Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

09.07.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява у якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №8319992 від 15.12.2024 року в розмірі 14 994,00 грн. та за договором №101595868 від 04.01.2025 року в розмірі 37 957,66 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом -22 906,00 грн. та заборгованості по відсотках 15 051,66 грн., а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.08.2025 року, за заявою представника позивача, у зв`язку з частковою сплатою відповідачем заборгованості, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості з [PERSON] заборгованості за договором №8319992 від 15.12.2024 року повернуто позивачу. Так, в обґрунтування позову вказано, що 04.01.2025 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №101595868, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов вказаного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 22 906,00 грн., кредит надається загальним строком на 345 днів за умови виконання позичальником Графіку платежів, з 04.01.2025 (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Пунктом 1.5.1. Договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 916,24 грн., яка нараховується одноразово в момент видачі кредиту. Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (п.2.1. Договору). Позикодавець на виконання умов Договору надав Позичальнику грошові кошти у сумі 22 906,00 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок, котрий надано Позичальником та міститься в реквізитах Договору кредиту. В свою чергу, Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з неповерненням заборгованості та відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №101595868 від 04.01.2025 року, заборгованість [PERSON] становить 37 957,66 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 22 906,00 грн. та заборгованості по відсотках 15 051,66 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, при цьому 02.02.2026 року надала до суду заяву про часткове визнання позовних вимог в частині тіла кредиту 22 906,00 грн. Водночас, зазначила, що не визнає позовні вимоги в частині стягнення відсотків, пені, штрафів, комісії за обслуговування кредиту та інших додаткових нарахувань, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами і не відповідають вимогам чинного законодавства. Крім того, з урахуванням того, що її дохід є незначним, розмір заробітної плати становить приблизно 7 000,00 грн. на місяць, одноразове виконання рішення суду буде для неї надмірним тягарем, просила розстрочити виконання рішення суду на п`ять рівних щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 04.01.2025 року [PERSON] звернулась до ТОВ «МІЛОАН» із анкетою-заявою на кредит №101595868. 04.01.2025 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №101595868, відповідно до п. 1.1 якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Відповідно до п. 1.2 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 22 906,00 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору кредит надається строком на 345днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів, з 04.01.2025 року. Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Згідно з п. 1.5 Договору загальні витрати позичальника за кредитом складають 72 598,73 грн., денна процентна ставка складає 0,92%. У відповідності до п.п. 1.5.1 комісія за надання кредиту становить 916,24 грн., яка нараховується за ставкою 4% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. У відповідності до п. 2.1 Договору Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Додатком №1 до договору про споживчий кредит №101595868 від 04.01.2025 року є графік платежів, згідно з яким реальна річна процентна ставка становить 3046,42 % річних, а загальна вартість кредиту 95 504,73 грн. Також, 04.01.2025 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту №101595868, яким передбачено основні умови кредитування. Факт перерахування [PERSON] кредитних коштів у розмірі 22 906,00 грн. підтверджується квитанцією №2575531865 від 04.01.2025 року. Крім того, суд враховує, що [PERSON] не заперечує факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та користування ними. Згідно з розрахунку заборгованості наданого ТОВ «МІЛОАН» заборгованість [PERSON] за кредитним договором №101595868 від 04.01.2025 року становить 37 957,66 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 22 906,00 грн. та заборгованості по відсотках 15 051,66 грн. Таким чином між сторонами виникли зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи наведене, проаналізувавши зміст договору, його форму, суд дійшов висновку, що договір про споживчий кредит дійсно укладений сторонами правочину в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надав, як і не спростував факт укладення договору. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «МІЛОАН» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Свої зобов`язання за кредитним договором кредитодавець виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі 22 906,00 грн, що підтверджується квитанцією №2575531865 від 04.01.2025 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитодавця вимагати їх повернення. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності його не спростована. Зважаючи на те, що відповідачка не здійснювала погашення заборгованості по кредиту та не повернула кредит протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору, тим самим допустила істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором №101595868 від 04.01.2025 року в розмірі 37 957,66 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом -22 906,00 грн. та заборгованості по відсотках 15 051,66 грн. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо незаконності нарахування комісій, штрафних санкцій та відсотків, оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування здійснювалося виключно відсотків за користування кредитними коштами. Розмір таких відсотків, а також строк кредитування були прямо визначені та погоджені сторонами під час укладення кредитного договору. Підписавши кредитний договір, відповідач підтвердила своє ознайомлення з його умовами, їх розуміння та добровільну згоду з ними, а також визнала їх такими, що відповідають її інтересам. Доказів на підтвердження факту нарахування позивачем будь-яких комісій чи штрафних санкцій, не передбачених умовами договору, відповідачем суду не надано. За таких обставин суд дійшов висновку про безпідставність наведених заперечень відповідача та відсутність підстав для визнання нарахування відсотків незаконним. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору про надання правничої допомоги №16012025 від 16.01.2025 року, укладений між ТОВ «МІЛОАН» та АО «ПРАВОВИЙ КУРС», додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 30.06.2025 року, згідно якого обсяг наданої правової допомоги вартує 7 100,00 грн., додаткову угоду №3 до договору про надання правової допомоги від 20.06.2025 року. При визначені суми витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18, враховуючи фактичний обсяг наданих Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд доходить висновку, що дана справа є незначної складності й не потребувала заявленого позивачем часу для підготовки процесуальних документів адвокатом, виходячи з співмірності заявлених вимог, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу на стадії розгляду у розмірі 7100,00 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000,00 грн. Також, позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат в загальному розмірі 4 422,40 грн., що складаються з: 2 422,40 грн. витрати по сплаті судового збору, 2 000,00 грн. витрати на правову допомогу. Вирішуючи питання про можливість розстрочення виконання судового рішення суд враховує, що цивільний процесуальний кодекс дає можливість надати відстрочення або розстрочення виконання рішення як на етапі розгляду спору по суті, так і на етапі виконання вже прийнятого рішення. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується, серед іншого, про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Згідно з ч. 3-5 ст. 435 ЦПК України підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим; суд може враховувати, серед іншого, матеріальний стан сторони. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Заявляючи вимогу про розстрочення виконання судового рішення відповідач вказала, що її дохід є незначним, розмір заробітної плати становить приблизно 7 000,00 грн. на місяць, одноразове виконання рішення суду буде для неї надмірним тягарем, а тому просила розстрочити виконання рішення суду на щомісячні платежі, на підтвердження чого надала до суду виписку по рахунку № [NUMBER] відкритому в АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, враховуючи положення процесуального законодавства, часткове визнання позову відповідачем, беручи до уваги, матеріальне становище останньої, що є тією обставиною, що ускладнить виконання рішення суду, а відтак суд прийшов до переконання про необхідність розстрочення виконання рішення суду, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, строком на десять місяців із щомісячним платежем у розмірі 3 795,77 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial