Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача на його користь сума боргу за договором позики від 10.09.2025 № 25/08/25 в загальному розмірі 1 116 906,85 грн., яка складається з: 1 100 000,00 грн сума основного бору; 15 415,07 грн пеня; 1 491,78 грн 3% річних та понесені у справі судові витрати. Позовні вимоги обгрунтував наступним. 10.09.2025 між сторонами у справі було укладено Договір позики № 25/08/25. За умовами договору, відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 1 100 000,00 грн та зобов`язався повернути позичу не пізніше 15.11.2025. Сторони узгодили відповідний графік платежів. Так, грошові кошти підлягають поверненню: до 31.10.2025 550 000,00 грн та до 15.11.2025 550 000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання з повернення грошових коштів у передбачений строк не виконав та не здійснив дій для повернення коштів. Відповідно до п.4.3 Договору позивачем було розраховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.11.2025 по 24.11.2025 15 415,07 грн. Крім того, позивачем в порядку ч.2 ст.625 ЦК України розраховано 3% річних від простроченої суми 1 491,78 грн. Вказані суми просить стягнути з відповідача на його користь та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 11 169,07 грн. 23.12.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 14.01.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду в судовому засіданні. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, клопотань про відкладення від нього не надходило. Правом подачі відзиву на позов не скористався. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного та положень ст.223 ЦПК України, судом ухвалено проводити судовий розгляд за даною явкою та, з урахуванням положень ст.280-281 ЦПК України, проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідив матеріали справи, оцінив зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно частини статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Перевіряючи обставини по справі судом встановлено, що 10.09.2025 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики № 25/08/25, згідно якого, позичальник прийняв у позикодавця грошову суму в сумі 1 100 000,00 грн, які зобов`язався повернути в два платежі в рівних сумах до 31.10.2025 та до 15.11.2025. Позика є безвідсотковою. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. В підтвердження отримання грошових коштів у розмірі 1 100 000,00 грн, відповідно до договору позики від 10.09.2025 [PERSON] поставив підпис в вказаному договорі. Також сторони погодили графік повернення, який є Додатком №1 до Договору позики. а.с.6,7. Крім того, 10.09.2025 відповідач [PERSON] написав власноруч розписку про отримання грошових коштів із зазначенням умов повернення позики, які відповідають умовам, зазначеним у договорі. а.с.8. Відповідно до п.4.3 Договору позики, сторони обумовили, що у випадку порушення строків повернення позики позичальник зобов`язується сплатити на користь позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (до ст. 526 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч.2, 3 ст. 545 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Факт укладання договору позики між сторонами підтверджується відповідним договором та додатком № 1 до Договору позики, в яких зазначена сума коштів, яка була надана відповідачу [PERSON] позивачем [PERSON] , із зазначенням кінцевого строку виконання зобов`язань за даним договором щодо повернення суми позики. Під час розгляду справи вказані обставини не були спростовані відповідачем. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В даній справі позивачем доведено факт передачі відповідачу грошових коштів в позику в сумі 1 100 000,00 грн та факт не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасного повернення коштів, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 1 100 000,00 грн є обгрунтованими та підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені за період з 01.11.2025 по 24.11.2025 (згідно п.4.3 Договору позики) в розмірі 15 415,07 грн та 3% річних (згідно ч.2 ст.625 ЦК України) в сумі 1 491,78 грн, суд виходить з наступного. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Водночас суд зазначає, що згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, доповненим Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Воєнний стан на території України оголошено з 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", що є загальновідомою обставиною та доказування не підлягає. Таким чином, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період, починаючи з 24 лютого 2022 року і протягом дії воєнного стану та тридцяти денного строку після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд враховує, що дійсно п.4.3 Договору позики передбачає, у випадку порушення строків повернення позики позичальник зобов`язується сплатити на користь позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочення. Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Разом із тим, згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В даній справі п.4.3 Договору позики суперечить нормам ЦК п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, тому до спірних правовідносин суд застосовує діючі норми ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені в сумі 15 415,07 грн. та 3% річних 1 491,78 грн, не підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу 1 100 000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог - у розмірі 11 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial