Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

04 листопада 2025 року, через систему «Електронний суд», представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» Русин Ю.Ю. звернувся до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , ТзОВ «Княжі лани» про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди, скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки. Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування заявленого позову представник позивача вказує, що 01.11.2017 року ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» уклало з [PERSON] договір оренди землі № б/н, на підставі якого набуло право оренди земельної ділянки площею 0,4907 га, кадастровий номер 4621882800:27:000:0269, яка розташована на території Єлиховицької сільської ради Золочівського району, Львівської області. Згідно з пунктом 3.1. вказаного вище договору, він укладений строком на 7 років, а після закінчення цього строку орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Маючи намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди землі, позивач повідомив [PERSON] , надіславши лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі № б/н від 01.11.2017 року, який [PERSON] отримав та жодним чином на нього не відреагував. У позові представник позивача звертає увагу, що позивач належно виконував свої обов`язки за договором оренди, в установлений договором та законом строк повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк та надав проект додаткової угоди. Представник позивача зазначає, що спірна земельна ділянка перебувала в оренді позивача і не вибувала з його користування протягом строку дії договору оренди землі. Позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, а відповідач, у відповідь на отриманий проект додаткової угоди, не надіслав повідомлення про заперечення на пропоновані умови або зустрічну пропозицію, що вказує «мовчазну згоду» та на існування правових підстав для визнання додаткової угоди укладеною. Відтак, позивач вважає поновленим договір оренди землі № б/н від 01.11.2017 року на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», а тому, на погляд представника позивача, наявні підстави для визнання укладеною додаткової угоди про поновлення строку його дії від 01.02.2025 р. в судовому порядку. Водночас, позивач дізнався про те, що [PERSON] 31.03.2025 року уклав договір оренди земельної ділянки, яка знаходилась в оренді у позивача, з ТзОВ «Княжі лани», чим відповідно порушив права позивача на право користування вказаною ділянкою. З врахуванням наведеного, позивач вважає неправомірними дії відповідачів щодо укладення договору оренди на земельну ділянку, яка попередньо знаходилась в оренді у позивача, що порушує положення ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», звертає увагу на необхідність ефективного способу захисту свого порушеного права, та як наслідок просить суд: визнати укладеною додаткову угоду № БН від 01.02.2025 року до договору оренди землі № б/н від 01.11.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» та [PERSON] у наведеній редакції; визнати відсутнім у ТзОВ «Княжі лани» права оренди спірної земельної ділянки; скасувати запис щодо державної реєстрації права оренди спірної земельної ділянки за ТзОВ «Княжі лани». Стислий виклад позиції відповідачів Відповідачів [PERSON] та ТзОВ «Княжі лани» у даній справі представляє адвокат Бойко Г.Є., яка подала відзив щодо заявленого позову, з позивних вимогами не погоджується, просить у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що спірний договір оренди землі був чинним до 30.03.2025 року. Позивач, всупереч передбаченому договором та Закону порядку, не повідомив орендодавця про намір продовжити дію договору у визначені строки, натомість орендодавець [PERSON] у належний спосіб та строки надіслав позивачу повідомлення про припинення договірних відносин. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області від 05.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.12.2025 року. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 09.12.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 05.02.2026 року. 05.02.2026 року в судове засідання представник позивача не з`явився, причин неявки не повідомив, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Ухвала суду від 09.12.2025 року та судова повістка про виклик в судове засідання розміщена в електронному кабінеті позивача, в системі «Електронний суд». Окрім цього, 01.12.2025 року на адресу представником позивача Русином Ю.Ю. подано заяву про розгляд даної справи за відсутності представника позивача. 29.01.2026 року через систему «Електронний суд» представником позивача Русином Ю.Ю. подано клопотання про зупинення провадження у справі, яке останній аргументує тим, що 25 червня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, якою передав справу №456/252/22 за касаційною скаргою Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини четвертої статті 403 ЦПК України. Мотивуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що згідно частини четвертої статті 403 ЦПК України вбачає підстави для відступу від висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 29 листопада 2023 року у справі №513/879/19 (провадження №14-49цс22), відступу від висновку об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 19 лютого 2024 року у справі №567/3/22 (провадження №61-5252сво23) та у постанові від 02 червня 2025 року у справі №144/1440/22 (провадження №61-12561сво24), від висновку Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 15 жовтня 2024 року у справі №910/14543/23, в частині того, що єдиним належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах уважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду 29 жовтня 2025 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. Беручи до уваги практику оцінки подібності правовідносин, зокрема правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо критеріїв встановлення відповідної подібності, викладених у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19, суд дійшов висновку про подібність правовідносин у цій справі та справі №456/252/22 (чи є належним способом захисту прав орендодавця його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди). У справі №445/2133/25, яка перебуває на розгляді Золочівського районного суду Львівської області, позивач також заявляє позовну вимогу про визнання відсутнім права оренди. При цьому, дана вимога обґрунтована посиланням позивача на судову практику Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, яка за змістом є аналогічною судовій практиці щодо єдиного належного способу захисту прав у вигляді позовної вимоги про визнання відсутнім права оренди, в той час як Верховний Суд вбачаючи підстави для відступу від висновку про такий єдиний належний спосіб захисту передав справу №456/252/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою запобігання постановленню суперечливих рішень у різних, але пов`язаних справах вважає, що наявні підстави та необхідність для зупинення провадження у даній справі, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №456/252/22 (провадження №14-75цс25). Представник відповідачів в судове засідання не з`явилась, подала заяву якою просить розгляд справи здійснювати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує, надала додаткові письмові пояснення по суті відзиву. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Щодо клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі, суд зазначає, що згідно з п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 10 ч. 1 ст. 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку. Ознайомившись з клопотанням та доданими до нього матеріалами, суд вважає, що в його задоволенні слід відмовити, оскільки подана на розгляд Великої Палати Верховного Суду справа не є подібною та відрізняється як складом учасників так і змістом позовних вимог. Зокрема у вказаній справі питання передане на розгляд Великої палати Верховного суду в частині того, що єдиним належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах уважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Разом з тим, у справі, яка перебуває у провадженні Золочівського районного суду Львівської області орендодавець не є позивачем у справі. Фактичні обставини справи встановлені судом та зміст спірних правовідносин Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої на території Єлиховицької сільської ради Золочівського району Львівської області, площею 0,4907 га, кадастровий номер земельної ділянки 4621882800:27:000:0269, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Золочівського нотаріального округу Папірянською О.О. 18.10.2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 1777. Цільове призначення ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договору оренди землі від 01.11.2017 року [PERSON] надав вищевказану ділянку в оренду ТзОВ «Західна агровиробнича компанія», строк дії договору оренди землі 7 років. Відповідно до п. 4.5. договору оренди, орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року. Згідно п. 3.1., 3.2. договору оренди землі від 01.11.2017 року, строк дії договору становить 7 років, сплив якого починається з моменту державної реєстрації права оренди в порядку, передбаченому законодавством, але в будь-якому випадку Сторони дійшли згоди, що даний Договір та право оренди за даним Договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю Орендарем. Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. Державна реєстрація права оренди земельної ділянки за позивачем по вищевказаному договору здійснена 30.03.2018 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер витягу: 119224186, дата формування 02.04.2018 року. Строк дії договору у цьому ж витязі вказано 7 років. Орендна плата сплачена позивачем за 2020 рік 25.09.2020 року, за 2021 рік 10.11.2021 року, за 2022 рік 19.12.2022 року, за 2023 рік 06.03.2024 року, за 2024 рік (частково у сумі 1527,61 грн) 16.12.2024 року, решту - 4 556,49 грн за 2024 рік сплачено 13.06.2025 року, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, доданими позивачем до позову. