Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 173,8 кв.м, житловою площею 74,6 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 5922610100:01:001:0496, площею 0,1 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідач копію позовної аяви з додатками та ухвалу суду про відкриття провадження отримав 27 січня 2025 року , відзив на позов у встановлений судом строк не подав. Позивач та її представник в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник в судове засідання з`явились, позов не визнали повністю. Третя особа Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» в судове засідання не з`явилась, свого представника в судове засідання не направила, надала заперечення, за змістом яких з позовом не згодна (т. 1 а.с.47) Свідок [PERSON] в ході судового розгляду дав показання про те , що відповідач його брат і він звернувся до нього з проханням надати кошти для завершення будівництва , він передав відповідачу 18000 доларів США особистих коштів. Коли [PERSON] побудував будинок, він віддає йому кошти , залишок становить 10000 доларів США. Коли вони продали батьківську квартиру, гроші розділили, 11000 доларів США залишилось у брата. Суд, заслухавши вступне слово сторін та їх додаткові пояснення, показання свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 3 червня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Кролевецького районного суду 9 березня 2023 року. Рішення набрало законної сили 11 квітня 2023 року (а.с.20). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 389029259266 власником земельної ділянки кадастровий номер 5922610100:01:001:0496 за адресою [ADDRESS] є [PERSON] .(а.с.10-11) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 411631 [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 5922610100:01:001:0496 площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] , державний акт видано на підставі рішення Кролевецької міської ради від 3 червня 2008 року (а.с.17). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 6.03.2011 року [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] загальною площею 170, 4 кв. м. , житловою площею 76,0 кв. м. (а.с.23) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 33067270 власником житлового будинку загальна площа 170, 4 кв. м. житлова площа 76,0 кв. м. за адресою [ADDRESS] є [PERSON] .(а.с.10-11) Судом встановлено і сторони не оспорюють, що нерухоме майно за адресою [ADDRESS] житловий будинок загальна площа 170, 4 кв. м. житлова площа 76,0 кв. м. та земельна ділянка, кадастровий номер 5922610100:01:001:0496 площею 0,1000 га придбані за час шлюбу. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Позивач за змістом позову не просила виділити частку із майна, що є у спільній сумісній власності. Позивач, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна, а саме будинок та земельну ділянку. Сторони пояснили, що домовленості про визначення часток у спільному майні між ними не було, договір про визначення розміру часток між ними не укладався, майном користувалися як спільною сумісною власністю, інших домовленостей між ними не було. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Нерухоме майно, яке є предметом спору за адресою [ADDRESS] придбане подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу (а.с. 10-11,17,23). Судом не встановлено наявності обґрунтованих підстав, що мають істотне значення та дають суду можливість відступити від засад рівності часток подружжя у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим законом. Виходячи з вимог щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог, ст. 41 Конституції України, ст. 4 ЦПК України суд вважає, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку А-1 170, 4 кв. м. житлова площа 76,0 кв. м., земельної ділянки, кадастровий номер 5922610100:01:001:0496 площею 0,1000 га . При цьому слід припинити на дані об`єкти право спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.78-80 ЦПК України, протилежне, на що позивач посилається як на підставу своїх вимог. Показання свідка [PERSON] суд не приймає до уваги з тих підстав, що виходячи з змісту ст. 78 ЦПК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України не може стверджуватися показаннями свідка наявність правовідносин, що виникають з правочинів , для яких законом установлено письмову форму. Відповідач не надав доказів, на які він посилається як на підставу заперечень проти позову , а подані ним докази, звіти про вартість майна, не спростовують обставини, на які посилається позивач . Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (пункт 41 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем не надано доказів про те, що спірне майно, яке зазначено у позові, є особистою приватною власністю відповідача. Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Правові норми та судова практика мають застосовуватися таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 386412159226 дата реєстрації 15.09.2023 року загальна площа будинку 173, 8 кв. м. житлова площа 74,6 кв. м. Площа будинку змінилась 15.09.2023 року , тобто після розірвання шлюбу між сторонами, з чого слід зробити висновки, що нерухоме майно загальна площа будинку 173, 8 кв. м. житлова площа 74,6 кв. м. набуте не за час шлюбу . В цій частині позовні вимоги є необґрунтованими , не заслуговують н увагу суду задоволенню не підлягають. В Постанові Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року в справі № 523/8641/151, зазначено, що у справі за позовом одного з подружжя до іншого з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, матеріально-правову і процесуальну заінтересованість у результаті справи мають лише сторони цієї справи. Іпотекодержатель залежно від конкретних обставин справи може мати процесуальний інтерес до участі у справі про поділ майна подружжя, який може бути реалізований через його залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (статті 52, 53 ЦПК України). Такими обставинами є, зокрема: існування матеріально-правового зв`язку зі стороною, на боці якої виступає третя особа, при обов`язковій відсутності спору про право з протилежною стороною у справі; можливість виникнення у майбутньому у третьої особи права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Суд залучає іпотекодержателя у справі за позовом одного з подружжя до іншого з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за умови, якщо з урахуванням конкретних обставин справи встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки іпотекодержателя . Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України "Про іпотеку" зазначив, що особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Правова позиція з цього питання висловлена в постановах Верховного Суду від 03 липня 2023 року в справі № 523/8641/151, від 17 січня2024 року в справі № 638/5481/20. Якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, то наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя, не припиняє іпотеку. Інші доводи сторін, та третьої особи не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по справі зі сплати судового збору в розмірі 1875 грн. 05 коп., та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Інші витрати не були предметом судового розгляду. Відповідно до ст.ст. 365, 368, 369, 370, 372 ЦК України, ст. 60 СК України,

Outcome: partial