Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі ТОВ «Фінпром Маркет») через систему «Електронний суд» звернулось до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №8918579 від 21.05.2025 у розмірі 8074 грн., з яких: 2000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1729 грн. сума заборгованості за процентами; 345 грн. сума заборгованості за комісією; 4000 грн. сума заборгованості за пенею/неустойкою та понесені судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №8918579, за умовами якого позикодавець надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 грн. строком на 360 днів (з 21.05.2025 по 15.05.2026), з (фіксованою) процентною ставкою 0,95 % які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісії у розмірі 17.25 % від суми кредиту (що у грошовому виразі складає 345 грн.). У разі порушення відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 100 грн. за кожен день понадстрокового користування. Договір підписано електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 576300, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу), у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Позивач, на виконання умов договору позики №8918579 від 21.05.2025, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 2000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] за посередництвом платіжної установи. Враховуючи вищевикладені умови договору позики №8918579 від 21.05.2025 та додаткової угоди, та не здійснені відповідачем платежів у рахунок погашення заборгованості, заборгованість останнього за договором позики складає 8074 грн., зокрема: 2000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1729 грн. сума заборгованості за процентами; 345 грн. сума заборгованості за комісією; 4000 грн. сума заборгованості за пенею/неустойкою. Отже, відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за процентами та інших нарахувань не виконав ні перед позикодавцем/первісним кредитором, ані перед позивачем/фактором ТОВ «Фінпром Маркет», що набуло право вимоги за договором позики №8918579 на підставі договору факторингу. 16.10.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали Договір факторингу №16/10/25, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики №8918579 від 21.05.2025. Відповідно до Реєстру прав вимоги від №16/10/25-1 від 16.10.2025 до договору факторингу №16/10/25 від 16.10.2025, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 8074 грн., з яких: 2000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1729 грн. сума заборгованості за процентами; 345 грн. сума заборгованості за комісією; 4000 грн. сума заборгованості за пенею/неустойкою. В зв`язку з вищевикладеним просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 8074 грн., судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію. Представник позивача, повідомлений через систему «Електронний суд». Крім того в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.7). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.47-48), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Також, на офіційному сайті Канівського міськрайонного суду Черкаської області були зазначені відомості про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Станом на 05.02.2026 клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Судом встановлено, що 21.05.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії (надійний) № 8918579. Договір позики підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора «576300», що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу), у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000 грн. (п. 2.2.1) строком на 360 днів (п. 2.2.2.) зі сплатою процентів у розмірі 0,95% в день (зазначено в графіку). Комісія за надання кредиту 17.25% від суми наданого кредиту (що в грошовому виразі становить 345 грн.) (п.п.2.2.8). 21.05.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] кошти в сумі 2000 грн., що стверджується платіжною інструкцією № 28a83781-559c-41b0-83d1-763a4765ff4d. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за Договором Кредитної лінії №8918579 від 21.05.2025. З розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] за Договором Кредитної лінії №8918579 від 21.05.2025 станом на 24.10.2025 складає 8074 грн., з яких: 2000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1729 грн. - сума заборгованості за процентами, 345 грн. - сума заборгованості за комісією, 4000 грн. - сума заборгованості по пені. Заборгованість розрахована за період з 15.10.2025 р. по 24.10.2025. 16.10.2025 між ТОВ «Фінпром Маркет» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу №16/10/25, за яким ТОВ «Фінпром Маркет» отримало право вимоги за кредитним договором №8918579. З відповіді АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] та надано виписку про рух коштів по картці № [NUMBER] за період з 21.05.2025 по 24.05.2025, з якої вбачається, що [PERSON] 21.05.2025 о 13:18:46 було перерахована кошти у сумі 2000 грн. (а.с. 45-46). У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаними вище договорами позики утворилась заборгованість. Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон №675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону №675). Статтею 12 Закону №675 визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №675). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором на підставі Договору факторингу у взаємозв`язку з Реєстром прав вимог №16/10/25-01 до Договору факторингу. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили суму кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: 576300. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним у кредит від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів в сумі 2000 грн., так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Кредитного договору в строки, передбачені цим правочином. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав грошового зобов`язання щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором як первинному кредитодавцю ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», так і його правонаступнику у спірних правовідносинах ТОВ «Фінпром Маркет», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 2000 грн. в рахунок погашення основної суми боргу підлягає задоволенню. Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 1729 грн., то суд зазначає про таке. З дослідженого договору кредитної лінії №8918579 від 21.05.2025 вбачаться, що сторони дійшли згоди про те, що у період строку кредиту, проценти за користування сумою кредиту кредитодавцем нараховуються наступним чином: з першого дня включно і до закінчення строку кредиту в розмірі 0,95% за кожен день, починаючи з першого дня користування кредитом (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за договором та підлягають сплаті періодично кожні 30 календарних днів з дати надання кредиту у складі першого обов`язкового платежу та мінімальних обов`язкових платежів. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Так, за період строку кредиту (з 21.05.2025 по 15.05.2026) розмір відсотків, які мав сплатити кредитодавцю відповідач (з урахуванням того, що відсотки нараховуються з першого дня користування сумою кредиту), становить 1729 грн (розмір відсотків за користування сумою кредиту розрахований за період з 21.05.2025 до 19.08.2025). Отже, сукупний розмір відсотків, які мав сплатити відповідач як позичальник згідно умов підписаного ним Кредитного договору, з урахуванням строку нарахування первісним кредитодавцем відсотків, тобто з 21.05.2021 по 19.08.2025, складає 1729 грн, що відповідає тому розміру відсотків, що заявлений позивачем до стягнення з відповідача в прохальній частині позовної заяви. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача, в рахунок сплати відсотків за Кредитним договором, в розмірі 1729 грн. є обґрунтованою та вмотивованою, а відповідно такою, що підлягає до задоволення. Водночас відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних належних і допустимих доказів щодо неправильності розрахунку заборгованості за Кредитним договором, зокрема, з призми розміру сплачених ним коштів у рахунок як погашення тіла кредиту, так і відсотків, що вплинуло б на розмір заборгованості, зокрема, за відсотками. Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості зі сплати комісії в розмірі 345 грн., то суд зазначає про таке. Пунктом 2.2.8 Кредитного договору обумовлено, що комісія за надання кредиту 17.25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 345 грн). Водночас п. 2.1 Кредитного договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на, погоджений умовами договору, строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту відповідно до умов цього договору. Отже, підписанням Кредитного договору без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору. Зміст зобов`язання в наведеному Кредитному договорі, в контексті сплати комісії за надання кредиту, викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз Кредитного договору дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін цього правочину зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути зі сплатою процентів за кредитним договором та комісією, в розмірі та умовах погоджених сторонами. Частинами 1, 2, 3 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Частиною 1 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановивши зазначені обставини у справі, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений Кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти та комісію. Отже, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування позивачем комісії в розмірі 345 грн. за надання кредиту. Крім того, відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних належних і допустимих доказів щодо сплати ним позивачу комісії в розмірі 345 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 345 грн., в рахунок заборгованості зі сплати комісії за надання кредиту, підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені/неустойки в розмірі 4000 грн., то суд зазначає про таке. Так, відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Згідно Пунктом 8.3.9 Кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення понадстрокового користування кредитом (його частиною) за договором сплачувати в повному обсязі нараховану неустойку, та нести відповідальність, передбачену договором. Розмір неустойки сторонами Кредитного договору обумовлений в сумі 100 грн/день (п.2.2.8 Кредитного договору). Крім того, з розрахунку заборгованості за Кредитним договором, складеного позивачем ТОВ «Фінпром Маркет», суд встановив, що первісний кредитодавець ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило нарахування [PERSON] як позичальнику пені/неустойки на загальну суму 4000 грн. станом на 24.10.2025. Частинами 1 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. При цьому виключення зі змісту Закону України «Про споживче кредитування» норм щодо заборони стягнення під час воєнного стану з боржника неустойки за невиконання позикових (кредитних) зобов`язань немає правового значення, оскільки якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України (п. 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17). Оскільки договір був укладений 21.05.2025 та пеня та/або штраф нараховані за період дії воєнного стану, тому позов в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею//неустойкою в сумі 4000 грн. задоволенню не підлягає. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та частково обґрунтованими, а тому суд вважає, що позов ТОВ «Фінпром Маркет» про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню на суму 4074 грн. У задоволенні іншої частини вимог слід відмовити. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті судового збору, то суд зазначає про таке Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Водночас ч.1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог (50,46%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3493,04 грн. (1222,342 грн. - судовий збір, 2270,70 грн.- витрати на правничу допомогу). Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. На підставі викладеного та

Outcome: partial