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 447445086 від 13.10.2025 року, земельна ділянка за кадастровим номером 4621882800:27:000:0269, площею 0,4907 га, перебувала в оренді на підставі договору оренди землі б/н від 01.11.2017 року, орендар ТзОВ «Західна агровиробнича компанія». Це право припинено 31.03.2025 року. ТОВ «Західна агровиробнича компанія» 18.02.2025 року за вих.№949 підготувало на ім`я орендодавця [PERSON] лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди спірної земельної ділянки та просить підписати додаткові угоди на поновлення дії Договору оренди земельної ділянки №б/н від 01.11.2017 року, після чого направити один екземпляр позивачу. Фактично вказаний лист-повідомлення з проектом угоди відправлено позивачем на адресу [PERSON] 04.03.2025 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, переліком згрупованих поштових відправлень. Доказів вручення вказаного листа відповідачу [PERSON] позивачем не надано, перевірити вказану інформацію за трекінгом поштового відправлення через сайт «Укрпошти» не видається можливим, оскільки з часу відправленням минуло більше 6-ти місяців. Листом-повідомленням від 01.10.2024 року відповідач [PERSON] інформував позивача, що він не бажає продовжувати договір оренди спірної земельної ділянки. Вказаний лист скеровано на адресу позивача 21.02.2025 року та отриманий останнім 26.02.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 31.03.2025 року між [PERSON] та ТзОВ «Княжі лани» укладено договір оренди спірної земельної ділянки строком на 10 років з правом пролонгації. Право оренди на спірну земельну ділянку зареєстровано за новим орендарем ТзОВ «Княжі лани», що підтверджено витягом з державного реєстру речових прав № 420931379 від 03.04.2025 року, номер запису про інше речове право 59301490, дата державної реєстрації 31.03.2025 року. Позивачем надано довідку №6011 від 10.10.2025, згідно якої земельна ділянка з кадастровим номером 4621882800:27:000:0269 знаходиться в межах поля №104-9255, перебуває в користуванні підприємства та засіяна сільськогосподарською культурою соняшником під урожай 2025 року. Згідно шляхового листа від 18.04.2025 року сільськогосподарська техніка позивача здійснювала роботи на полі №104-9255. У вказаному спорі, ключовими питаннями, які необхідно вирішити є: момент закінчення договору оренди спірної ділянки від 01.11.2017 року; чи має позивач переважне право продовження дії договору оренди спірної ділянки; чи дотримано позивачем передбачену договором та чинним законодавством процедуру продовження дії договору оренди спірної ділянки; чи правомірно передано спірну ділянку в оренду новому орендарю. Відтак, вирішуючи вищевказані питання суд виходить з наступних положень законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 -3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1,5,6,7 ст. 81, ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, але не виключно визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Загальні положення про договір врегульовано Розділом ІІ Цивільного Кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років, для земельних ділянок сільськогосподарського призначення для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду) не може бути меншим як 25 років. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Як норми Цивільного кодексу України, так і норми Земельного кодексу України визначають, що відносини оренди землі регулюються законом, яким відповідно є ЗУ «Про оренду землі». Відповідно до ст. 13, 14 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Особа, яка відповідно до закону може бути орендодавцем земельної ділянки, може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Істотні умови договору землі визначені в ст. 15 вищевказаного Закону, зокрема такими є : об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. За положеннями ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» , строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. При передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років, для земельних ділянок сільськогосподарського призначення, переданих в оренду для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду), не може бути меншим як 25 років. Згідно ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі, в тому числі, закінчення строку, на який його було укладено. Стаття 33 ЗУ «Про оренду землі» передбачено переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, яка передбачає певний алгоритм дій. Разом з тим, абз. 3,4 «Перехідних положень» ЗУ «Про оренду землі», передбачають, що договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України. Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення. Відтак, до спірних правовідносин, пов`язаних із продовженням терміну дії договору оренди землі, підлягає застосуванню порядок поновлення договорів оренди землі в редакції статті 33 цього Закону, чинній станом на 01.11.2017 року, тобто на момент укладення договору оренди. Стаття 33 у редакції Закону, яка була чинна на момент укладення договору оренди землі, передбачала наступний алгоритм дій при поновленні договору оренди землі. По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Таким чином, переважне право на поновлення договору оренди, може мати лише орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору оренди та який дотримав відповідний алгоритм, передбачений вищевказаною нормою Закону, тобто положеннями ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» в редакції чинній на момент укладення договору оренди. Велика Палата Верховного суду у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 313/350/16-ц, № 159/5756/18, вказувала на перелік юридичних фактів які є необхідними для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст. 33 «Про оренду землі», а також у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18 зробила висновок, за яким, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, орендар зобов`язаний до закінчення строку оренди землі, у строки, визначені ч. 2 ст. 33 «Про оренду землі», повідомити про це орендодавця та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення. Верховний суд у постанові від 28.09.2020 року по справі № 272/440/18 вказував, що у разі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Окрім цього, слід відмітити, що проект додаткової угоди до договору оренди землі підготовлений позивачем включає в себе зміну/доповнення умов договору оренди землі, які, виходячи із положень ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» є істотними (строк дії договору оренди; інші умови, можуть зазначатись за згодою сторін), що не може бути здійснено стороною договору в односторонньому порядку, а потребує відповідно погодження обох сторін. Зокрема, на вказане звертав увагу Верховний суд у постановах від 21 березня 2024 року по справі № 604/423/23, від 08 березня 2024 року по справі № 604/425/23, та у ряді інших. Висновки суду за результатом розгляду справи Орендар, тобто позивач у справі, за договором оренди землі від 01.11.2017 року не належно виконував обов`язки за умовами договору, оскільки вносив орендну плату з порушенням умов визначених договором, зокрема орендна плата сплачена позивачем за 2023 рік 06.03.2024 року, за 2024 рік (частково у сумі 1527,61 грн) 16.12.2024 року, решту - 4 556,49 грн за 2024 рік сплачено 13.06.2025 року. Спірний договір оренди землі від 01.11.2017 року, укладено між сторонами на строк до 30.03.2025 року (момент реєстрації права оренди по договору від 01.11.2017 за позивачем 30.03.2018 року). Саме вказану дату 30.03.2025 року позивач вказував, як дату завершення строку дії спірного договору у листі-повідомленні на адресу [PERSON] від 18.02.2025 року № 949. Відтак, з врахуванням п.3.2 договору оренди від 01.11.2017 року, позивач зобов`язаний був письмово повідомити [PERSON] про намір продовжити строк дії договору оренди землі, не пізніше ніж місяць до дня закінчення строку дії договору, тобто не пізніше 28.02.2025 року. Окремо щодо урожаю на момент закінчення строку дії договору, суд зазначає, що згідно шляхових листів, наданих позивачем до позову, такий посів соняшнику здійснений лише 18.04.2025 року, тобто станом на день закінчення дії договору (30.03.2025 року) ділянка була вільною від посівів. Доказів зворотного позивачем не надано. Вказаної п. 3.2. умови договору оренди земельної ділянки позивач не дотримав, оскільки повідомив [PERSON] про вказаний намір лише 04.03.2025 року (дата відправлення відповідного повідомлення з проектом додаткової угоди, дата вручення і докази вручення відсутні). Натомість, [PERSON] до закінчення строку договору оренди землі, тобто з дотриманням відповідних положень ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» в редакції чинній, на момент укладення договору, належним чином та у передбачений спосіб інформував позивача про небажання продовжувати дію спірного договору оренди землі. Відтак, відповідач [PERSON] , завчасно попередивши позивача про небажання продовжувати дію спірного договору оренди землі, після завершення строку його дії, правомірно та на власний розсуд уклав договір оренди земельної ділянки із новим орендарем ТзОВ «Княжі лани». Право оренди землі за новим орендарем зареєстровано у встановленому Законом порядку, будь-яких доказів зворотного суду не надано та останнім не встановлено. Проект додаткової угоди в редакції позивача від 01.02.2025 року містить зміну/доповнення умов договору оренди землі, згоди щодо яких сторони не досягали. Підсумовуючи викладене, за наслідками розгляду справи, виходячи із встановлених обставин, суд не вбачає порушення будь-яких прав позивача, щодо його переважного права на поновлення договору оренди спірної земельної ділянки, оскільки таке по суті є припиненим, відтак заявлений позов є безпідставним та в задоволенні такого слід відмовити. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed