Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовною заявою до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, в якій просить встановити додатковий строк в три місяці для подання зави про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . У відповідності до Заповіту, який був складений та посвідчений 11 квітня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. та зареєстрований у реєстрі за №791, [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, у відповідності до якого все майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому за законом на день смерті, та що згідно з законодавством України може бути успадковане, в повному обсязі, без будь-яких обмежень заповів [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав за №357917811 від 11.12.2023. Зазначає, що у відповідності до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 82415193 від 03.09.2025 спадкова справа до спадщини [PERSON] не заводилась. Вказує, що маючи намір прийняти спадщину після померлого чоловіка, вона звернулась з відповідною заявою до Вишгородської державної нотаріальної контори. Однак, 03 вересня 2025 року [PERSON] отримала від завідувача Вишгородської державної нотаріальної контори Олександри Шили постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нею не були виконані, передбачені ст.ст. 1268-1270 ЦК України дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини, а саме - це фактичний вступ або подана спадкоємцем в нотаріальну контору заява за місцем відкриття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вказує, що смерть її чоловіка, вимушений виїзд за кордон на лікування, а також військова агресія росії щодо України вплинула на її як психоемоційний стан, так і на загальний стан її здоров`я, а тому вона не змогла вчасно звернутись з відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2025 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без представника третьої особи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації та посвідчень Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №357917811 від 11 грудня 2023 року. Згідно Заповіту, який був складений та посвідчений 11 квітня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. та зареєстрований у реєстрі за №791, [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив розпорядження, у відповідності до якого все майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому за законом на день смерті, та що згідно з законодавством України може бути успадковане, у повному обсязі, без будь-яких обмежень заповідає дружині [PERSON] , [INFO] . 03 вересня 2025 року позивач звернулась до Вишгородської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори від 03 вересня 2025 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживала, протягом строку, встановленого ЦК України, відповідну заяву про прийняття спадщини за законом та інших документів, які підтверджують факт прийняття нею спадщини, у тому числі довідки з органу місцевого самоврядування/сільської (селищної, міської) ради, в нотаріальну контору не подавала. Інші спадкоємці які прийняли спадщину до спадщини померлого [PERSON] та які могли б включити [PERSON] до кола спадкоємців - відсутні. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За таких обставин, позивач має право на спадкування майна після смерті померлого [PERSON] за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У позовній заяві позивач вказує, що не звернулась до нотаріуса протягом шестимісячного строку з моменту смерті спадкодавця, оскільки в літку 2024 року їй було поставлено діагноз: злоякісна пухлина лівої молочної залози (ТІ), базаліома шкіри крила носа справа, та з вересня 2024 року по квітень 2025 року вона перебувала в Женевській клініці (Швейцарія) на лікуванні, що підтверджується випискою сімейного лікаря [PERSON] КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва від 05.09.2025. Таким чином, з огляду на встановлені судом у судовому засіданні обставини, суд вважає, що позивач з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, зважаючи на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, визнавши обставини, в період строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними причинами та такими, що створили істотні труднощі для вчасного звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому, суд дійшов висновку про задоволення позову та наявності підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в 3 місяці.

Outcome: approved