Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

2 вересня 2025 року, [PERSON] звернулася до Київського райсуду м. Одеси з названим позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 27.12.2022 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (актовий запис № 2101), який після одруження отримав прізвище дружини, посилаючись на те, що сімейне життя між подружжям не склалось через суперечки, сварки, різні характери та погляди на сімейне життя, моральні та духовні цінності, наслідком чого стали непорозуміння по всім життєвим питанням, зокрема щодо сімейних відносин, а також ведення спільного господарства, втрати довіри, почуття любові, що призвело до негативного ставлення один до одного, подружні відносини і шлюбні стосунки між ними фактично припинились, сторони не проживають разом і не ведуть спільного господарства з квітня 2024 р., а тому вважає, що шлюб сторін носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливо, а розірвання шлюбу буде відповідати її свободам та інтересам. Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 04.09.2025 р. вказані матеріали цивільної справи були передані за підсудністю до Овідіопольського райсуду Одеської області у зв?язку з реєстрацією місця проживання відповідача на території юрисдикції цього суду, отримані судом 13.10.2025 р. та ухвалою судді Гандзій Д.М. від 14.10.2025 р., в чиє провадження були розподілені зазначені матеріали, прийняті до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У визначений ухвалою суду від 14.10.2025 р., згідно з якою, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали та матеріалів позову з додатками в порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач відзиву на позов, письмових пояснень, заперечень чи зустрічного позову не надав, хоча вказані матеріали позову та ухвалу суду у відповідності до вимог ст.ст. 130,131 ЦПК України, направлялись за останньою відомою позивачці та судові адресою його місця проживання, що підтверджується відповіддю з ЄДДР № 1732593 від 03.09.2025 р., згідно якої, [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 10.08.2005 р. за адресою : [ADDRESS] , та зворотним поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою». На підставі ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач не подав відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження, що відповідає положенням ст.ст. 191 ч. 2, 281 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що офіційний шлюб між позивачкою та відповідачем [PERSON] був зареєстрований 27.12.2022 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (актовий запис № 2101), який після одруження отримав прізвище дружини « [PERSON] », що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.12.2022 р. З матеріалів справи вбачається, що сімейне життя між подружжям не склалось через суперечки, сварки, різні характери та погляди на сімейне життя, моральні та духовні цінності, наслідком чого стали непорозуміння по всім життєвим питанням, зокрема щодо сімейних відносин, а також ведення спільного господарства, втрати довіри, почуття любові, що призвело до негативного ставлення один до одного, подружні відносини і шлюбні стосунки між ними фактично припинились, сторони не проживають разом і не ведуть спільного господарства з квітня 2024 р., а тому на думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливо, і розірвання шлюбу буде відповідати інтересам позивачки, яка є інвалідом ІІ-ої групи загального захворювання згідно довідки до Акту огляд МСЕК серії 12ААД № 36784. Статтею 24 СК України передбачено шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 24 СК України передбачено шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з?ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, беручи до уваги стійке бажання позивачки розірвати шлюб, що вбачається з її письмової заяви, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин буде суперечити інтересам та свободам позивачки і моральним засадам суспільства, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи задоволення позову повністю, та беручи до уваги факт звільнення позивачки, як інваліда ІІ-ої групи від сплати судового збору за розгляд справи відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути суму судового збору у розмірі 1331,20 грн.

Outcome: approved