Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкування з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином. Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.03.2022року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2023 року розірвано. У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Фактично з самого моменту розлучення, з Відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони Відповідача та стосовно неможливості нормального спілкування позивача із сином. 08.07.2025 року Позивач звернувся із заявою до Служби у справах дітей Вінницької міської ради з проханням про визначення способів участі його як батька у вихованні та спілкуванні з сином, однак відповідно до відповіді від 15.08.2025 року №Ч131/52480/34-01-9 - останньому було відмовлено через відсутність інформації про місце проживання та перебування дитини. Позивач звернувся до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з проханням встановити місце проживання та перебування його сина - [PERSON] , однак відповідно до відповіді від 05.08.2025 року останньому було відмовлено з причин небажання Відповідача надавати вказану інформацію [PERSON] . Позивач [PERSON] повною мірою спроможний й виявляє бажання брати участь у житті дитини на рівні із матір`ю, має стабільний дохід, так як офіційно працевлаштований в КП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» на посаді практичного психолога, має гідні та належні умови проживання, підлаштовані для повноцінно морального, інтелектуального та фізичного розвитку сина( [PERSON] ). Відповідно до довідки № 01-05-31/185 від 26.09.2025 року - Позивач відвідує сина в садочку ДНЗ № 23 ВМР, приходив та спілкувався з останнім на дитячому майданчику під час прогулянки та в роздягальній кімнаті групи під час режимних моментів. Позивач постійно цікавиться у вихователів про успіхи у навчанні сина. У власності Позивача перебуває 3-х кімнатна квартира за адресою [ADDRESS] , загальною площею 65м2. Для дитини у Позивача передбачено окреме спальне місце в кімнаті із батьком, столик для занять, шафа для особистих речей дитини, місце для іграшок та приладдя. Телевізор, комп`ютер, шафа для книжок. Квартира укомплектована великою ванною кімнатою, пральною машиною холодильником, кухонними плитою та інше. Для дитини також передбачено власний посуд, засоби гігієни, місце для взуття та верхнього одягу. У власності [PERSON] є власний автомобіль, що забезпечує переміщення дитини за потребою, в тому числі на навчання, відвідування лікарів, для дозвілля тощо. Також у власності Позивача є приватний будинок із земельною ділянкою в передмісті Вінниці (с.Стрижавка). Просить зобов`язати [PERSON] , усунути перешкоди щодо участі [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] . [INFO] . Визначити [PERSON] , такі способи участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] без присутності матері і без обмеження місць зустрічі: Регулярні зустрічі та перебування: Щотижневі зустрічі: -середина тижня: кожна середа з 17.00 год. до 20.00 год. (тривалістю 3 години). Це час для спільних занять, ігор або відвідування гуртків/секцій, які дитина може відвідувати. Вихідні: - Кожні другі вихідні місяця (п`ятниця з 18.00 год. до неділі 18.00 год. ) з ночівлею у батька. Це забезпечить повноцінний час для спільного дозвілля, відпочинку та закріплення емоційного зв`язку. Додаткові зустрічі: Загальноосвітні заходи: Участь батька у дошкільних та шкільних заходах, батьківських зборах, святах. Медичні огляди/візити до лікаря: Забезпечення спільної присутності обох батьків або за погодженням одного з батьків. Святкові дні та канікули: Державні свята: Розподіл святкових днів, що не збігаються з вихідними, здійснюється за черговістю або за домовленістю. У разі відсутності домовленості, святкові дні, що припадають на парні роки, дитина проводить з батьком, а не парні - з матір`ю. День народження дитини: Час ділиться порівну між батьками або відзначаються спільно, залежно від можливості та бажання дитини. День народження батька та матері (Позивача та Відповідача): Дитина проводить кілька годин з відповідними батьком чи матір`ю для привітання. Літні канікули: Протягом літніх канікул дитина проводить з батьком один повний місяць (28-31 календарних днів) за попереднім погодженням сторін. Можливість додаткових зустрічей протягом літа за взаємною згодою. Осінні, зимові та весняні канікули: Кожні канікули діляться порівну між батьками (наприклад, одна половина з батьком, інша з матір`ю) або проводяться по черзі (осінні з батьком, зимові-з матір`ю, весняні- з батьком, наступні осінні - з матір`ю тощо). Конкретні дати узгоджуються заздалегідь. Особливі положення: Інформування: Кожен з батьків зобов`язується оперативно інформувати іншого про стан здоров`я дитини, важливі події у житті дитини, успіхи у навчанні, а також про будь-які зміни в режимі дня або графіку дитини; відвідування секцій, гуртків, додаткового навчання. Телефонний та відеозв`язок: Батько має право на щоденне спілкування з дитиною за допомогою телефонного або відеозв`язку у зручний для дитини час, який не порушує її режим сну, навчання чи дозвілля (наприклад з 19.00 год. до 20.00 год. щодня, крім днів безпосереднього перебування з батьком). Зміни графіку: Будь-які зміни до цього графіку можливі лише за взаємною згодою обох батьків. У разі виникнення непередбачених обставин, батьки зобов`язуються негайно повідомляти один одного та шукати спільно прийняті рішення. Місце передачі дитини: Передача дитини здійснюється за місцем проживання дитини або за іншим погодженим місцем, зручним для обох сторін. Ухвалою суду від 14.10.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 05.02.2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явились надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, наполягали на розгляді справи по суті, оскільки відповідач та її представник зловживають своїми правами, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач та її представник в судове засідання втретє не з`явились з невідомих суду причин. Враховуючи думку позивача, зважаючи на те, що відповідач та її представник зловживають своїм правами та без поважних причин не з`являються в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та її представника визнавши їх неявку в судове засідання як неповажною. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.03.2022року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2023 року розірвано. У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що з самого моменту розлучення, з Відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони Відповідача та стосовно неможливості нормального спілкування позивача із сином. 08.07.2025 року Позивач звернувся із заявою до Служби у справах дітей Вінницької міської ради з проханням про визначення способів участі його як батька у вихованні та спілкуванні з сином, однак відповідно до відповіді від 15.08.2025 року №Ч131/52480/34-01-9 - останньому було відмовлено через відсутність інформації про місце проживання та перебування дитини. Позивач звернувся до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з проханням встановити місце проживання та перебування його сина - [PERSON] , однак відповідно до відповіді від 05.08.2025 року останньому було відмовлено з причин небажання Відповідача надавати вказану інформацію [PERSON] . Позивач [PERSON] повною мірою спроможний й виявляє бажання брати участь у житті дитини на рівні із матір`ю, має стабільний дохід, так як офіційно працевлаштований в КП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» на посаді практичного психолога, має гідні та належні умови проживання, підлаштовані для повноцінно морального, інтелектуального та фізичного розвитку сина( [PERSON] ). Відповідно до довідки № 01-05-31/185 від 26.09.2025 року - Позивач відвідує сина в садочку ДНЗ № 23 ВМР, приходив та спілкувався з останнім на дитячому майданчику під час прогулянки та в роздягальній кімнаті групи під час режимних моментів. Позивач постійно цікавиться у вихователів про успіхи у навчанні сина. У власності Позивача перебуває 3-х кімнатна квартира за адресою [ADDRESS] , загальною площею 65м2. Для дитини у Позивача передбачено окреме спальне місце в кімнаті із батьком, столик для занять, шафа для особистих речей дитини, місце для іграшок та приладдя. Телевізор, комп`ютер, шафа для книжок. Квартира укомплектована великою ванною кімнатою, пральною машиною холодильником, кухонними плитою та інше. Для дитини також передбачено власний посуд, засоби гігієни, місце для взуття та верхнього одягу. У власності [PERSON] є власний автомобіль, що забезпечує переміщення дитини за потребою, в тому числі на навчання, відвідування лікарів, для дозвілля тощо. Також у власності Позивача є приватний будинок із земельною ділянкою в [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20.01.2026 року №01/00/011/3526 затверджено висновок щодо визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, яким визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкування з дитиною, [PERSON] , [INFO] : щосереди щомісяця з 17-00 до 20-00год.; кожні другі вихідні місяця з 18-00год п`ятниці до 18-00год. неділі з ночівлею у батька. Отже, між сторонами склались особисті немайнові правовідносини щодо участі батька у піклуванні та вихованні сином, що регулюються нормами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини та нормами Сімейного кодексу України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №89-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04, ЄСПЛ зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року у справі «Johansen v. Norway»). Закон України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону №2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (статті 11 Закону №2402-III). У статті 15 Закону №2402-III зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі №357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини. Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі №686/3568/22 (провадження № 61-14607св23), від 08 травня 2024 року в справі №638/1269/23 (провадження № 61-15097св23), від 17 січня 2024 року в справі № 711/2287/21 (провадження № 61-8054св23) та інші). У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи. Таки висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 13 червня 2024 року в справі № 675/1124/22 (провадження № 61-1049св24), від 29 травня 2024 року в справі №686/15230/23 (провадження № 61-3812св24), від 07 грудня 2023 року в справі №569/14585/21 (провадження № 61-11045св23), від 15 березня 2023 року в справі №750/1786/21 (провадження № 61-8797св22) та інших. Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі №562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України у процесу розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із висновками Верховного Суду у Постанові від 01 квітня 2020 р. в справі №61-6769св19 будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Враховуючи наведене, суд при вирішенні питання щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, враховує вік дитини, особливості її розвитку, виховання, необхідність дотримання розпорядку дня та відпочинку, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини та приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення. При цьому, суд вбачає в даному випадку наявність спору між батьком та матір`ю щодо способів спілкування батька з дитиною та не досягнення ними згоди щодо побачень. Також судом враховано, що батько прагне спілкування з малолітнім сином та участі у його вихованні, що є його правом та обов`язком та бажає брати сина до себе з ночівлею, а тому суд доходить висновку про те, що слід погодитись з необхідністю застосування графіку спілкування Позивача з сином, запропонованого службою у справах дітей Вінницької міської ради, оскільки він є достатньо збалансованим та адекватним, враховує як права батька на спілкування з дитиною, так і інтереси дитини, зокрема необхідність дотримання режиму дня дитиною. Запропонований Позивачем графік, на думку суду, є надто інтенсивним для дитини віком 6 років з особливостями розвитку, передбачає часті зміни місця перебування дитини протягом тижня, що може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини та його режим дня. Натомість графік, запропонований органом опіки та піклування, передбачає більш стабільний режим для дитини: щосереди щомісяця з 17-00 до 20-00год.; кожні другі вихідні місяця з 18-00год п`ятниці до 18-00год. неділі з ночівлею у батька, що дозволяє дитині мати стабільний графік та звикнути до передбачуваного розкладу. Таким чином, суд вважає за необхідне визначити участь батька у вихованні дитини відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20.01.2026 року. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 605,60 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial