Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

09 грудня 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР»), яке діє через представника Горну В.І., через підсистему «Електронний суд» звернулось з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] 30 квітня 2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 30.04.2024-100000038. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000 грн, строком на 140 днів, з датою повернення (виплати) кредиту 16 вересня 2024 року та з фіксованою незмінною процентною ставкою Стандарт у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, з денною процентною ставкою загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит - 0,87%, комісією, пов`язаною з наданням Кредиту (надалі «Комісія», економічна сутність плата за надання Кредиту) 20% у розмірі 2200 грн та неустойкою 110 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Отже, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 26155,32 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 10484,94 грн, по процентам 10170,38 грн, неустойки - 5500 грн. Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилася, у позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутность та надання згоди на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати без її участі, позовні вимоги визнала. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно заявки кредитного договору (далі договору), Кредитодавець, відповідно до умов договору №30.04.2024-100000038 від 30 квітня 2024 року (кредитної лінії) надає Позичальнику кредит у сумі 11000 грн. Строк, на який надається кредит становить 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати кредиту) 16 вересня 2024 року. В заявці зазначені реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів № 4314-14ХХ-ХХХХ-0450. Заявка підписана одноразовим ідентифікатором Е623 /а.с. 27зв-28/. Згідно п. 5 Договору, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. В силу п. 5 Договору, денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту - 0,87% Відповідно до п. 8 Договору комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі «Комісія», економічна сутність плата за надання Кредиту) 20% від суми Кредиту та дорівнює 2200 грн. Пунктом 12 Договору ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 7910,06%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 24450,06 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 13450,06 грн. Неустойка 110 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п. 13). Відповідно до п.14 Договору розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої Позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України встановлюється законом. Відповідач ознайомлена і прийняла умови кредитного договору та підтвердила, що однозначно, та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) (кредитної лінії), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №30.04.2024-100000038 від 30 квітня 2024 року /а.с. 28зв.-29/, з яким попередньо уважно ознайомилася, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором. До позовної заяви додано також пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) /а.с. 24зв.-27/, інформаційне повідомлення позичальника /а.с. 29зв.-30/. Перерахування грошових коштів 30 квітня 2024 року за кредитним договором №30.04.2024-100000038 від 30 квітня 2024 року на рахунок відповідача у розмірі 11000 грн підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» про надання послуг в системі LiqPay/а.с. 22/. Як вбачається з розрахунку заборгованості картка субконто договори за період з 30 квітня 2024 року по 11 листопада 2025 року (фактично з 30 квітня 2025 року по 19 вересня 2024 року включно), що складає 139 днів /а.с. 33-42/, позивачем періодично вносились кошти, а саме, 13 травня 2024 року на загальну суму 2445,02 грн, 27 травня 2024 року на загальну суму 2445,02 грн та останній платіж був внесений 10 червня 2024 року на загальну суму 2445,02 грн, які було зараховано в рахунок погашення заборгованості. В подальшому відповідач коштів на погашення заборгованості не вносила. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відтак після підписання договору електронним підписом у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у товариства виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги фінансової установи. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно вимог ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Крім того, згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Припис абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України встановлює, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. В силу положень Закону України «Про електронну комерцію» в момент укладення правочину відповідач прийняв на себе зобов`язання, погодившись на істотні умови фінансової установи. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 щодо можливості укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за вказаним договором стосовно надання кредиту виконало, а [PERSON] в порушення умов договору зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у неї перед позивачем утворилася заборгованість. З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що станом 15 листопада 2024 року за кредитним договором № 30.04.2024-100000038 від 30 квітня 2024 року укладеним з [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 26155,32 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 10484,94 грн, по процентам 10170,38 грн, неустойки - 5500 грн /а.с. 11/. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Стосовно вимог позивача щодо стягнення комісії та додаткової комісії, суд приходить до наступного. Положеннями пунктів 1-1 та 4 частини 1 статті 1 Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. При тому загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Такі витрати товариством визначені в умовах кредитування та безпосередньо узгодженні з позичальником, де ним взяті на себе обов`язки зі сплати комісії 2200 грн, які, згідно картки субконто відповідачем сплачені /а.с. 24/. Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Умовами Договору нарахування та сплата комісії за обслуговування кредитної заборгованості визначена сторонами кредитування та безпосередньо узгоджена з позичальником шляхом підписання заявки з такими умовами кредитування, а тому платежі за комісією правомірно включені банком до заборгованості, та підлягали стягненню, а в подальшому були сплачені відповідачем. Стосовно стягнення неустойки у розмірі 5500 грн, суд приходить до наступного. Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Згідно з п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася і на момент розгляду судом справи та ухваленні у ній рішення, воєнний стан в Україні триває. Судом встановлено, що товариством за період часу з 30 квітня 2024 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні, неправомірно нараховано неустойку в розмірі 5500 грн та як вбачається з позовної заяви безпідставно включено дану суму у загальний розмір заборгованості, яка не підлягає стягненню з відповідача. Отже стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості за основним боргом та процентами. Враховуючи викладене, суд вважає що позовна заява підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачем порушені умови кредитного договору та норми цивільного законодавства України, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 20655,32 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 10484,94 грн, заборгованості по процентам 10170,38 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В зв`язку з частковим задоволенням позовної заяви (78,97%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 39,49% сплаченого судового збору у розмірі 956,49 грн, та 39,48% підлягають поверненню позивачу з державного бюджету у розмірі 956,48 грн /а.с. 31/.

Outcome: partial