Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» в електронній формі через систему «Електронний суд» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 19 вересня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 152868 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором, на наступних умовах: сума виданого кредиту 2 000,00 грн; дата надання кредиту 19 вересня 2020 року; строк кредиту 30 днів; валюта кредиту UAH; стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 31 січня 2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 10 400,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 8 400,00 грн. Згідно п. 1.4. договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. На виконання вимог п. 1.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). На підтвердження виконання товариством п. 1.4 кредитного договору надано інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 09 квітня 2025 року, відповідно до якої 19 вересня 2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2 000,00 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Зазначає, що 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28 жовтня 2021 року до Договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . На виконання вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» та п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором №152868 від 19 вересня 2020 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. Крім цього вказує на те, що орієнтовний розрахунок судових витрат ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» у зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань [PERSON] в рамках кредитного договору становить 12 922,40 грн, в тому числі 10 500,00 грн витрати на професійну правову допомогу та 2 422,40 грн сплачений судовий збір за подачу до суду позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості. З огляду на вищевикладене, просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Кредитним договором № 152868 від 19 вересня 2020 року в сумі 10 400,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 8 400,00 грн, а також стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою судді від 17 червня 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відтак призначено судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Вісімнадцятого листопада 2025 року представник позивача адвокат Пархомчук С.В. в електронній формі через систему «Електронний суд» подав заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн; розгляд заяви про розподіл судових витрат здійснити без виклику сторін; проти винесення заочного рішення не заперечує. Зазначає, що під час подання позовної заяви позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 12 922,40 грн, які складаються з витрат на судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правову допомогу, яка орієнтовно становила 10 500,00 грн. Фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду даної справи в суді першої інстанції становить 10 500,00 грн, що підтверджується Актом про отримання правової допомоги від 12 листопада 2025 року та квитанцією про оплату зазначеної правової допомоги від 12 листопада 2025 року. У судове засідання представник позивача адвокат Пархомчук С.В. не з`явився, однак у позовній заяві одночасно просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а в разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що 19 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 152868, згідно умов якого товариство надало [PERSON] фінансовий кредит в розмірі 2 000 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Так, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 18 жовтня 2020 року. Строк дії договору становить 30 днів. За користування кредитом [PERSON] зобов`язався сплатити товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надано [PERSON] в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної таким. Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок [PERSON] . Невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.cly.com.ua/. Відповідно до п. 3.4 договору, клієнт зобов`язаний: надати товариству всі документи, необхідні для укладення цього договору та достовірну особисту інформацію, у тому числі про свій фінансовий стан; своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, встановленому договором; повідомляти товариство про зміну даних клієнта, зазначених в розділі 7 цього договору не пізніше 5 (п`яти) днів з моменту виникнення таких змін шляхом подання відповідного повідомлення на електронну пошту товариства, зазначену в даному договорі; виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором. Згідно п.п. 6.1, 6.3, 6.8, 6.9 цього ж договору, такий складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами договору. Підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. Клієнт підтверджує, що отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Одночасно з Договором про надання фінансового кредиту № 152868 відповідачем [PERSON] 19 вересня 2020 року за допомогою електронного підпису підписано Графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що є Додатком № 1 та невід`ємною частиною до Договору про надання фінансового кредиту № 152868 від 19 вересня 2020 року. Згідно наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» Довідки про ідентифікацію підтверджується, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 152868 від 19 вересня 2020 року, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua/: одноразовий ідентифікатор KL2763; дата відправки ідентифікатору позичальнику 19 вересня 2020 року; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор, - 380688898391. Як вбачається з Інформаційної довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» № 746/04 від 09 квітня 2025 року, таке як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція. Сайт Торговця: CLY.COM.UA Тип транзакції: видача. Дані транзакції наступні: номер транзакції 30049-60438-39827; номер замовлення A297796B159622CLY152868T996201; сума 2 000,00 грн; дата та час проведення 19 вересня 2020 року 09:14:04; номер платіжної картки [NUMBER] ; емітент платіжної картки PRIVAT BANK; код авторизації 748752; опис Выдача кредита #152868. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведеного, суд встановив, що Договір про надання фінансового кредиту № 152868 від 19 вересня 2020 року укладений сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Будь-яких доказів, які б свідчили про протилежне, судом не встановлено. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) та інших, які враховуються судом при вирішенні спору. Також суд встановив, що 28 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (Фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» (Клієнт) було укладено Договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого Клієнт передає (відступає) Фактору Права вимоги до Боржників, які виникли у Клієнта внаслідок невиконання Боржниками умов Кредитних договорів, та які входять до Портфелю Заборгованості. Оформлення відступлення Права Вимоги відбувається в наступному порядку. За цим Договором Клієнт передає, а Фактор приймає Права Вимоги в розмірі Портфеля Заборгованості. Для підтвердження дійсності Прав Вимоги, що відступаються, Клієнт надає Фактору Документацію в порядку, передбаченому цим Договором. Права Вимоги переходять до Фактора після підписання Сторонами цього Договору. В разі невиконання виконання Фактором вимог п. 7.2 Договору, Договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання Фактором зобов`язання щодо сплати другої частини Ціни продажу, Договір вважається неукладеним, а Клієнт повертає Фактору першу частину Ціни продажу, сплачену відповідно до п. 7.2. Договору. Відступлення Права Вимоги за цим Договором здійснюється без згоди Боржників. З моменту переходу до Фактора Прав Вимоги, відповідно до умов п. 6.2.3 цього Договору, Фактор Клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) Клієнта за цими Кредитними договорами. Разом з Правами Вимоги до Фактора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій Боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які Фактор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання Боржника. У випадку, якщо з моменту переходу до Фактора Права Вимоги Клієнт отримав від Боржників будь-яку суму грошових коштів в погашення Заборгованості Боржників, Клієнт зобов`язаний перерахувати вказану суму Фактору протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту її отримання. Як вбачається з Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 152868 від 19 вересня 2020 року (дата закінчення договору 18 жовтня 2020 року) у загальному розмірі 10 400,00 грн, з яких: 2 000,00 грн залишок по тілу кредиту та 8 400,00 грн залишок по відсотках. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з наданої позивачем Виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 152868, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за кредитним договором № 152868 від 19 вересня 2020 року станом на 13 січня 2025 року (включно) складає 10 400,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2 000,00 грн та прострочена заборгованість за процентами становить 8 400,00 грн. Станом на 13 січня 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» повідомляє, що заборгованість за кредитним Договором 152868 від 19 вересня 2020 року не погашена. Нарахування відсотків, пені, штрафів ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не здійснювало. Оскільки матеріали справи свідчать про невиконання позичальником [PERSON] умов Договору про надання фінансового кредиту № 152868 від 19 вересня 2020 року, відтак позов у частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за сумою кредиту згідно вказаного договору у розмірі 2 000,00 грн підлягає до задоволення. Що стосується позову в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за процентами у розмірі 8 400,00 грн, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Пунктом 1.2. Договору про надання фінансового кредиту № 152868 від 19 вересня 2020 року чітко визначено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 18 жовтня 2020 року. У матеріалах справи докази пролонгації вищевказаного договору відсутні. Отже, розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , становить 1 200,00 грн за період з 19 вересня по 18 жовтня 2020 року, виходячи з розрахунку: 2 000 грн (тіло кредиту) х 2 % (відсоткова ставка) х 30 днів (строк кредиту). Таким чином, нарахування процентів поза межами строку кредитування, до дня повного виконання зобов`язань, є безпідставним. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, враховуючи вищенаведене та те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту № 152868 від 19 вересня 2020 року, у добровільному порядку суму боргу не повернув, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованості за вказаним договором у розмірі 3 200,00 грн, з яких: 2 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту та 1 200,00 грн прострочена заборгованість за процентами, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10 500 грн, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. При визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, та відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до наявних у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року та Додаткової угоди № 1 від 27 грудня 2024 року до Договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В., Акту про отримання правової допомоги від 12 листопада 2025 року встановлено факт надання позивачу послуг правової допомоги, зокрема: зустріч та консультацію щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] в рамках кредитного договору №152868 від 19 вересня 2020 року; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції вартістю 10 500 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 39735 від 12 листопада 2025 року позивачем здійснено на рахунок [PERSON] оплату за правничу допомогу згідно рахунку 12.11.2025-195 від 12 листопада 2025 року договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року у розмірі 10 500 грн. ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду. Суд вважає, що витрати понесені позивачем, є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу). Отже, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, а відповідач, у свою чергу, з приводу розміру правової допомоги заперечень не надавав, а тому витрати на правову допомогу в розмірі 10 500 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 2 422,40 грн судового збору (з урахуванням положень ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (30,77 % від ціни позову), на користь позивача з відповідача [PERSON] слід стягнути 745,37 грн судового збору.

Outcome: partial