Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 21050,00 грн, з яких: сума кредиту - 2000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 12700,00 грн, сума донарахованих за 107 календарних днів процентів - 5350,00 грн, штрафні санкції - 1000,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.02.2024 ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] уклали в електронному вигляді договір № 4390261, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 2000,00 грн, строк кредиту - 360 днів: із 15.02.2024 до 09.02.2025. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував кредитні кошти на картку № [NUMBER] , яку відповідач указав особисто під час укладення договору. Останній ж не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує. 25 жовтня 2024 року укладено договір факторингу № 25/10/2024, відповідно до якого ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" відступило на користь ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" (на даний час змінило назву на ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ") права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором № 4390261 від 15.02.2024. Заборгованість відповідача за вказаним договором становить 21050,00 грн, з яких: сума кредиту - 2000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 12700,00 грн, сума донарахованих за 107 календарних днів процентів - 5350,00 грн, штрафні санкції - 1000,00 грн, Представник позивача в судове засідання не з`явився, безпосередньо в позовній заяві просить проводити розгляд справи без його участі, не заперечив проти винесення заочного рішення (а.с. 1-13). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, де визначена дата судового засідання, з копією опису про направлення позовної заяви та повістки про виклик до суду рекомендованими поштовими відправленнями за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 108), які повернулися з відміткми "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 112-113, 121-122), після чого суд опублікував оголошення про виклики до суду на офіційному сайті "Судова влада України" (а.с. 1120). Також дані РНОКПП відповідача внесені у статкартку в програмі "Д-3", що забезпечує його можливість отримувати всі процесуальні документи в застосунку "Дія". Відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань до суду не подавав. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 17 грудня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та проведенням судового засідання, а також задоволив клопотання позивача про витребування доказів. 09 січня 2026 року на адресу суду надійшли витребовувані докази. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] , хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзив на позов не подав, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а тому суд дійшов висновку про доцільність проведення заочного розгляду справи та про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням того, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: як установив суд, порядок надання фінансових послуг ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" визначений у Правилах надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" (а.с. 53-60). [PERSON] 15.02.2024 звернувся до ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим подав заяву про прийняття пропозиції на укладення договору про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, а також ознайомився з умовами кредитування у вказаному Товаристві, про що свідчить Паспорт споживчого кредиту, які відповідач підписав 15.02.2024 за допомогою одноразових ідентифікаторів відповідно 55190 та 59129 (а.с. 24, 25-27). Ознайомившись із основними умовами кредитування, [PERSON] цього ж дня 15.02.2024 підписав електронним цифровим підписом з використанням одноразового ідентифікатора 83879 договір № 4390261 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а також його додатки № 1 (Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) та № 2 Інформаційне повідомлення. У договорі серед іншого відповідач вказав свої особисті дані, у тому числі належного йому платіжного засобу № [NUMBER] (а.с. 28-38). За умовами вказаного кредитного договору сторони погодили, що на умовах, установлених цим договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту - 2000 грн (п. 1.2). Строк кредитування - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (п. 1.3). Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах усього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору (п. 1.4.1); знижена процентна ставка становить 0,01 % в день та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 15.03.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичних (стандартних) умовах (п. 1.4.2). Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжного засобу № [NUMBER] (п. 2.1). Дата надання кредиту 15.02.2024 або 16.02.2024 (п. 2.2). На підставі відповідного договору (а.с. 41-46) ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" 15.02.2024 перерахувало від ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" на користь [PERSON] на картку [NUMBER] кредитні кошти в сумі 2000 грн, про що свідчить повідомлення № 20241101-3385 від 01.11.2024 (а.с. 48). Згідно з повідомленням АТ "Ощадбанк" № 46/12-11/1256/2026-БТ від 05.01.2026, на ім`я [PERSON] емітовано банківську картку [NUMBER] (а.