Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання як повнолітньої доньки, що продовжує навчання у розмірі ? частини заробітку(доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення нею навчання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та відповідача [PERSON] . Позивач проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні, після досягнення повноліття [PERSON] батько ніякої матеріальної допомоги не надає, не забезпечує потреби дитини. Позивач є студенткою другого курсу «Середньої Медичної школи та вищої професійної медичної школи», яка знаходиться у Чехії, у м.Млада-Болеслав. Заробітної плати матері не вистачає для забезпечення всіх необхідних витрат, пов`язаних з навчанням та проживанням. Відповідач є особою працездатного віку, має змогу надати матеріальну допомогу так як отримує не офіційно велику заробітну плату, стягнень по виконавчим документам не проводиться, непрацездатних батьків немає. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, в наданій до суду заяві просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача адвокат Мишовська Т.М. в судове засідання не з`явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи без її участі та врахувати письмові пояснення та долучити до матеріалів справи письмові докази подані до початку судового засідання. Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] , матір`ю записана [PERSON] , батьком - відповідач у справі [PERSON] (а.с.6). [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.5). Станом на 25.06.2025 року позивач [PERSON] є студенткою другого курсу у навчальному році 2024/25, спеціальність 78-42-М/04 Медичний ліцей Середньої Медичної школи та вищої професійної медичної школи, яка знаходиться у м.Млада-Болеслава (Чехія), дати терміну та закінчення навчаня не вказано (а.с.7-8). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 21.07.2025 року позивач [PERSON] за період з 4 кварталу 2024року по 2 квартал 2025 року доходу не отримувала (а.с.9). Вказані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно ч.3 ст.181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язанні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2016 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів : досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При призначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ч.ч.1,2 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Нормами ст.ст.12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року. Суд критично оцінює та не приймає надані стороною відповідача докази, оскільки вони подані з порушенням строків визначених ч.3 ст.83 ЦПК України. Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені приходить висновку, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем [PERSON] заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів на її утримання до закінчення нею навчання, однак його терміну та дати закінчення не зазначено та не підтверджено, що унеможливлює задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed