Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

У провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова перебувала цивільна справа за позовом позивача: [PERSON] до відповідача: Приватне підприємство «ЗОЛОТА НИВА 1» про розірвання договору оренди земельної ділянки, за результатами судового розгляду якої 22.01.2026 року було ухвалено рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено. 28.01.2026 року до суду надійшла заява представника відповідача приватного підприємство «ЗОЛОТА НИВА 1» адвоката Кабанової А.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Золота нива 1» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що на виконання приписів процесуального закону ст. 134 ЦПК України представником відповідача у відзиві на позовну заяву по даній справі ПП «Золота нива 1» було зазначено, що ПП «Золота нива 1» подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які воно очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 8 000,00 грн. У судових засіданнях по вказаній справі 11.09.2025 та 15.01.2026 до закінчення судових дебатів ПП «Золота нива 1» в усній формі повідомило суд, що докази, які підтверджують понесення ПП «Золота нива 1» витрат на правничу допомогу, будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у зв`язку з тим, що акт приймання-передачі наданих послуг за умовами договору про надання правничої допомоги буде підписаний відповідачем і його представником протягом 3 (трьох) робочих днів після ухвалення рішення по цій справі. 23 березня 2025 року між адвокатом Кабановою Анною Володимирівною та ПП «Золота нива 1» укладено договір про надання правничої допомоги № 23/03-01. Відповідно до якого за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 8 000,00 грн., гонорар підлягає сплаті адвокату в готівковій формі в строк протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг; акт приймання-передачі наданих послуг підписується сторонами протягом 3 (трьох) робочих днів після ухвалення судового рішення по справі №638/4089/25 по суті спору Дзержинським районним судом м. Харкова. 27.01.2026 Акт приймання-передачі наданих послуг був підписаний сторонами. Гонорар у розмірі 8 000,00 грн. клієнтом на користь адвоката на цей час не сплачений, оскільки відповідно до умов п.5.2. вищенаведеного Договору підлягає сплаті протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання Сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (тобто, по 26.02.2026). У зв?язку з розглядом справи в суді першої інстанції позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8000,00 грн., що підтверджується наступними документами: договором про надання правничої допомоги № 23/03-01 від 23.03.2025 року; актом приймання-передачі наданих послуг від 27.01.2026 року до договору надання правничої допомоги № 23/03-01 від 23.03.2025 року, детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 27.01.2026 року. 28.01.2026 від представника позивача Радигіна Є.С. надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з якого вбачається, при розгляді справи було встановлено, що до звернення позивача до суду відповідачем не було направлено орендодавцю жодного повідомлення про неможливість використання вказаної земельної ділянки, відомості щодо виникнення обставин непереборної сили до відома позивача доведені не були. Відповіді на направлений запит щодо причин не виплати орендної плати позивач від відповідача не отримав. Тобто відповідач своєю поведінкою створив усі умови, для того, щоб позивач звернувся до суду з позовом, тому як у позивача не було жодної інформації, яка би стала підставою для прийняття рішення протилежного тому, яке змусило його до звернення до суду за захистом своїх порушених прав, тому як на спір виник явно внаслідок неправильних дій відповідача, ще до звернення позивача до суду (ч. 9 ст. 141 ЦПК України ). Крім того, розглядаючи заяву про прийняття судом додаткового рішення слід також враховати, що позивач є власником земельної ділянки та як орендодавець передав їх в оренду відповідачу, очікуючи від останнього сплати орендної плати. Тобто, для позивача єдиним призначенням спірних земельних ділянок є отримання відповідного доходу: або в результаті передання їх в оренду, або в результаті самообробітку. Відповідач, орендуючи землю, також має на меті отримання прибутку. Проте між власником землі та її орендарем існує суттєва різниця: орендодавець виступає у якості власника землі, він вже має її у своїй власності, а орендар лише планує отримати дохід від оренди землі. Таким чином, неотримання орендодавцем орендної плати за свою землю по суті позбавляє його своєї власності. У цій справі, як вбачається, відмова в задоволенні позовних вимог по суті означає позбавлення позивача його орендної плати за свою землю та/або у позбавленні його права на повернення земельних ділянок від орендаря внаслідок несплати останнім орендної плати за вказаних обставин. Тобто, позивач по суті буде позбавлений (тимчасово на невизначений час або взагалі) своєї власності: з одного боку, земельні ділянки будуть належати на праві оренди орендареві і позивач їх не отримає у своє володіння, а, з іншого боку, і орендна плата йому не буде сплачена. Отже, за таких обставин орендодавець хоча і буде вважатися формальним власником земельних ділянок, однак по суті жодного зиску з цього мати не буде. Саме така ситуація і склалася за обставинами справи, адже повномасштабна війна рф проти нашої держави триває вже більше 4-х років і час її завершення, як і час повоєнного відновлення, наразі невідомі. Таким чином відмова в позові повністю приводить до того, що позивач, як орендодавець, як за минулий час, так і наперед на невизначений час буде позбавлений своєї власності, що по суті означає порушення справедливого балансу між інтересами орендаря та інтересами позивача як орендодавця, оскільки позивач буде фактично позбавлений як своєї землі, так і орендної плати, в той час як відповідач жодних обтяжень нести не буде. Відповідно покладення на відповідача додаткового тягаря у вигляді витрат на професійну правничу допомогу є не пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін (п.