с. 115), на яку 16.02.2024 зараховано 2000,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція від 17.02.2024 (а.с. 116). Як слідує з розрахунку заборгованості за договором № 4390261 від 15.02.2024, за [PERSON] станом на 25.10.2024 рахується заборгованість в розмірі 15700,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредита становить 2000,00 грн, заборгованість за відсотками - 12700,00 грн, заборгованість за штрафними санкціями - 1000,00 грн (а.с. 47-51). Проценти нараховані за період із 15.02.2024 до 25.10.2024. За період із 15.02.2024 до 15.03.2024 застосовувалася процентна ставка - 0,01 %, які були перераховані 19.03.2024 за ставкою 2,5 %, за період із 20.03.2024 до 25.10.2024 - 2,5 %. Будь-яких сплат не проводилося. 25 жовтня 2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" (клієнт) та ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" (фактор) було укладено договір факторингу № 25/10/2024, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержавння яких належить клієнту (п. 1.1). Перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (п. 1.2) (а.с. 66-74). Згідно з актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 і платіжною інструкцією, ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" передав, а ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" прийняв Реєстр боржників та здійснив сплату згідно договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 (а.с. 75, 78). Відповідно до Реєстру боржників від 25.10.2024, до ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4390261 на загальну суму 15700,00 грн, із яких: 2000,00 грн - заборгованість за кредитом, 12700,00 грн - заборгованість по процентах, 10000,00 грн - заборгованість за пенею/штрафами (а.с. 76-77). ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" повідомило боржників про відступлення права вимоги, у тому числі боржника за договором № 4390261, ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" за договором факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024, на підтвердження чого позивач надав повідомлення від 28.10.2024 (а.с. 81). Після отримання права вимоги ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" змінило найменування на ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" (а.с. 89) та продовжило нарахування процентів за спірним кредитним договором за період із 26.10.2024 до 09.02.2025 на суму 5350,00 грн, що в межах строку кредитування, застосовуючи процентну ставку 2,5 %, на що вказує відповідний розрахунок заборгованості (а.с. 79-80). Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ", непогашення відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов такого висновку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, в якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як установив суд із матеріалів справи, 15 лютого 2024 року ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та відповідач [PERSON] в електронному вигляді уклали договір № 4390261 про надання споживчого кредиту, що свідчить про виникнення між ними кредитних правовідносин, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст. 509, 1054 ЦК України. Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" свої зобов`язання за договором № 4390261 виконало в повному обсязі, перерахувавши відповідачу на належний йому рахунок кредитні кошти в розмірі 2000,00 грн, що підтверджується описаними вище доказами, тобто факт отримання кредитних коштів знайшов своє підтвердження. Як указав суд вище та встановив із розрахунків заборгованостей, на підставі укладеного кредитного договору [PERSON] , отримавши кредитні кошти (2000,00 грн), не повернув їх, хоча, згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. [PERSON] свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. Заперечень від останнього з даного приводу до суду не надходило. Відповідач не підтвердив факту належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, як і не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому кредитними коштами, а тому підставною до стягнення сумою заборгованості за тілом кредиту є 2000,00 грн. З урахуванням положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, первісний кредитор та позивач нарахували позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідач погодився. Так, за період із 15.02.2024 до 25.10.2024 ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та за період із 26.10.2024 до 09.02.2025 ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ", що в межах строку кредитування, нарахували на заборгованість [PERSON] проценти із застосуванням відсоткової ставки в розмірі 2,5 % на суму 12700,00 грн та 5350,00 грн, що склало загальну суму заборгованості за процентами 18050,00 грн. Однак суд звертає увагу на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року, денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. А відтак застосування за період із 23.04.2024 до 09.02.2025 щоденної процентної ставки у розмірі 2,50 % суперечить вимогам Закону України "Про споживче кредитування". Тому, шляхом проведення арифметичних розрахунків та з огляду на вказані вище норми законодавства, суд уважає, що підставно заявленою до стягнення сумою заборгованості за період із 15.02.2024 до 09.02.2025, що в межах строку кредитування, слід уважати 10460,00 грн, із яких: - 3400,00 грн - нарахованих за період із 15.02.2024 до 22.04.2024 (2000,00 грн * 2,5 % * 68 днів); - 3600,00 грн - нарахованих за період із 23.04.2024 до 20.08.2024 (2000,00 грн * 1,5 % * 120 днів); - 3460,00 грн - нарахованих за період із 21.08.2024 до 09.02.2025 (2000,00 грн * 1 % * 173 дні). Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення із [PERSON] заборгованості за нарахованими процентами слід задовольнити частково, на суму 10460,00 грн. Даючи оцінку нарахованій за спіриним договором заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 1000,00 грн, суд уважає за необхідне зазначити таке. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У розрахунку заборгованості (а.с. 47-51) зазначено про нарахування первісним кредитором 1000,00 грн штрафних санкцій, з яких 750,00 грн нараховано 21.04.2024, 250,00 грн - 21.05.2024, тобто такі нарахування мали місце після 24 лютого 2022 року, а тому, згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідач [PERSON] звільняється від їх сплати. Таким чином, суд, ураховуючи положення п. 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважає, що позов в частині стягнення з відповідача нарахованих штрафних санкцій в розмірі 1000,00 грн не підлягає задоволенню. З урахуванням установлених вище обставин, суд виснує, що [PERSON] за кредитним договором № 4390261 від 15.02.2024 має невиконані зобов`язання на загальну суму 12460,00 грн, з яких 2000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10460,00 грн - заборгованість за підставно нарахованими та несплаченими процентами. Факт переходу права вимоги до [PERSON] від ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" до ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" (до зміни найменування - ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА") підтверджується описаними вище договором факторингу, реєстром боржників, актом прийому-передачі та платіжною інструкцією, й відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу, укладений між первісним кредитором та ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" (після зміни найменування ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА") у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаних правочинів. Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. З огляду на те, що ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало у повному обсязі, будь-яких доказів на спростування вказаного останній суду не надав, факт переходу прав вимоги знайшов своє підтвердженя, тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ", суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за спірним кредитним договором у розмірі 12460,00 грн, із яких 2000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10460,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами, задоволивши позов частково. У задоволенні решти вимог (стягнення процентів нарахованих за більшою відсотковою ставкою, ніж передбачена Законом України "Про споживче кредитування", та штрафних санкцій) відмовити з викладених вище мотивів. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 14). Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (59,19 % від заявленої до стягнення суми заборгованості (12460,00 грн * 100 % / 21050,00 грн)), то, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1433,82 грн (2422,40 грн* 59,19 %) сплаченого судового збору, що пропорційно до задоволених позовних вимог. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 10000,00 гривень надав: - договір № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024, який укладений між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ", в якому визначено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару (п. 4.3). Послуги професійної правничої допомоги надаються адвокатом клієнту на підставі укладеної заявки на виконання доручення, яка є невід`ємною частиною договору (п. 4.4). Після виконання заявки адвокат складає акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який підписує та надає клієнту для узгодження та підпису (п. 4.6) (а.с. 90-91); - заявку № 13057 від 05.11.2025 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024, в якій визначені види послуг та їх вартість (а.с. 92-93); - акт № 13057 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 04.12.2025, в якому зазначено про надання адвокатом Столітнім М.М. ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" послуг по супроводу боржника [PERSON] на загальну суму 10000,00 грн із розмежуванням видів виконаних робіт та їх вартості (а.с. 94); - рахунок на оплату № 13057-04/12-2025 від 04.12.2025 за договором № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024 по боржнику [PERSON] на суму 10000,00 грн (а.с. 95); - ордер на надання правничої допомоги адвокатом Столітнім М.М. ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю вказаного адвоката (а.с. 96, 97). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Відповідач ж не заявив клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і не навів обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала би до задоволення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним та обґрунтованим з урахуванням обсягу наданих послуг адвокатом та часом, витраченим на їх надання. Однак, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5919,00 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам (59,19 % від заявленої до стягнення суми в розмірі 10000,00 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial