Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

15 грудня 2025 року поштовим відправленням на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла вище вказана позовна заява [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якій позивачі просять суд припинити заборону відчуження на квартиру [ADDRESS] , та вилучити запис з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 1548395, зареєстрованого 10 грудня 2004 року Смілянським відділом державної виконавчої служби. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що їм на підставі договору обміну на праві власності належить квартира [ADDRESS] . На даний час позивачі мають намір укласти договір дарування вказаної квартири, але необхідно зняти заборону щодо відчуження вказаної квартири. Під час звернення до державного реєстратора було зроблено витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з`ясувалося, що 10 грудня 2004 року Смілянським відділом державної виконавчої служби накладено заборону на відчуження нерухомого майна боржника АА 829833. Обтяження накладено на підставі рішення смілянського міськрайонного суду № 2-2534/2004 р. від 15 вересня 2004 року. Зазначає, що борг, внаслідок якого було накладено арешт на квартиру, був погашений відразу після набрання судового рішення законної сили. Вони звернулись до державної виконавчої служби із проханням зняття арешту, однак отримали відмову. З врахуванням зазначених обставин, позивачі звернулись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 19 грудня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу право на подання до суду відзиву на позовну заяву. 23 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник КП «Смілакомунтеплоенерго» зазначає, що проти позову заперечує. Заперечення обґрунтоване тим, що КП «Смілакомунтеплоенерго» не є правонаступником КП «Варм», а тому не може бути відповідачем у справі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін викладену письмово, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно Інформації про зареєстроване право власності № 1636-0 від 28 жовтня 2025 року власниками квартири [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позивачами по справі. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13 листопада 2025 року за № 69882752, сформованого Виконавчим комітетом Смілянської міської ради у розділі «Інформація з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» наявний запис: тип обтяження арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 1548395; зареєстровано 15 грудня 2004 року 18:41:02 за № 1548395 реєстратором: Смілянська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника АА829833 10 грудня 2004 року, об`єкт обтяження невизначено, все майно, адреса [ADDRESS] , власник [PERSON] , додаткові дані рішення № 2-2534 від 15 вересня 2004 року Смілянський міський суд. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] , при цьому на вказане нерухоме майно у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження. У позовній заяві [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зазначають, що на даний час вони має намір укласти договір дарування належної їм квартири, але необхідно зняти заборону щодо відчуження зазначеної квартири. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачі зазначають, що підставою для накладення арешту на квартиру [ADDRESS] стало рішення суду № 2-2534/2004 від 15 вересня 2004 року. Однак, вказують про те, що борг за комунальні платежі станом на час звернення до суду із даним позовом за адресою [ADDRESS] відсутній, тому відсутні підстави для такої заборони. З копії рішення Смілянського міськрайсуду Черкаської області № 2-2534/2004 від 15 вересня 2004 року вбачається, що вказаним рішенням позов Смілянського КП «Варм» до [PERSON] про стягнення боргу за послуги з теплопостачання задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Смілянського КП «Варм» 93 грн. 13 коп. заборгованості по оплаті за теплопостачання, а також 51 грн. держмита на користь держави. На підставі зазначеного рішення суду Смілянським міським відділом державної виконавчої служби винесено постанову про арешт майна боржника АА829833 від 10 грудня 2004 року та реєстратором Смілянською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження № 1548395 від 15 грудня 2004 року. Позивачі, як на підставу для задоволення позову, зазначають, що за квартирою [ADDRESS] відсутній борг за комунальні платежі, що підтверджується наданою до суду довідкою. З копії довідки виданої КП «Смілакомунтеплоенерго» № 1033 від 04 грудня 2025 року вбачається, що станом на 04 грудня 2025 року за адресою [ADDRESS] заборгованість за послуги з постачання теплової енергії відсутня. Однак, з наданих до суду позивачами доказів, зокрема і Інформації з Державного реєстру та копії рішення суду, вбачається, що арешт нерухомого майна [PERSON] квартири [ADDRESS] було накладено в зв`язку зі стягнення боргу на користь Смілянського комунального підприємства «Варм». Позивачі у поданій до суду позовній заяві зазначили відповідачем по справі КП «Смілакомунтеплоенерго». Позовна заява та додані до неї докази, не мають жодного обґрунтування чому саме КП «Смілакомунтеплоенерго» має відповідати за вказаним позовом, якщо арешт на квартиру, належну позивачам, накладено в зв`язку із стягненням боргу на користь Смілянського комунального підприємства «Варм». Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Позивачі пред`явили позовні вимоги до КП «Смілакомунтеплоенерго», яке не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивачі не заявляли». З відповіді № 2301958 від 03 лютого 2026 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що Смілянське комунальне підприємство «Варм» припинено 23 грудня 2014 року у зв`язку з визнанням її банкрутом. Інформації про її правонаступників відсутня. Разом з тим, суд враховує, що за цими відомостями засновником СКП «Варм» була Смілянська міська рада. Отже, суд звертає увагу, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено обтяження, і таке право позивачів відповідачем не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог. Частина перша статті 16 ЦК України регламентує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем є особа, яка через суд пред`являє матеріально - правову вимогу до відповідача (порушника права позивача). Відповідачем, відповідно, є особа, яка має відповідати за позовом, тобто особою, яка порушила право позивача, про захист якого позивач просить суд, та до якої власне звернуто матеріально - правову вимогу позивача. Предметом позову, який на даний час перебуває в провадженні суду, є зняття арешту з нерухомого майна. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що КП «Смілакомунтеплоенерго» є неналежним відповідачем за даним позовом, оскільки у спірних правовідносинах належним відповідачем має бути саме особа, яка є правонаступником Смілянського комунального підприємства «Варм», а у разі відсутності такої його засновник. Суд надав позивачам доступ до правосуддя та не міг з підстави не визначення належного відповідача на стадії прийняття справи до розгляду відмовити у відкритті провадження. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 23 січня 2019 року в справі № 303/2845/15-ц (провадження № 61-17802св18) та від 2 жовтня 2019 року в справі № 461/6793/15-ц (провадження № 61-15551св18). Відповідно до правової позиція Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17 (провадження № 61-18790св19), визначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Оскільки процесуальний закон правом визначення відповідача наділяє виключно позивача, суд позбавлений можливості з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача на належного чи залучити належного відповідача до участі у справі в якості співвідповідача. Згідно ч.1-3 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовній вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не підлягають до задоволення, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed