Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом зобов`язання відповідача надати позивачу безперешкодний доступ до квартири [ADDRESS] . На підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що вказана квартира придбана сторонами під час шлюбу, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2023 року, припинено. Також позивач зазначає, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2024 року у справі №204/10632/23 за сторонами визнано право власності на вказану квартиру по частині за кожним. Станом на сьогоднішній день позивач разом зі своєю дружиною та новонародженою дитиною проживають в орендованій квартирі. Позивач має на меті проживати разом зі своєю сім`єю у своїй власній квартирі [ADDRESS] . Однак відповідач перешкоджає позивачу у користуванні вказаним житловим приміщенням, яке належить позивачу на праві власності. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 14 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву представник відповідача [PERSON] зазначає, що зроблений позивачем висновок з приводу того, що він є повноправним власником квартири, є помилковим. Відповідач не визнає обставину проживання позивача зі своєю дружиною та новонародженою дитиною на орендованій квартирі, докази даної обставини позивачем не надані. 14 грудня 2022 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі №204/9928/22 позивача визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 255 грн. Крім того, зазначає, що 13 січня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі №204/130/23 було вирішено видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді тимчасового обмеження його прав з покладанням на нього наступних обов`язків: заборонити [PERSON] перебувати у місті проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , протягом шести місяців починаючи з 13 січня 2023 року; усунути перешкоди [PERSON] у користуванні майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартирою [ADDRESS] , шляхом усунення перешкод у користування електричною енергією. Представник відповідача [PERSON] наголошує, що у зазначених справах судом було встановлено, що поведінка позивача направлена на виселення з квартири відповідача та малолітньої дитини [PERSON] . Отже, з дії та поведінки позивача, його неодноразових висловлювань в суді під час розгляду зазначених справ, у відповідача та малолітнього [PERSON] не може бути іншого ставлення до мети позивача потрапити у квартиру, ніж мета виселити їх та позбавити житла. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач додатково суду пояснив, що в квартирі досі знаходяться його особисті речі та він має намір вселитися туди зі свою сім`єю, але відповідач чинить йому перешкоди, замінила замок, доводилося викликати поліцію, але навіть тоді йому не вдалося потрапити до квартири. Позивач зауважив, що спірна квартира є трикімнатною, а тому не вбачає перешкод в тому, щоб в одній кімнаті проживав його та відповідача син, у другій кімнату відповідач, а в третій кімнаті буде проживати він зі своєю родиною. Відповідач, яка допитана у судовому засіданні і в якості свідка, та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Відповідач додатково суду повідомила, що вона боїться позивача, спочатку вона не забороняла йому заходити до квартири, у нього завжди був до неї доступ, але потім відповідач почав вимикати світло, газ, неодноразово приходив та обзивав її, продавати квартиру не хоче. Дитина не хоче спілкуватися з ним, навіть був випадок, коли дитина сама викликала поліцію. Вказала, що позивач має ключі від квартири, але з 25 квітня 2024 року вона змінила замок та, через те, що боїться позивача, не збирається давати позивачу нові ключі. Суд, вислухавши позивача, представника позивача [PERSON] , відповідача, представника відповідача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. З 04 грудня 2010 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2023 року, що набрало законної сили 28 березня 2023 року, розірвано (а.с.19,82-83). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.81). Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2022 року, яка набрала законної сили 27 грудня 2022 року, у справі №204/9928/22 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 15 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень. Вказаною постановою встановлено, що 19 жовтня 2022 року приблизно о 20 годині 36 хвилин в [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство фізичного та економічного характеру відносно дружини [PERSON] та свого сина [PERSON] , а саме психологічне насильство, а саме: штовхав, нецензурно виражався, умисно позбавляв житла, внаслідок чого [PERSON] налякана, хвилюється за своє здоров`я, не впевнена в своїй безпеці, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.91-97). З жовтня 2022 року позивач фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.102-104). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2023 року, яке набрало законної сили 16 лютого 2023 року, заяву [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволено частково, видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , у вигляді тимчасового обмеження його прав з покладанням на нього наступних обов`язків: заборонено [PERSON] , [INFO] , перебувати у місці проживання [PERSON] , [INFO] , у квартирі [ADDRESS] , протягом шести місяців, починаючи з 13 січня 2023 року; усунуто перешкоди [PERSON] , [INFO] , у користуванні майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, - квартирою [ADDRESS] , шляхом усунення перешкод у користуванні електричною енергією; в іншій частині заяви відмовлено (а.с.86-90). 04 квітня 2023 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим остання змінила прізвище на [PERSON] , від якого вони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2024 року, у справі №204/9631/22 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково, визнано спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462330612101; в порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462330612101; в порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462330612101; припинено право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462330612101; визнано спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , приміщення 3-LXIII, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462448712101; в порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на частину приміщення 3-LXIII, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462448712101; в порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на частину приміщення 3-LXIII, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462448712101; припинено право спільної сумісної власності на приміщення 3-LXIII, розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462448712101; в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.21-34, 53-57). Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 23 вересня 2024 року вирішено за доцільне місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначити разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.143-144). Відповідно до довідки Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 28 листопада 2025 року рекомендовано [PERSON] перебувати в режимі емоційної стабільності та в безпечному середовищі, спілкування з батьками не повинно набувати риси психотрамвуючих подій; рекомендовано не примушувати дитину до спілкування з батьком без його згоди; задля більш об`єктивної оцінки ситуації батькові [PERSON] рекомендовано пройти психологічне діагностування психоемоційного стану, визначення батьківського потенціалу (а.с.241-242). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача та приблизно 25 травня 2024 року вона з позивачем прийшла до квартири за адресою: [ADDRESS] , якої він є власник. Напередодні чоловік переписувався з відповідачем та пропонував чи продати квартиру, чи здати її в оренду, щоб вони не вселялися туди. Прийшли до відповідача обговорити питання щодо квартири, позивач постукав у двері, але ніхто не відчинив, почав своїм ключем відчиняти, але ключ не підійшов. Потім з`явилася відповідач та почала погрожувати, у зв`язку з чим позивач викликав поліцію. Дитині відповідач казала, що б двері не відчиняв. Потім приїхала поліція, ми пройшли до бесідки з поліцією та було складено протокол про адміністративне правопорушення. Також до бесідки підходила голова ОСББ та також погрожувала нам, якщо ми вселимося до квартири. Навіть з поліцією відповідач не впустила їх до квартири. Потім позивач знову викликав поліцію та всі ці події тривали з 11-00 до 18-00 години. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що є сусідкою відповідача та 25 травня 2024 року приблизно о 13-00 годині вона вийшла на подвір`я та побачила голову ОСББ [PERSON] і остання її повідомила, що в перший під`їзд приїхала поліція. Потім підійшла відповідач та її колишній чоловік, якого свідок побачила вперше та який обзивав відповідача. Свідок [PERSON] повідомила, що весь будинок знає, що відбувається у відповідача та її колишнього чоловіка, якось він вимикав у квартирі газ та світло. Потім поліція поїхала та відповідачу зателефонував її син і сказав, що знову хтось хоче потрапити до квартири. Свідок бачила, що саме позивач з якоюсь жінкою хотів потрапити до квартири. Щоб позивач таки потрапив до квартири свідок [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою відповідача та 25 травня 2024 року вона була вдома і побачила як позивач стукав у двері відповідача. [PERSON] повідомила позивачу, що вдома дитина сама і боїться відчиняти двері, але він все одно продовжував стукати, все це продовжувалося приблизно 20 хвилин. Також свідок [PERSON] повідомила, що це вже не перший випадок був, чи потрапив позивач до квартири вона не знає, але бачила як позивач хотів відчинити двері своїм ключем, але йому не вдалося. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, є головою ОСББ в будинку, де проживають сторони, а саме в ЖК «Атмосфера». 25 травня 2024 року свідок була очевидцем того, як позивач прибув до спірної квартири та потім, як власник квартири, зателефонував до поліції. Поліція прибувши на місце почала складати якісь письмові документи, а [PERSON] весь час обзивав свою колишню дружину. Потім, коли поліція поїхала, син [PERSON] знову їй зателефонував і сказав, що знову хтось ломиться у двері. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що є сином сторін у справі та якось вдень хтось почав стукати у вхідні двері квартири та в подальшому стало зрозуміло, що це був батько. Матір вийшла з квартири, а він залишився всередині. Також неповнолітній [PERSON] повідомив, що у нього погані відносини з батьком, приблизно у 2022-2023 році він позабирав речі з квартири, які йому були потрібні, висловлювався нецензурною лайкою щодо нього, якось самим залишив його на озері та він був сам вночі в палатці в лісі. [PERSON] зауважив, що дві сім`ї в квартирі не помістяться та він не хоче жити разом з батьком. Станом на час розгляду справи позивач не має можливості потрапити до спірної квартири. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що виходячи з відносин, які склалися між позивачем та відповідачем, а також відносин, які склалися між позивачем та його спільним з відповідачем сином, спільно користуватися спірною квартирою неможливо, домовленості за згодою сторін про порядок володіння та користування спірним майном не досягнуто. Крім того, судом враховується, що позивач має намір вселитися до спірної квартири разом зі своєю новою сім`єю. В судовому засіданні встановлено, що позивач має намір користуватися певними частинами спірної квартири. Відповідач стосовно як і користування позивачем певною частиною спірної квартири, так і квартирою у цілому, заперечує. Тобто між сторонами у справі існує спір щодо порядку користування позивачем спірною квартирою. Позивач своїми процесуальними правами розпорядився на власний розсуд та позовну вимогу щодо визначення порядку користування квартирою з урахуванням часток співвласників у праві власності на квартиру не заявляв. Натомість позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням шляхом зобов`язання відповідача надати позивачу безперешкодний доступ до всієї квартири, до якої він має намір вселитися зі своєю дружиною та малолітньою донькою. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (провадження № 12-84гс20) зроблено правовий висновок про те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. З огляду на викладене, а також ураховуючи якнайкращі інтереси дитини [PERSON] , який заперечував проти спільного проживання з позивачем, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити позов з належними позовними вимогами. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі статті 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed