Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

11.12.2025 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги мотивовані тим, що в них з відповідачем є спільна дитина: син [PERSON] , [INFO] , яка на даний момент проживає разом із нею. На даний час вони з відповідачем не проживають разом з червня 2025, спільного господарства не ведуть. Проживання дітей з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування дітьми та обов`язку виховувати дітей, піклуватися про них та матеріально їх забезпечувати. Позивач не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їх дітей. Вони не можуть досягти порозуміння щодо сплати аліментів на утримання їхньої спільної дитини сина [PERSON] , через що вона змушена звертатися до суду. Отже відповідач зобов`язаний утримувати свого сина [PERSON] . Вважає за необхідне просити суд стягувати аліменти з [PERSON] у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку. Відповідач є працездатним, інвалідності не має, як і інших осіб, які перебувають на його утриманні. Крім цього, оскільки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, то у відповідності до ст. 84 СК України відповідач зобов`язаний надавати їй допомогу. Таку допомогу він не надає і надавати відмовляється. Вона бажає стягувати аліменти з відповідача на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи викладене позивачка просить стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., з моменту подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.12.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Дану справу суд вирішив розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи. Судовий розгляд справи по суті призначено було на 20.01.2026 та 10.02.2026. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання повідомлена своєчасно, в установленому законом порядку, що стверджується розпискою про отримання судової повістки. 20.01.2026 надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в установленому порядку. 28.01.2026 до суду надав заяву, в якій вказує, що даний позов визнає частково. В частині стягнення аліментів на сина в частці 1/4 визнає повністю. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років у сумі 3000 грн визнає частково, а саме 1500 грн щомісячно на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років. Розгляд справи просить проводити за його відсутності, так як він перебуває на службі в ЗСУ. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши заяви по суті справи, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вислухавши доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Як вбачаться із змісту заяви по суті справи (позовної заяви), сторони фактично припинили шлюбні стосунки, проживають окремо з червня 2025, спільного господарства не ведуть. Син проживає разом із позивачкою. Вказані обставини відповідачем не заперечуються. Згідно із витягом з реєстру Сутисківської територіальної громади від 07.12.2025 № 2025/018307310 [PERSON] , [INFO] , проживає (зареєстрований) за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно із витягом з реєстру Сутисківської територіальної громади від 09.12.2025 № 2025/018400019 [PERSON] , [INFO] , проживає (зареєстрована) за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно довідки № 142 від 09.12.2025, виданої головним спеціалістом відділу обслуговування громадян №12 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, отримує державну допомогу при народженні сина [PERSON] , [INFO] , з 01.07.2025 по 31.12.2025 в розмірі 860 грн. (а.с.7). Таким чином, судом установлено, що сторони у даній справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивачка разом із сином проживають у с-щі Сутиски Вінницької області. Позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за сином. Відповідач є військовослужбовцем, отримує дохід. Отже, сторони у даній справі не заперечують щодо необхідності присудження аліментів на утримання сина та дружини до досягнення дитиною 3 років. Спору щодо розміру аліментів на утримання сина між сторонами немає. Водночас між сторонами існує спір про розмір аліментів на утримання дружини. Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку дослідженим доказам з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності наявних у справі доказів у їх сукупності, суд посилається на такі норми матеріального і застосовує наступні норми процесуального права. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статей 76 - 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з положеннями статей 78 - 80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Щодо стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку. Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 Сімейного Кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум на час розгляду справи для дітей віком до 6 років становить 2817 гривні на місяць (ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2026 рік від 03.12.2025 № 46959-ІХ ). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі) здійснюється за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, та змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц. Враховуючи те, що дитина проживає разом з матір`ю, а позивач наполягає на визначенні стягнення аліментів у частці від доходу, суд дійшов висновку про визначення способу стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу), батька. Відповідач на підтвердження своїх доходів і матеріального стану у встановленому порядку докази суду не надав. Як і доказів на підтвердження інших обставини, що мають істотне значення, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує факт проживання малолітньої дитини з матір`ю, вік дитини, матеріальний стан позивача, вартість життя на теперішній час та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб, розвитку, здоров`я дитини, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є молодою людиною працездатного віку, є військовослужбовцем,інших утриманців не встановлено, а тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, а тому позов в цій частині слід задовольнити повністю, і стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму і не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. 75, 84 СК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Отже, особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. В постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Оскільки, спільна дитина позивача та відповідача [PERSON] , [INFO] , не досягла трирічного віку, проживає разом з позивачкою. Отже, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини є обґрунтованими. Водночас, визначаючи розмір таких аліментів суд враховує те, що позивачка не працює у зв`язку із здійсненням догляду за дитиною, а відповідач є військовослужбовцем, висновок суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, позицію відповідача щодо можливості сплати аліментів на утримання дружини в розмірі 1500 гривень. Інших доказів на підтвердження обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів сторони не надали. Крім цього суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням викладеного, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб позивачки, можливостей відповідача, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини частково та стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дружини в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Саме такий розмір аліментів, на переконання суду, з урахуванням усіх встановлених обставин справи, відповідатиме критерію справедливості та пропорційності. Враховуючи положення ч. 1 ст. 79, ст. 191 СК України стягнення аліментів слід розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 11.12.2025. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2018,70 грн (1 вимога задоволена повністю, інша вимога - у розмірі 66,7%).

Outcome: partial