Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

У червні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2025 року справу №758/13560/25 направлено за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. 09.10.2025 року вищевказану справу отримано Подільським районним судом м. Києва та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано в провадження судді Войтенко Т.В. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 січня 1986 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №58. Однак спільне життя у них з відповідачкою не склалося, відносини між ними погіршилися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей нема. Посилаючись на те, що сторони припинили шлюбні відносини та не бажають зберегти шлюб, оскільки це суперечить їхнім інтересам, а тому примирення та подальше їхнє спільне життя неможливе, позивач просив шлюб розірвати. Ухвалою суду від 03.12.2025 р. провадження у справі було зупинено та надано строк для примирення подружжю [PERSON] та [PERSON] - до 11.02.2026року. Ухвалою від 11.02.2026 року поновлено провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідачка, будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. До суду надійшла заява про визнання позову від [PERSON] нібито як від представника відповідачки. Однак, до заяви про визнання позову адвокат долучила ордер на представництво інтересів іншої особи, відтак, повноваження на представництво інтересів відповідачки [PERSON] відсутні. Суд ухвалив не брати до уваги визнання позову, втім, вважає за можливе розглянути справу по суті без участівідповідачки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 11 січня 1986 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, що підтверджується повторно виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11 червня 2025р., про що складено актовий запис №58. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей нема. В обґрунтування позову позивач стверджує, що вони з відповідачем не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин, примирення між ними та подальше їхнє спільне життя є неможливими. Судом беруться до уваги такі його доводи, оскільки судом було задоволено клопотання відповідачки про надання строку на примирення, однак примирення не відбулось. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Судом враховується позиція Верховного Суду, викладена у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18 (61-3235св19), згідно з якою закріплена статтею 111 Сімейного кодексу України норма щодо необхідності вжиття заходів до примирення подружжя є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. А відтак, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved