Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 50762,01 грн. Свої вимоги мотивує тим, що він отримує банківські послуги в АТ "Ощадбанк". У вказаному банку йому відкрито картковий рахунок [NUMBER] та видано кредитну картку № [NUMBER] . Як фінансовий телефон він зазначив номер [NUMBER] . На картковому рахунку станом на 20 грудня 2023 року було встановлено кредитний ліміт 42000,00 гривень. 12 січня 2024 року о 17:16 год на його фінансовий номер надійшло СМС-повідомлення про збільшення суми кредитного ліміту, внаслідок чого ліміт склав 46000,00 грн. Указане повідомлення він побачив тільки приблизно о 18:15 год. Оскільки він не подавав ніякої заявки на збільшення кредитного ліміту, то вирішив одразу перевірити в застосунку "Ощад 24/7", чи це не помилка. Зайшовши в застосунок, він побачив повідомлення про те, що йому, дійсно, встановлено кредитний ліміт +4000,00 грн, а загальна сума кредитного ліміту склала 46000,00 грн. Таким чином, АТ "Ощадбанк" в односторонньому порядку збільшило кредитний ліміт до 46000,00 гривень. Крім того він побачив, що з його карткового рахунку [NUMBER] двічі зняли кошти загальною сумою 40000,00 грн, а саме: в сумі 28000,00 грн о 17:17 год та в сумі 12000,00 грн о 17:23 год на невідому йому картку [NUMBER] . Так як він не здійснював та не підтверджував ніяких операцій щодо перерахування коштів, то відразу ж звернувся на гарячу лінію АТ "Ощадбанк" та повідомив про незаконний переказ коштів. Працівники банку заблокували його картки і порадили звернутись у правоохоронні органи. 13 січня 2024 року з приводу збільшення кредитного ліміту та незаконного зняття з його рахунка коштів у сумі 40000,00 грн він звернувся до ВП № 1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області. 14 лютого 2024 року було внесено відомості в ЄРДР. 15 січня 2025 року (в понеділок) він звернувся у відділення № 10008/0161 АТ "Ощадбанк" у м. Долина, де знову повідомив про збільшення кредитного ліміту без його згоди та незаконне зняття коштів в сумі 40000,00 грн. Працівники банку видали йому нову картку та вкотре порадили звернутись до поліції. 31 січня 2025 року він звернувся до відповідача вже з письмовою заявою, в якій просив повернути викрадені з його карткового рахунку кошти в сумі 40000,00 грн, на яку отримав відповідь від 28.02.2024 №108-075-40/182, в якій відповідач зазначив, що 12.01.2024 о 17:09:40 год отримав на фінансовий номер СМС з кодом підтвердження для входу в Ощад 24/7, після чого і були здійсненні операції та переказано кошти. Всі операції проведено коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку з правильним введенням паролів, які відомі лише клієнту, а тому вони вважають, що зняття грошових коштів з його карткового рахунку стало можливим у зв`язку з порушенням вимог Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, оскільки саме клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про логін, пароль, картковий пароль, а також ПІН, строк дії, номер картки тощо. Твердження відповідача про те, що він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. На його фінансовий номер 12.01.2024 не надходили СМС-повідомлення з кодом підтвердження для входу в Ощад 24/7 та про проведені транзакції за картковим рахунком на суму 12000,00 грн та 28000,00 грн. На фінансовий номер надійшло тільки СМС- повідомлення про суму кредитного ліміту. Проте, він не зміг зменшити суму кредитного ліміту, оскільки кошти з його карткового кредитного рахунку вже були зняті протягом 7 хвилин. Незважаючи на те, що він не користувався кредитними коштами та не перераховував кошти з карткового рахунку [NUMBER] в сумі 40000,00 грн, відповідач щомісячно нараховує та стягує з нього відсотки за користування кредитними коштами. Всього з 01 лютого до 01 серпня 2024 року стягнув 10762,01 грн, а саме: 01 лютого 2024 року в сумі 1017,73 грн; 01 березня 2024 року в сумі 1622,13 грн; 01 квітня 2024 року в сумі 1622,13 грн; 01 травня 2024 року в сумі 1903,40 грн; 01 червня 2024 року в сумі 1462,79 грн; 01 липня 2024 року в сумі 1462,56 грн; 01 серпня 2024 року в сумі 1671,30 грн. З вересня 2024 року відповідач припинив нарахування та стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Отже, загальна сума безпідставно списаних коштів 12 січня 2024 року та стягнутих відсотків за користування кредитними коштами з 01 лютого до 01 серпня 2024 року складає 50762,01 грн. Він своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому його позов про захист прав споживача та стягнення грошових коштів є таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідач подав відзив на позов, у якому просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. Свою позицію мотивує тим, що [PERSON] , зазначає, що повідомлення про збільшення кредитного ліміту він побачив об 18:15 год. Однак позивач виклав не всі події, які відбувалися 12.01.2024 з 17:00 год до 19:00 год, із метою приховати факти, які є важливими для розгляду справи. Як слідує з Додатку № 1, 12.01.2024 об 17:09 на фінансовий номер позивача [NUMBER] в автоматичному режимі здійснено телефонний дзвінок з банку, де голосовий помічник Софія повідомила код із 4 цифр для входу в систему Ощад 24/7 (нова версія Flumo). Вказаний код знав лише клієнт [PERSON] , який він свідомо передав невідомим особам (шахраям), які за допомогою даного коду за 3 хв, а саме об 17:12 год 12.01.2024 зареєструвалися в новому застосунку Flumo Ощад 24/7 на пристрої іРhone, де встановили біометрію для входу в Ощад 24/7. Для реєстрації і встановлення нового мобільного застосунку використовуються реквізити ПК та Пін-код до неї, які відомі тільки клієнту, а також одноразові ОТП-паролі, які надаються в автоматичному режимі на фінансовий номер мобільного телефону. Фінансовий номер клієнта [NUMBER] не змінювався напередодні та жодних звернень та скарг щодо непрацездатності сім-картки від клієнта не надходило, смс сповіщення успішно відправлялися та доставлялися на фінансовий номер позивача. Як зазначає [PERSON] , 12.01.2024 по його рахуку [NUMBER] було встановлено кредитний ліміт без його відома та в односторонньому порядку, але даний факт не відповідає дійсності. 07 червня 2023 року між сторонами була підписана Заява про приєднання № 802312710/220523 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). 08 липня 2023 року клієнту встановлено кредитний ліміт у сумі 15000,00 грн, яким він відповідно успішно користувався аж до наступного збільшення ліміту. Банк в автоматичному режимі збільшив кредитний ліміт по картці клієнта до суми 42000,00 грн, тобто останній ще станом на 20.12.2023 розумів процедуру збільшення кредитного ліміту по картці та усвідомлював, що банк має право відповідно до умов Договору зменшувати або збільшувати йому розмір ліміту кредитування, в тому числі в односторонньому порядку. Відповідно до умов укладеного Договору, 12.01.2024 о 17:13 через Ощад 24/7 було виконано перерозподіл балансів, шляхом зменшення на 400000 грн балансу Іnstallmant (розстрочка), що призвело до автоматичного збільшення суми кредитних коштів на картці клієнта. Про даний факт останній був повідомлений СМС повідомленням на Viber 12.01.2024 об 17:16 хв. Щодо оскаржувальних операцій, які здійснені шахрайськими діями, Банк зазначає, що після отримання від позивача 4-х значного коду об 17:09 хв та об 17:11 хв у мобільному додатку Ощад 24/7 (нова версія Flumo) шахраями була зроблена спроба верифікації. З 3-ї спроби була здійснена успішна верифікація картки, а вже об 17:17 хв був здійснений перший переказ коштів через UKR KYIV MOBILE BANKING на картку [NUMBER] ( [NUMBER] ) в сумі 28000,00 грн, а в 17:23 хв 12.01.2024 - переказ через UKR KYIV MOBILE BANKING коштів на суму 12000,00 грн на ту ж саму карту, відкриту в А-Банку. Вказані операції підтверджувалися біометрією або кодом доступу, який встановлюється при першому вході або в налаштуваннях безпеки. В даному випадку це відбувалося вже з іРhone, на який був встановлений мобільний додаток Flumo об 17:12 на телефон невідомих осіб, який давав доступ до коштів [PERSON] . Такі операції не викликали підозри щодо правомірності, оскільки клієнт є активним користувачем системи Ощад 24/7 і по картці вже здійснювалися подібні перекази коштів. Після того як позивач зрозумів, що він надав дані доступу третім особам до його грошових коштів, він зателефонував до контакт-центру. При першому зверненні 12.01.2024 о 18:48 [PERSON] в телефонному режимі, останній нічого не вказав та завершив розмову, без з`єднання з оператором. Другий вхідний дзвінок відбувся об 18:50 12.01.2024, під час якого [PERSON] повідомив про несанкціоноване списання коштів з рахунку. Оператор заблокував карту по причині підозри на шахрайство в мережі Інтернет, про що позивача було повідомлено СМС-повідомленням на Viber об 18:58 12.01.2024. Оператор також зафіксував інформацію клієнта про відмову від операцій 12.01.2024, які було здійснено в Ощад 24/7, заблокував та закрив обліковий запис в Ощад 24/7, рекомендуваши звернутися до поліції для написання відповідної заяви про вчинення шахрайських дій. Операції, які були проведені 12.01.2024, відбулися коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки Банку (повний номер платіжної картки, строк її дії та пароль СVС2), з правильним введенням унікальних одноразових паролів (ОТР-коди) для одноразової операції в мережі Інтернет, які були направлені 12.01.2024 на особистий (фінансовий) номер мобільного телефону [NUMBER] . Отже, позивач повідомив іншій особі ОТР-пароль для входу в систему "Ощад 24/7" і такі дії призвели до переказу коштів з його банківського рахунку в загальній сумі 40000,00 грн на рахунок іншої особи. У зв`язку з діями позивача станом на 04.12.2024 по картці [NUMBER] виникла заборгованість в загальному розмірі 48967,05 грн, яка нарахована відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Так як спірні операції по картці проведені коректно та з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку, з правильним введенням паролів, які відомі лише клієнту, банк дійшов висновку, що [PERSON] сам вчинив дії, які дали змогу іншій особі шахрайським шляхом ініціювати зазначені платіжні операції. Вини працівників АТ "Ощадбанк" у незаконному знятті коштів з рахунку [NUMBER] [PERSON] не встановлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задоволити. Додатково зазначив, що він працює до 17 год. Після завершення робочого часу він ще пів години затрачає на доїзд додому. Того дня, 12.01.2024, тільки коли він повернувся додому, він побачив повідомлення з банку. До того часу ніхто до нього не телефонував. У нього був установлений ліміт на переказ коштів у сумі не більше 2000 грн. Представниця позивача - адвокат Кос Т.В. у судовому засідання підтримала позицію свого довірителя з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задоволити. Додатково зазначила, що повідомлення про збільшення кредитного ліміту [PERSON] побачив тільки через годину після такого збільшення, коли зайшов у застосунок Ощад 24. Також тоді він виявив не тільки одноособове збільшення банком кредитного ліміту, а і списання з його рахунку коштів. У зв`язку з цим він звернувся у банк. Його картку було заблоковано. На наступний ранок він звернувся в поліцію, а 15.01.2024 - звону в банк, де йому рекомендували звернутися до правоохоронних органів. Також указала, що служба безпеки банку не відреагувала належним чином на вхід до мобільного банкінгу позивача з іншого девайсу та на введення до цього двічі неправильного коду. При цьому її довіритель будь-яких даних стороннім особам не повідомляв. Представниця відповідача - адвокат Юрчишин О.М. у судовому засіданні підтримала відзив на позов, у задоволенні позову просила відмовити. Також зазначила, що, відповідно до заяви про приєднання № 802312710/220523, до картки, на яку позивач отримує заробітню плату, було надано кредитний ліміт. Такий ліміт за умовами укладеного договору міг бути зменшений чи збільшений банком у односторонньому порядку. Оскільки [PERSON] був хорошим клієнтом, його кредитний ліміт було збільшено. Щодо зняття коштів, то 17:09 12.01.2024 позивач отримав пін-код та дзвінок з ОТП-повідомленням. Через 3 хв після цього невідомі особи, отримавши код від [PERSON] , зареєструвалися у мобільному застосунку та здійснили вхід у мобільний банкінг, увівши правильні дані. Про здійснення входу клієнту приходить повідомлення. Якщо б під час входу у мобільний застосунок були якісь підозрілі дії, банк би відразу на них відреагував. Оскаржувані операції не викликали підозри, оскільки під час входу в систему банк зателефонував на фінансовий номер телефону, який був закріплений за [PERSON] , та повідомив коди, за допомогою якого здійснилася реєстрація у новій системі. О 17:09 позивач одночасно зі дзвінокм розголосив інформацію третім особам, у зв`язку з чим останні перерахували кошти з його рахунку. Провини банку в цьому немає. Представник відповідача - адвокат Івоненко І.Ф., який брав участь у розгляді справи як у режимі відеоконференції, так і безпосередньо в приміщенні суду, просив у задоволенні позову відмовити. Свою позицію мотивував тим, що вини представників АТ "ОщадБанк" у здійсненні спірних транзакцій не встановлено. Всі вони були проведені коректно з використанням необхідних реквізитів платіжної картки, зі правильним введенням строку дії та CVV2/CVC2 паролю, які відомі тільки держателю картки. Позивач не змінював свій фінансовий номер. Саме на нього банк повідомив 4 цифри, які слід було ввести у застосунок. Однак, ці цифри він передав, мабуть, третім особам. Зняття коштів, дійсно, було з іншого апарату, проте через застосунок Ощад 24, активним користувачем якого був позивач, тому в банку не було підстав уважати, що його використовує інша особа. Після отримання скарги від [PERSON] , картку було заблоковано. Тобто банк винонав усі необхідні дії, натомість клієнт не дотримався умов п. 9.15, 9.16, 9.17 ДКБО, згідно з якими користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації повідомити про це емітента у спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем, тому підстав для стягнення спірних коштів нема. Також надав письмові пояснення щодо нарахування процентів (а.с. 189-191), у яких зазначив, що при нарахуванні позивачу відсотків застосовувалася процесингова система wау4, в якій проценти розраховуються щодня відповідно до балансу рахунку на кінець дня, нараховуються клієнту на рахунок у білінгову дату та виставляються до оплати 01 числа місяця. Білінгова дата проводиться у вихідний день передостаннього тижня місяця, за умови наявності у поточному місяці після дати проведення білінгу не менше одного робочого дня, тобто для кожного місяця дата білінгу визначається індивідуально (наприклад, дата білінгу у липні 2023 р. - 29.07.2023, період білінгу - з 24.06.2023 до 28.07.2023 включно). Станом на 27.04.2024 у клієнта виникла прострочена заборгованість, яка не була погашена та на 89 день (24.07.2024р.) у клієнта відпрацювали заходи софт-колекшн (перенесенено заборгованість на спеціальні суб-рахунки для обліку такої заборгованості, донараховано відсотки, закрито кредитну лінію). На період дії софт-колекшн відсотки на заборгованість не нараховуються. Ураховуючи умови кредитування клієнта [PERSON] , розрахунок процентів за користування кредитними коштами здійсненого за листопад 2023 року з урахуванням таких параметрів: - розрахунковий період (визначений період часу для нарахування процентів на залишки коштів на картковому рахунку, за користування коштами Банку) за листопад 2023 становив період із 28.10.2023 до 24.11.2025 (включно); - білінгова дата (процедура формування узагальнених звітів про всі операції, здійснені по кожному картковому рахунку за визначений період часу (розрахунковий період нарахування та виплати (або стягнення) процентів на залишки коштів на карткових рахунках за користування коштами Банку (кредитом (в т.ч. протягом Грейс періоду), несанкціонованим овердрафтом), комісійних винагород Банку) відбулася 25.11.2025; - розмір процентної ставки за користування кредитними коштами по договору - 46.1 річних. З урахуванням вказаного, сума нарахованих процентів за листопад 2023 року (243,20 грн) повністю відповідає сумі, зазначеній в розрахунку заборгованості за основним боргом та процентами від 04.12.2024. Спір між сторонами не вирішено. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: згідно із ухвалою від 26.11.2024, суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 17 грудня 2024 року представниця позивача в системі "Електронний суд" сформувала клопотання про перенесення розгляду справи. 18 грудня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 10 січня 2025 року представниця позивача в системі "Електронний суд" сформувала клопотання про витребування доказів, яке надалі уточнила у клопотанні про витребування доказів від 14.01.2025. Згідно із ухвалою від 15.01.2025, суд задоволив клопотання про витребування доказів, продовжив строк проведення підготовчого провадження та в підготовчому судовому засіданні оголосив перерву. 29 січня 2025 року на адресу суду надійшли витребовувані докази. 18 лютого 2025 року представниця відповідача подала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням на лікарняному. 12 березня 2025 року суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду, про що постановив відповідну ухвалу. 09 квітня 2025 року представниця позивача в системі "Електронний суд" сформувала клопотання про перенесення розгляду справи. В судовому засіданні 13.05.2025 заслухано вступне слово сторін, досліджено докази та в судовому засіданні оголошено перерву для перевірки сторонами розрахунків, на які вони посилаються на підтвердження своїх позицій. 19 травня 2025 року представниця відповідача подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивувала необхідністю отримання від спеціалістів роз`яснень щодо проведеного розрахунку заборгованості. 16 червня 2025 року представниця позивача в системі "Електронний суд" сформувала клопотання про долучення доказу (розрахунку відсотків), поновивши строк для його подання. 20 та 22 серпня 2025 року відповідно на електронну та поштову адреси суду від представника відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. 25 вересня 2025 року представник відповідача повідомив про вступ у розгляд справи та 26 вересня 2025 року подав клопотання про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, що суд задоволив ухвалою від 26.09.2025. 20 вересня та 06 жовтня 2025 року представник відповідача - адвокат Івоненко І. подавав заяви про ознайомлення з матеріалами справи. 15 жовтня 2025 року представник відповідача - адвокат Івоненко І. подав клопотання про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, яке також надійшло до суду поштовим відправленням 21.01.2025, що суд задоволив ухвалою від 15.10.2025. 14 листопада 2025 року представник відповідача - адвокат Івоненко І. надав письмові пояснення щодо нарахування відсотків, а 17.11.2025 - клопотання про відкладення розгляду справи. Дослідивши всі надані сторонами доказами, після судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення рішення, проголошення якого призначив на 05.02.2026. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: як слідує із заяви про приєднання № 802312710/220 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 07.06.2023, Шістка І.І. звернувся до АТ "Ощадбанк" та шляхом підписання заяви беззастережно приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. [PERSON] серед іншого просив вважати його фінансовим номером телефону [NUMBER] . На підставі вказаної заяви банк відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] . Частиною заяви про приєднання є заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), в якій визначені основні умови кредитування в банку (а.с. 57-63). Відповідач долучив до матеріалів справи витяг із договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції, яка діє з 04.05.2023, однак такий не містить підпису позичальника (а.с. 64-71). Як ствердив позивач, 12.01.2024 о 17:16 йому в застосунок Viber надійшло повідомлення від АТ "Ощадбанк" про те, що по його рахунку [NUMBER] змінено кредитний ліміт. Сума кредитного ліміту складає 46000,00 грн. На підтвердження вказаного надав відповідну роздруківку (а.с. 14-15). При цьому він ствердив, що про зміну кредитного ліміту дізнався тільки через годину після такої зміни. На підтвердження факту збільшення кредитного ліміту позивач надав роздруківку з мобільного застосунку Ощад 24, з якої слідує, що 12.01.2024 о 17:13 було успішно збільшено кредитний ліміт через застосунок Flumo на 4000 грн (а.с. 16-18). Як слідує з додатків № 1 та № 4, які надав відповідач, у клієнта були доступні ліміт кредиту - розстрочки в розмірі 4000 грн та відновлювальна кредитна лінія по картці 42000,00 грн. 12 січня 2024 року о 17:13:08 через Ощад 24 було виконано перерозподіл балансів, шляхом зменшення на 4000 грн балансу, що призвело до автоматичного збільшення доступної суми кредитних коштів. 12 січня 2024 року о 17:16 банк змінив кредитний ліміт. Загальна сума ліміту - 46000,00 грн. Про зміну кредитного ліміту повідомлено клієнта шляхом направлення 12.01.2024 о 17:16:55 sms на телефон [NUMBER] (а.с. 73, 77). Позивач зазначає, що після збільшення кредитного ліміту, з його рахунку 12.01.2024 через застосунок Ощад 24 було перераховано грошові кошти двома сумами 12000,00 грн та 28000,00 грн, що склало загальну суму 40000,00 грн, підтвердженням чого слугує згадана роздруківка з мобільного застосунку Ощад 24 (а.с. 17-18). [PERSON] вказує, що він не здійснював 12.01.2024 переказів коштів на суму 40000 грн та відносно нього було вчинено шахрайські дії, у зв`язку з чим він зателефонував до відповідача. Так, з прослуханого в судовому засіданні аудіозапису, який надала представниця відповідача (а.с. 49), суд установив, що на ньому містяться зафіксовані 12.01.2024 дзвінки [PERSON] до контакт-центру "Ощадбанк". Дзвінки до КЦ здійснювались з номеру телефону: [NUMBER] : 12.01.2024 о 18:48 - вхідний дзвінок. Першочергово дзвінок був опрацьований голосовим помічником Софією. Запит щодо автоматичного збільшення кредитного ліміту та наявної заборгованості по рахунку. Голосовий помічник повідомив, що для перевірки інформації потрібно вказати останні 4 цифри номеру картки. Клієнт нічого не вказав та завершив розмову, без з`єднання з оператором; 12.01.2024 о 18:50 - вхідний дзвінок. Запит щодо проблем з кредитним лімітом по [NUMBER] (КР№UA553365030000026204008023127). Під час дзвінка було встановлено, що по рахунку клієнта було збільшено розмір кредитного ліміту та здійснено несанкціоноване списання коштів з рахунку. Оператор заблокував ПК№ [NUMBER] (КР№UA553365030000026204008023127) по причині підозра на шахрайство в мережі Інтернет, зафіксував інформацію про відмову від операцій за 12.01.2024, які було здійснено в "Ощад 24/7" . Також оператор заблокував та закрив обліковий запис в "Ощад 24/7". Клієнт повідомив, що даних картки стороннім особам не розголошував. Проблем з SIM-карткою не виникало та пристрій з фінансовим телефоном не втрачав. Оператор рекомендував у найкоротший термін звернутись до поліції для написання відповідної заяви про вчинення шахрайських дій; 12.01.2024 о 19:16 - вхідний дзвінок. До КЦ звернулась 3-тя особа. Запит, щодо несанкціонованого списання коштів з рахунку. Оператор повідомив, що для перевірки інформації по рахунку до КЦ має звертатись держатель платіжної картки. Після передачі слухавки держателю картки, оператор нагадав клієнту про правомірність збільшення розміру кредитного ліміту. Оператор повідомив про необхідність зателефонувати до КЦ повторно та завершив розмову у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. Також [PERSON] з приводу вчинення відносно нього шахрайських дій звертався до уповноважених осіб відповідача і з письмовими заявами, в яких указав, що невідомі особи заволоділи доступом до застосунку Ощад 24 та до грошових коштів, які були на його картковому рахунку, хоча він ніяким чином не сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка давала б змогу ініціювати платіжні операції (а.с. 21, 23, 37). На свої звернення він отримав відповіді (а.с. 22, 24-25, 26, 28-29), в яких зазначено, що 12.01.2024 о 17:09:40 він отримав смс з кодом підтвердження для входу в Ощад 24/7. СМС з кодом надійшло на його фінансовий номер [NUMBER] , після чого по платіжній картці [NUMBER] здійснені такі операції: 12.01.2024 о 17:17 хв - переказ коштів через UKR KYIV MOBILE BANKING 91829630010001 - 28000,00 грн та 12.01.2024 о 17:23 - переказ через UKR KYIV MOBILE BANKING 91829730010001 - 12000,00 грн. Вказані оперції проведені коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку з правильним уведенням паролів, які відомі лише клієнту. Банк уважає, що зняття грошових коштів з карткового рахунка стало можливим у зв`язку з порушенням вимог Розділу ІХ договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. За вказаних обставин рекомендували йому звернутися до правоохоронних органів. При цьому банк заблокував 12.01.2024 о 18:59 картку 5-814*, про що вказують скріншот з sms-повідомлення, який долучив позивач (а.с. 15), та відомості з Додатка № 1, який надав відповідач (а.с. 75). Крім того, [PERSON] з приводу здійснення відносно нього шахрайських дій звернувся у поліцію із відповіною заявою, яка зареєстрована за № 166 від 13.01.2024, на що вказує повідомлення з правоохоронного органу за № 608/108/60/01-2024 від 19.01.2024 (а.с. 19). За фактом вчинення шахрайських дій відносно позивача внесено відомості до ЄРДР, про що свідчить витяг з ЄРДР за № 12024091160000067 (а.с. 20). Позивач [PERSON] уважає, що з його рахунка 12.01.2024 безпідставно списано 40000,00 грн та стягнуто відсотки за користування вказаними кредитними коштами з 01 лютого до 01 серпня 2024 року в сумі 10762,01 грн, а тому просить стягнути з відповідача на його користь 50762,01 грн. На підтвердження розрахунку відсотків, які він просить стягнути, [PERSON] надав роздруківки з онлайн банкінгу (а.с. 30-33), згідно з якими 01 лютого 2024 року нараховано відсотків на суму 1017,73 грн; 01 березня 2024 року - на суму 1622,13 грн; 01 квітня 2024 року - на суму 1622,13 грн; 01 травня 2024 року - на суму 1903,40 грн; 01 червня 2024 року - на суму 1462,79 грн; 01 липня 2024 року - на суму 1462,56 грн; 01 серпня 2024 року - на суму 1671,30 грн. Кожна зі сторін надала свої розрахунки наявної у позивача заборгованості, у тому числі нарахованих відсотків на таку заборгованість (а.с. 55-56, 140). Так, у наданому відповідачем розрахунку заборгованості зазначено, що загальна сума заборгованості [PERSON] за договором № 18324887 від 25.05.2023 станом на 04.12.2024 становить 48967,05 грн, із яких: 40844,87 грн - заборгованість за основним боргом, 8122,18 грн - проценти за користування кредитом. При цьому сторона відповідача надала роз`яснення щодо порядку нарахування процентів в розмірі одного місяця (а.с. 189-191). Натомість у розрахунку заборгованості за процентами сторони позивача, з урахуванням дійсно отриманих коштів [PERSON] , зазначено про наявність заборгованості в розмірі 2110,09 грн (а.с. 140). Беручи надані стороною відповідача пояснення щодо порядку нарахування процентів на прикладі одного місяця та виведену щоденну ставку 0,0012821917% сторона позивача вважає, що АТ "Державний ощадний банк України" безпідставно нарахувало проценти на 40000 грн, якими [PERSON] не користувався, в розмірі 10001,10 грн (40000* 0,0012821917%*195 днів), які підлягають стягненню на його користь з відповідача. Відповідач уважає, що саме з вини позивача шахраї скористалися застосунком Ощад24 та здійснили перекази грошових коштів. На підтвердження цього представниця відповідача надала відповідні додатки (а.с. 73-76). Так, у додатку № 1 зазначено, що 12.01.2024 о 17:09:40 на мобільний телефон [NUMBER] було направлено ОТР-повідомлення для вводу в систему Ощад24/7 Flumo. В Додатку № 2 вказано, що застосунок Flumo був зареєстрований позивачем з пристрою SM-A045F. Проте 12.01.2024 у цей же застосунок була здійснена реєстрація о 17:12:09 та закриття реєстрації о 17:32:53 з пристрою iPhone (а.с. 74). У Додатку № 3 зазначено, що в застосунок Ощад24 12.01.2024 о 17:11:29 були здійснені три спроби вводу pin-коду до картки [NUMBER] , перші дві з яких були некоректними, а третя (о 17:11:58) успішна. Також у додатку зазначено, що 12.01.2024 з картки [NUMBER] о 17:17:25 перераховано 28000,00 грн, о 17:23:29 - 12000,00 грн. Позивач заперечує, що до проведення спірних операцій отримував телефонні дзвінки з банку, у тому числі на підтвердження входу в застосунок Ощад24. Як установлено з повідомлення ПрАТ "ФВ "Україна" 12.01.2024 о 17:09:56 на номер телефону [NUMBER] здійснено дзвінок із номера телефону [NUMBER] , який тривав 45 сек (а.с. 116). Як зазначили представники відповідача, номер телефону [NUMBER] є офіційним номером телефону АТ "Ощадбанк" та міститься на його офіційних документах. При цьому з повідомлення ПрАТ "ФВ "Україна" від 21.01.2025 установлено, що в січні 2024 року ані блокування, ані зміни СІМ-картки абонентського номеру [NUMBER] не було (а.с. 114). В судовому засіданні позивач підтвердив, що номер телефону [NUMBER] належить йому. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: вислухавши сторону позивача та представників відповідача, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог та заперечень, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні». У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду». Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. За змістом ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги», надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Пунктами 42-44 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний отримувач - особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно). Згідно із ч. 4 ст. 67 Закону України «Про платіжні послуги», працівники надавачів платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги законодавства щодо захисту інформації під час виконання платіжних операцій, зберігати таємницю надавача платіжних послуг (або іншу інформацію з обмеженим доступом) та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту такої інформації. Крім цього частинами 1, 3-5 ст. 68 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену ідентифікацію користувача під час: отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; ініціювання дистанційної платіжної операції; будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої ідентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних ідентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену ідентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача. Таким чином, крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилково платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції. Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц (провадження №61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді. Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі №127/23496/15-ц (провадження №61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та від 11 березня 2015 року №6-16цс15». Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц (провадження №61-16504св18). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі №766/19614/18 (провадження №61-19350св19) вказано, що «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що [PERSON] ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці № [NUMBER] на розмір заборгованості 31712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц (провадження №61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц (провадження №61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №182/3171/16 (провадження №61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження №61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год. 32 хв. по 04 год. 14 хв. 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки [PERSON] № [NUMBER], у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON], не є підставою для відмови у задоволенні позову». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі №521/20764/20 (провадження №61-4665св22) зазначено, що «апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем [PERSON] не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові». Під час розгляду справи позивач категорично заперечив щодо здійснення операцій з перерахування 12.01.2024 кредитних коштів на загальну суму 40000,00 грн, вказуючи, що такі дії були вчинені невідомими особами, які своїми шахрайськими діями заволоділи доступом до зстосунку Ощад 24, а відтак і до його карткового рахунку, з якого здійснили дві транзакції. Такі операції були проведені без його відома. При цьому він не розголошував третім особам інформацію про номер карткового рахунка, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію, картки не втрачав, доступу до них треті особи не мали. Після виявлення факту вищевказаних платіжних операцій, які він не виконував, вчинив усі необхідні дії щодо повідомлення про це емітента, а саме: негайно звернувся на лінію клієнтської підтримки банку (в тому числі просив скасувати транзакції) та подав відповідну заяву до правоохоронних органів. При цьому в ході розгляду справи суд установив, що під час здійснення спірних транзакцій мало місце використання нетипового для позивача девайса та були здійснені кілька некоректних спроб входу в застосунок. Зняття ж коштів було здійснено вже через інший мобільний пристрій і після некоректних вводів коду, при цьому це відбулось через декілька хвилин пісял збільшення кредитного ліміту. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була відсутня воля на вчинення перерахування коштів і він звернувся з вимогою про скасування цих транзакцій і повернення коштів до банку відразу після виявлення таких операцій, з моменту вчинення яких пройшов незначний проміжок часу (в межах однієї години). Виявивши безпідставне списання (переказ, зняття) коштів, [PERSON] відразу повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. І в межах наявного кримінального провадження встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами позивача. Натомість відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку. Тобто відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв утраті, незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні фінансові операції. При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі №766/19614/18, сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням відкритих карткових рахунків не є підставою для відмови у задоволенні позову. Інші доводи, наведені відповідачем, висновків суду не спростовують, з тих підстав, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Таким чином, суд уважає, що під час розгляду справи знайшла своє підтвердження та обставина, що відносно позивача вчинено шахрайські дії, а відтак його право підлягає захисту. Однак щодо обраного ним способу захисту суд зазначає таке. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)). У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Згідно зі ст. 16 ЦК України, захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (провадження №12-140гс19, пункт 98). Звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] у зв`язку із вчиненням щодо нього шахрайських дій просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 50762,01 грн, з яких: 40000,00 грн - кошти перераховані шляхом здійснення шахрайських дій, та 10762,01 грн - нараховані проценти на перераховані кошти в сумі 40000,00 грн. Однак суд звертає увагу на те, що грошові кошти в сумі 40000,00 грн не були фактично перераховані банком на користь позивача, не стали його власністю, а були надані йому в користування у вигляді встановлено кредитного ліміту. А відтак підстав для стягнення таких коштів з відповідача на користь позивача нема, тому в цій частині останній обрав ненанежний спосіб захисту. Натомість із вимоги про зобов`язання відповідача відновити на картці/рахунку списані 12.01.2024 кредитні кошти в сумі 40000,00 грн чи здійснити перерахунок заборгованості, що утворилася внаслідок проведення спірних операцій (транзакцій), позивач не заявляв. Щодо розміру безпідставно нарахованої заборгованості за користування (фактично некористування) грошовими коштами в сумі 10762,01 грн, яку позивач також просить стягнути з відповідача на його користь, то суд зважає на те, що у першого існують й інші невиконані кредитні зобов`язання перед другим, що підтвердили як [PERSON] , так і представники сторін під час розгляду справи, з огляду на що, зважаючи і на перераховані у тому числі кошти в сумі 40000,00 грн, за період із 12 січня 2024 року (дата перерахування 40000,00 грн) до 24 липня 2024 року (дата останнього спитання %) відповідач нарахував позивачу 10762,01 грн заборгованості за процентами, а саме: 01 лютого 2024 року в сумі 1017,73 грн; 01 березня 2024 року в сумі 1622,13 грн; 01 квітня 2024 року в сумі 1622,13 грн; 01 травня 2024 року в сумі 1903,40 грн; 01 червня 2024 року в сумі 1462,79 грн; 01 липня 2024 року в сумі 1462,56 грн; 01 серпня 2024 року в сумі 1671,30 грн. Суму в розмірі 10762,01 грн і просить стягнути [PERSON] з АТ "Державний ощадний банк України" на його користь. Однак доказів того, що такі суми були не тільки нараховані, а й реально стягнуті з позивача на користь відповідача, до матеріалів справи не долучено. Не свідчать про таке і надані скріншоти із застосунку Ощад24. Крім того, сторона позивача не надала доказів того, що суми погашених процентів у спірний період (24.02.2024 - 97,94 грн, 06.03.2024 - 5,86 грн, 05.04.2024 - 2535,46 грн), про які зазначено в розрахунку відповідача (а.с. 55 звор.), були погашені саме у зв`язку з перерахованими 40000,00 грн та не були спрямовані на погашення інших кредитних зобов`язань [PERSON] перед АТ "Державний ощадний банк України". Тобто, заявляючи до стягнення з відповідача на свою користь 10762,01 грн, позивач належним чином не доводить, що такі кошти з нього реально безпідставно стягнуті останнім, як і не заявляє вимог про списання процентів, які нараховані у зв`язку з перерахуванням грошових коштів внаслідок шахрайських дій, чи про анулювання заборгованості по кредитному ліміту за такими процентами, що було б належним способом захисту в даному випадку. Суд зазначає, що застосування судом принципу «jura novit curia»(«суд знає закони») не є безмежним. Принцип «jura novit curia» («суд знає закони») застосовується у тому випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме тими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. У рішенні Європейського суду з прав людини від «Гусєв проти України» від 14 січня 2021 року (скарга № 25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж внаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу. Отже, принцип «jura novit curia», з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З іншого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації. Суд не може порушувати принцип диспозитивності цивільного судочинства та застосовувати належний спосіб захисту, оскільки в такому разі відповідач буде позбавлений права аргументувати свої позиції в умовах нової кваліфікації. Таким чином, з урахуванням викладеного вище, зважаючи на диспозитивність цивільного судочинства та змагальність сторін, з огляду на те, що суд не вправі змінювати спосіб захисту цивільного права, про який просить позивач, а відтак уважає, що слід відмовити в задоволенні позову [PERSON] до АТ "Державний ощадний банк України", в якому він просить захистити його права як споживача шляхом стягнення грошових коштів, частину з яких (40000,00 грн) фактично не отримував, а стягнення з нього іншої частини (10762,01 грн) не довів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed