Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Представник позивача Тараненко А.І. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02.11.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №133291332 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором №MNV2ВR59. Відповідно до кредитного договору відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, та позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов зазначених в договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Кредит було надано безготівковим перерахуванням на банківську картку № [NUMBER] . 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги у тому числі і за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги у тому числі і за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року. 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги у тому числі і за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, кредитні кошти не повернув. Станом на 05.06.2025 року заборгованість за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року становить 20337,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам 15337,00 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 133291332 від 02.11.2021 року у розмірі 20337, 00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просить розглядати справу за відсутністю представника позивача, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач не з`явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 02.11.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №133291332 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором №MNV2ВR59. Відповідно до кредитного договору відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] , на строк 30 днів. Згідно з п. 1.7 Договору, кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником, а саме до 02.12.2021 року. Згідно з п. 1.9.1 Договору, виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 324,85% річних, що становить 0,89% процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п. 1.9.2 Договору, за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 722,7% річних, що становить 1,98 % в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Також, 02.11.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронному вигляді було підписано паспорт споживчого кредиту та заявку на отримання грошових коштів в кредит. Відповідно до довідки щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] підписано 02.11.2021 року одноразовим ідентифікатором №MNV2BR59, сума кредиту 5000,00 грн., строк кредитування 30 днів. Відповідно до платіжного доручення від 02.11.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] на платіжну картку № [NUMBER] згідно договору №133291332 від 02.11.2021 року грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. Також, згідно з листом АТ «Універсал Банк» від 19.12.2025 року, на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] 02.11.2021 року було здійснено зарахування коштів у сумі 5000,00 грн. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги. У подальшому до договору факторингу №28/1118-01 укладались додаткові угоди у тому числі щодо подовження строку дії договору факторингу: додаткова угода №19 від 28.11.2019 року, додаткова угода №26 від 31.12.2020 року, додаткова угода №27 від 31.12.2021 року, додаткова угода №31 від 31.12.2022 року, додаткова угода №32 від 31.12.2023 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги №167 від 04.01.2022 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року, боржник [PERSON] . Сума заборгованості 12887,00 грн., з яких: заборгованість по кредиту 5000,00 грн., заборгованість по несплачених відсотках 7887,00 грн. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року, вбачається, що [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у нього перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» утворилася заборгованість, яка за період з 02.11.2021 року по 04.01.2022 року становить 12887,00 грн. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги. У подальшому до договору факторингу №05/0820-01 укладались додаткові угоди у тому числі щодо подовження строку дії договору факторингу: додаткова угода №2 від 03.08.2021 року, додаткова угода №3 від 30.12.2022 року. Згідно платіжної інструкції від 01.08.2023 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» сплатило ТОВ «Таліон Плюс» грошові кошти за відступлення права вимоги відповідно до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 року, ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року, боржник [PERSON] . Сума заборгованості 20337,00 грн., з яких: заборгованість по кредиту 5000,00 грн., заборгованість по несплачених відсотках 15337,00 грн. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року, вбачається, що [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у нього перед ТОВ «Таліон Плюс» утворилася заборгованість, яка за період з 04.01.2022 року по 31.07.2023 року становить 20337,00 грн. 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги. Відповідно до платіжних інструкцій від 04.06.2025 року, 05.06.2025 року, 06.06.2025 року ТОВ «ФК «Ейс» сплатило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» грошові кошти за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 року, ТОВ «ФК «Ейс» набуло право вимоги за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року, боржник [PERSON] . Сума заборгованості 20337,00 грн., з яких: заборгованість по кредиту 5000,00 грн., заборгованість по несплачених відсотках 15337,00 грн. Відповідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Ейс», станом на 05.06.2025 року складає 20337,00 грн., з яких: заборгованість по кредиту 5000,00 грн., заборгованість по несплачених відсотках 15337,00 грн. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд звертає увагу, що правовідносини за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , виникли саме 02.11.2021 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та договір факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, на які посилається позивач. Однак Верховний Суд у своїй постанові від 07.01.2026 року по справі №727/2790/25 висловлює з цього приводу свою правову позицію, в якій зазначає наступне. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України). Верховний Суд зауважує, що: допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги; наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу; майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу; у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки); майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «Ейс» та Адвокатським бюро «Татаренко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01, та підписано протокол погодження вартості послуг. 30.05.2025 року між ТОВ «ФК «Ейс» та Адвокатським бюро «Татаренко та партнери» укладено додаткову угоду №25770538141 до договору про надання правничої допомоги від 29.05.2025 року, в якому зазначено кредитний договір №133291332 від 02.11.2021 року, боржник [PERSON] . Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року, вартість послуг з надання правничої допомоги за позовом ТОВ «ФК «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року склала 7000,00 грн. Відповідач не довів суду неспівмірність витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 по справі № 596/2305/18. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №133291332 від 02.11.2021 року у розмірі 20337,00 грн., з яких: заборгованість по кредиту 5000,00 грн., заборгованість по несплачених відсотках 15337,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Outcome: approved