п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України ) у даних правовідносинах, крім того такий спір явно пов`язаний з неправомірною поведінкою відповідача до моменту звернення позивача до суду з позовом. Крім того, відповідач не виконав вимог ст. 246 ЦПК України на підставі своїх усних заяв, про що він вказує у своєї заяві на задоволення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу він зазначав, що надасть документи після винесення рішення судом, однак ні яким чином не обґрунтовував поважність їх не надання до закінчення судових дебатів у справі. Відповідно заяви про надання документів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат після винесення рішення по суті розгляду справи та заява про неможливість надання документів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат з певним обґрунтуванням її до закінчення судових дебатів у справі це по суті різні заяви, тому як у першому випадку заява явно не відповідає процесуальному законодавству, що у подальшому є підставою для залишення без розгляду заяві про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (ч. 8. ст. 134 ЦПК України ). Позивач в судове засідання не з`явився, присутній в судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у цивільній справі 638/4089/25. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, відповідач та представник були належним чином повідомленим про судове засідання, причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались. Враховуючи положення ч. 3 ст. 131, ч. 1 ст. 223, п. 1 ч. 3 ст. 223, ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд вважає, що неприбуття у судове засідання відповідачів, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Розгляд справи за позовом позивача: [PERSON] до відповідача: Приватне підприємство «ЗОЛОТА НИВА 1» про розірвання договору оренди земельної ділянки було здійснено в порядку загального позовного провадження. Дослідивши заяву з доданими до неї доказами, матеріали судової справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Рішенням Шевченківського районного суду міста Харкова від 22 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] до відповідача: Приватне підприємство «ЗОЛОТА НИВА 1» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено. 28.01.2026 року до суду представником відповідача приватного підприємство «ЗОЛОТА НИВА 1» адвокатом Кабановою А.В. подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Золота нива 1» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно ст. ст. 15, 60 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 23 березня 2025 року ПП «Золота нива 1» уклало з адвокатом Кабановою Анною Володимирівною договір про надання правничої допомоги № 23/03-01. Відповідно до п.п. 5.1. та 5.2. вказаного договору сторони домовились, що вартість правничої допомоги становитиме 8000,00 грн., гонорар підлягає платі адвокату в готівковій формі протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг. 27.01.2026 року сторонами був підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги 23/03-01 від 23 березня 2025 року. Також зазаначені обсяг і вартість послуг адвоката Кабанової А.В. підтверджуються детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 27.01.2026. За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання представника позивача Радигіна Є.С., що відповідачем ні яким чином не обґрунтовував поважність не надання до закінчення судових дебатів у справі докази підтвердження понесенні ПП «Золота Нива 1» витрат на правничу допомогу не знайшли свого підтвердження, оскільки представником відповідача в судовому засіданні було зазначено, що у разві відмови у задоволені позову позивача, представником відповідача протягом п`яти днів після винесення рішення будуте подана заява про ухвалення додаткового рішення та надані документи, щодо підтвердження наданої адвокатом Кабановою А.В. правої допомоги ПП «Золота Нива 1». Так як відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № 23/03-0 гонорар адвокату сплачується після винесення рішення суду. Суд відхиляє доводи представника позивача Радигіна Є.С. про те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, адже, як установлено судом при вирішенні справи по суті, відповідачем доведено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022, 2023, 2024 роки, оскільки земельна ділянка, що розташована на території Комарівської сільської ради, в період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією, тому в 2022 році орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, а протягом 2023-2024 років вказана земельна ділянка була непридатною для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами, тому в указаний період орендар не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю. Тож суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки за 2022, 2023, 2024 роки. Суд вважає, що заявлені представником відповідача витрати на оплату послуг правничої допомоги в розмірі 8 000,00 гривень за участь у даній цивільній справі є розумними та співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт. Крім того, відповідно до ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Разом з тим, клопотання позивача про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу не надійшло. Водночас суд вважає слушними доводи представника позивача про те, що покладення на позивача тягаря у вигляді повної оплати витрат відповідача на професійну правничу допомогу буде непропорційним до предмета спору, значення справи для сторін у даних правовідносинах. Так відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема чи є розмір таких витрат пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити, зокрема з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тож, урахувавши предмет спору та значення справи для сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Outcome: partial