заяви власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла, у разі якщо місце проживання (перебування) особи було задекларовано або зареєстровано, крім випадків реєстрації місця проживання у житлі, що підлягає приватизації; 9) повідомлення уповноваженої особи житла закладу освіти про втрату підстав для проживання особи в гуртожитку, що належить до сфери управління цього закладу освіти; 10) відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно частини 5 статті 8 Закону № 1871-IX, у разі якщо особа не є власником (співвласником) житла, за адресою якого декларується місце її проживання, декларування місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла, яка надається в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг та зазначається в декларації про місце проживання під час її формування. Відомості, передбаченічастиною другою цієї статті, згода власника (співвласників) житла не вимагаються у разі декларування місця проживання дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання їхніх батьків або інших законних представників чи одного з них. Обов`язковість отримання згоди власника (співвласників) житла на декларування або реєстрацію особою свого місця проживання (перебування) за адресою цього житла визначено також у статті 11 Закону № 1871-IX. Отже, підставою для реєстрації місця проживання особи, яка не є власником житла, де має намір зареєструватися, є документи, які засвідчують право даної особи на проживання у цьому житлі передбачені п.35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання або документально оформлена згода на реєстрацію, надана власниками житла. Зважаючи на те, що квартира [ADDRESS] в розмірі 2/3 частки належить чоловікові позивачки [PERSON] , з яким позивачка фактично мешкає в зазначеному житлі та вселилася у квартиру зі згоди чоловіка, як дружина власника, та який також надав згоду на реєстрацію її місця проживання в зазначеному житлі, та згода власника 1/3 частки [PERSON] не може бути надана в зв`язку зі смертю останньої, що перешкоджає позивачці реалізувати обов`язок визначений нормами ч.1 ст. 5 Закону №1871-IX та п.5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), та порушує її права пов`язані з метою декларування та реєстрацією місця проживання (перебування) особи, визначеною положеннями ст. 3 Закону, суд приходить до висновку, що позивачкою обрано належний спосіб захисту у вигляді визнання за нею права на реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , без отримання згоди співвласника 1/3 частки зазначеної квартири, оскільки установлено фізичну неможливість отримати згоду на реєстрацію позивачки за вказаною адресою іншого співвласника цього житла. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з заявою позивачки про залишення судового збору за нею,

Outcome: approved