Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Позивач - АТ КБ „ПриватБанк у листопаді 2018 року звернувся до суду до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 30.12.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 89 529,14 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання відповідач за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 17.10.2018 р., утворилась заборгованість на загальну суму 116 958,68 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 1762,00 гривень. Заочним рішенням від 15.04.2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» був задоволений у повному обсязі. Не погодившись з уваленим рішенням 16.09.2024 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення. Ухвалою суду від 12.06.2025 року заочне рішення від 15.04.2019 року було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися. Водночас Відповідачем подано відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи. У відзиві Відповідач заперечує проти задоволення позову, зазначаючи, що підписана ним анкета-заява не містить усіх істотних умов кредитного договору, зокрема умов щодо розміру та порядку нарахування процентів, а також відповідальності за порушення зобов`язань. Умови та тарифи, на які посилається Позивач, Відповідачем не підписувалися, а докази ознайомлення та погодження з їх конкретною редакцією у матеріалах справи відсутні. Відповідач вказує, що спірні правовідносини є договором приєднання, а тому Банк як сильніша сторона зобов`язаний забезпечити чіткість, прозорість та визначеність умов кредитування. Нарахування процентів, пені та штрафних санкцій на підставі непогоджених умов, на думку Відповідача, суперечить вимогам цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживачів. Крім того, Відповідач посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, відповідно до яких анкета-заява без погоджених умов щодо процентів та неустойки не є підставою для їх стягнення, а роздруківки з вебсайту банку та внутрішні розрахунки не є належними та допустимими доказами. Також Відповідач заперечує проти поданого Позивачем розрахунку заборгованості, зазначаючи його узагальнений характер та неможливість перевірки правильності нарахувань, і вказує, що обов`язок доведення розміру заявлених вимог покладається на Позивача. Окремо Відповідач заявляє про сплив строків позовної давності: спеціальної однорічної щодо вимог про стягнення неустойки, та загальної трирічної щодо вимог про стягнення тіла кредиту і процентів за зобов`язаннями, строк виконання яких настав до 2015 року, та просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності. В свою чергу представником позивача було подано відповідь на позов в якому позивач зазначив наступне. предметом позову є стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, при цьому вимоги про стягнення пені та штрафних санкцій позивачем не заявлялися. На думку Позивача, доводи Відповідача щодо відсутності домовленості сторін про неустойку не мають правового значення для вирішення спору. Позивач вказав, що між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 30.12.2014 року, яка містить погоджений сторонами розмір процентної ставки 1,5 % на місяць (18 % річних), що підтверджує наявність домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами. Також Позивач зазначив, що відповідно до умов вказаної Генеральної угоди Відповідач підтвердив отримання до укладення договору повної та детальної інформації про умови кредитування, що, на думку Позивача, свідчить про дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів. Заперечуючи доводи Відповідача щодо неправильності розрахунку заборгованості, Позивач зазначив, що розрахунок подано разом із позовною заявою, він є детальним, містить відомості про рух коштів по рахунку, базу нарахування процентів, процентну ставку та кількість днів нарахування, а Відповідач не надав жодних доказів на спростування зазначеного розрахунку. Крім того, Позивач вказав на відсутність підстав для застосування строків позовної давності, посилаючись на строк дії договору до 31.12.2017 року, а також на вчинення Відповідачем дій, що свідчать про визнання боргу, зокрема здійснення платежів у 2015 та 2017 роках, у зв`язку з чим перебіг позовної давності було перервано. Окремо Позивач зазначив, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц не підлягає застосуванню у даній справі, оскільки фактичні обставини та доказова база є відмінними, зокрема наявна підписана сторонами Генеральна угода, яка визначає конкретні умови кредитування. На підставі викладено, позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності та перевіривши доводи сторін, суд дійшов наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 30.12.2014 року укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, відповідно до якої відповідачу було надано кредит у розмірі 89 529,14 грн шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних на суму залишку заборгованості. Вказаний договір підписаний сторонами та містить істотні умови кредитування, зокрема умову щодо розміру процентної ставки. Відповідно до вимог статей 526, 527, 536 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач користувався кредитними коштами, проте зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів належним чином не виконував, унаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 17.10.2018 року заборгованість відповідача становить 116 958,68 грн., з яких: 75 638,86 грн. заборгованість за тілом кредиту, 41 319,82 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється його належним виконанням, при цьому відповідно до статті 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, визначені статтями 611, 624, 625 ЦК України, зокрема обов`язок боржника сплатити суму боргу та проценти, передбачені умовами договору. Оцінюючи доводи Відповідача, викладені у відзиві, суд приходить до висновку про їх безпідставність. Твердження Відповідача про відсутність домовленості сторін щодо умов кредитування спростовуються змістом підписаної Генеральної угоди. Посилання на відсутність погоджених умов щодо неустойки не мають правового значення для вирішення спору, оскільки позовні вимоги заявлені виключно щодо стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, без вимог про стягнення пені чи штрафних санкцій. Заперечення Відповідача щодо неналежності та неправильності розрахунку заборгованості суд відхиляє, оскільки наданий розрахунок є деталізованим, містить відомості про рух коштів по рахунку, базу та період нарахування процентів, а доказів на спростування зазначеного розрахунку Відповідачем не подано. Суд також не знаходить підстав для застосування строків позовної давності, оскільки строк дії договору встановлено до 31.12.2017 року, а перебіг позовної давності переривався вчиненням Відповідачем дій, що свідчать про визнання боргу, зокрема здійсненням платежів у 2015 та 2017 роках. Посилання Відповідача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц, суд визнає необґрунтованими, оскільки фактичні обставини даної справи не є тотожними обставинам справи, в якій сформульовано зазначений правовий висновок, з огляду на наявність між сторонами підписаного договору з визначеними умовами кредитування. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved