Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

28 січня 2026 року (зареєстровано у суді 29 січня 2026 року) представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 686/16339/25. Дана заява мотивована тим, що рішенням суду від 27 січня 2026 року у цивільній справі № 686/16339/25 позов було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 06 червня 2025 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше, аніж до досягнення ним 23 років; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 484 грн. 48 коп. У першій заяві по справі, після скасування 19 листопада 2025 року заочного рішення суду у даній справі, а саме, у відзиві на позов представник відповідача [PERSON] зазначав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, а саме вказав, що поніс 12 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу, проте судом у рішенні від 27 січня 2026 року дані витрати розподілені не були, що і слугує підставою для ухвалення додаткового рішення суду. Ухвалою суду від 02 лютого 2026 року заяву про ухвалення додаткового рішення суду було прийнято до провадження та призначено судове засідання. У заяві про ухвалення додаткового рішення суду представник відповідача [PERSON] клопотав про проведення судового розгляду у його відсутності, вимоги заяви підтримав. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні повністю заперечила проти стягнення із неї витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем. Дослідивши наданні докази та заслухавши заперечення позивачки, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2026 року по цивільній справі № 686/16339/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позов було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 06 червня 2025 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше, аніж до досягнення ним 23 років; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 484 грн. 48 коп. Проте, вищевказаним рішенням суду не було вирішено питання про відшкодування відповідачу його витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу. 29 січня 2026 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 686/16339/25, у якій просив суд вирішити питання про відшкодування за рахунок позивачки витрат відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. 00 коп. з урахуванням часткового задоволення позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №8 26/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Також, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони. Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони. Судом встановлено, що представником відповідача [PERSON] [PERSON] надані суду докази, які підтверджують розмір витрат на правову допомогу, надану адвокатом Іваницьким А.М. у сумі 12 000 грн. 00 коп.: копію витягу з договору про надання правничої допомоги від 29.09.2025 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 29092025 від 29.09.2025 року, а тому суд висновує, що вказані витрати на правову допомогу відповідача належним чином підтвердженні та доведені. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечила проти стягнення з неї вказаних витрат. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на підставі положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог [PERSON] (позов задоволено на 40 %), принципів розумності та співмірності, суд приходить до висновку про стягнення позивачки [PERSON] на користь відповідача [PERSON] 5 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу, надану позивачу адвокатом Іваницьким А.М. На підставі викладеного та

Outcome: approved