Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулась в суд з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з участю третьої особи - ПАТ "Український інноваційний банк", про припинення обтяження нерухомого майна та виключення записів про обтяження. Позов обґрунтовано тим, що, на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Данилевич О.І. від 12.12.1997 року № 4666, позивач набула право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за позивачем Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 29.05.1998 року за реєстровим номером 7241. 26.12.2006 року між позивачем та Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» було укладено кредитну угоду № 874 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої позивач отримала кредит з лімітом заборгованості 4000,00 доларів США на термін з 26.12.2006 року по 25.12.2009 року на умовах, визначених кредитною угодою, зі сплатою 12,5% річних. Граничним терміном повернення кредиту визначено 25.12.2009 року. На забезпечення виконання зобов`язань боржника за вказаним кредитним договором позивач уклала з банком іпотечний договір від 26.12.2006 року № 3182, згідно з яким позивач передала банку в іпотеку трикімнатну квартиру, розташовану у [ADDRESS] та, на підставі Договору іпотеки №3182 від 26.12.2006 року, до Єдиного реєстру заборон внесено обтяження Р№ 4296989 на вказану квартиру. Отриманий позивачем на підставі Кредитної угоди № 874 від 26.12.2006 року кредит було сплачено, а тому договір іпотеки у зв`язку із повним виконанням зобов`язань, забезпечених іпотекою, припинений в грудні 2009 року. З метою укладення договору дарування вказаної квартири, позивач звернулась до нотаріуса та з`ясувала, що обтяження нерухомого майна, яке було предметом іпотеки, не скасовано та не вилучено запис із реєстрів заборони та іпотек. Позивач вказує на те, що впродовж значного періоду часу - з кінця 2009 року по день звернення до суду із цим позовом, банківська установа не висувала будь - яких вимог щодо погашення кредиту, чи то підстав звернення стягнення на предмет іпотеки, що є непрямим доказом відсутності боргових зобов`язань. Позивач звернулась до ПАТ "Український інноваційний банк" із заявою від 22.06.2025 щодо погашення іпотеки для зняття обтяження. На вказану заяву позивач отримала відповідь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якою позивачу було відмовлено у її заяві, оскільки тривають відповідні судові процеси щодо ПАТ "УКРІНБАНК", а Фонд гарантування немає доступу до відповідних документів банку. На підставі викладеного, Ковальова Л.В., діючи в інтересах [PERSON] , просила суд визнати припиненим обтяження (іпотеку) квартири за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 17185553), вчинене на підставі Іпотечного договору № 3182 від 26.12.2006 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», та виключити записи про таке обтяження (іпотеку) з Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Крім цього, просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12400,00 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 11.11.2025 відповідачем Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до суду подано відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовних вимог не визнає, оскільки не є належним відповідачем у даній справі. На підтвердження такої позиції, навів відповідні доводи та обґрунтування. 13.11.2025 представник позивача - адвокат Ковальова Л.В., до початку першого судового засідання, звернулась до суду із заявою про залучення до участі у справі в якості відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (код ЄДРПОУ 05839888, м. Київ, Вознесенський узвіз, 10а). Крім цього, у поданій заяві представник позивача просила процесуальний статус первісного відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визначити, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.11.2025 року первісного відповідача в даній справі - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб замінено на належного відповідача - Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія». Заміненому відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Крім цього, цією ж ухвалою процесуальний статус первісного відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змінено на процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача, та визначено третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання пояснень. У строк, встановлений судом, представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» відзив на пред`явлений позов не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб письмових пояснень з приводу позову не подав. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення даного позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Данилевич О.І. від 12.12.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за № 4666, позивач [PERSON] набула право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 29.05.1998 року та зареєстрованому в реєстрі за № 7241, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Данилевич О.І. від 12.12.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за № 4666. Згідно Іпотечного договору, укладеного між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Данилевич О.І. 26.12.2006 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3182, квартира [ADDRESS] передана в іпотеку з метою забезпечення виконання [PERSON] умов кредитної угоди від 26.12.2006 року № 874 про відкриття відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 437244778 від 29.07.2025 року, на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] ,накладено заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 4296989). Згідно постанови приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Данилевич О.І. від 13.10.2025 року, [PERSON] відмовлено у знятті заборони на відчуження нерухомого майна та припинення іпотеки вказаної квартири у зв`язку з відсутністю відповідних документів від АТ «Укрінбанк» про відсутність заборгованості за кредитним договором. Відповідно до відповіді уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «УКРІНБАНК» з ринку від 18.07.2025 вих. № 99/25, встановлено, що, на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.12.2015 №934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних (надалі - Фонд) осіб 24.12.2014 прийнято рішення № 239 щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. 22.03.2016 Правлінням Національного банку України винесено постанову № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Строки здійснення ліквідаційної процедури були продовжені відповідними рішеннями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ( від 15.02.2018 № 536, від 21.03.2019 № 622, від 10.08.2020 № 1485), та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Український інноваційний банк» з ринку - Артема Караченцева. У той же час, власниками/акціонерами ПАТ «УКРІНБАНК» було подано низку судових позовів щодо оскарження рішень НБУ та ФГВФО про введення в банку тимчасової адміністрації та початок ліквідації банку. З посиланням на ті обставини, що численні судові процеси щодо ПАТ «УКРІНБАНК» тривають, та це впливає на доступ уповноваженої особи ФГВФО, як належного органу управління, до фактичного управління юридичною особою, відсутні відомості щодо ПАТ «УКРІНБАНК» та уповноваженої особи ФГВФО в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та первинної документації ПАТ «УКРІНБАНК». Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст.ст. 391, 392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» , іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин 11.06.2014 року), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту ст. ст. 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. За приписами ст. ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разізнищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом; (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору 05.10.2007 року). Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема:кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки;за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 6.1 Глави 15 Розділу ІІ Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Таким чином, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, а не зобов`язувати вчинити такі дії нотаріуса. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач жодним чином не заперечив обставин, викладених позивачем, та не надав суду доказів, які б свідчили про невиконання позивачем кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою, а відтак про безпідставність вимог позивача. Таким чином, позивачем доведено обставини, якими вона обґрунтовувала позовні вимоги, що вказує на законні підстави для задоволення даного позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 1211,20 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач підтвердив витрати на правничу допомогу витягом з договору про надання правничої допомоги № 44-с від 05.10.2025 року; Додатком №1 до договору про надання правничої допомоги № 44-с від 05.10.2025 року; Додатком №2 до договору про надання правничої допомоги № 44-с від 05.10.2025 року; квитанцією до приходного касового ордера № 44-с від 15.10.2025 року; Ордером на надання правничої допомоги від 05.10.2025 року, іншими документами. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12400,00 грн.

Outcome: approved