Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

01 грудня 2025 року ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.02.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №3446730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 20000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. 26.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» укладено договір факторингу №26102023, за яким до ТОВ «ФК ПРОФІТ» перейшло право вимоги за кредитним договором до відповідача, яке у подальшому 09.09.2025 відповідно до договору факторингу №ДО-20250909/001 відступило право вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ». Позивач зазначає, що станом на дату подання позову заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №3446730 від 08.02.2023 становить 92228,46 грн., з яких: тіло кредиту - 19009,97 грн., нараховані відсотки - 73218,49 грн., пеня/штрафні санкції - 0,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №3446730 від 08.02.2023 у розмірі 92228,46 грн., судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» у поданій до суду позовній заяві просив проводити розгляд справи у їхній відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджує рекомендаване повідомлення про вручення поштового відправлення, причину неявки в судове засідання не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставні і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 08.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладений договір №3446730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір №3446730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту від 08.02.2023 підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Т315. Згідно з п. 1.1. Договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ITC Товариства. Згідно з п. 1.2 Договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає: 20000,00 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору, строк кредиту становить 361 день. Пунктом 1.4.1. Договору встановлено стандартну відсоткову ставку за користування кредитом 2,00% в день. Пунктом 1.4.2. Договору встановлено знижену відсоткову ставку за користування кредитом 1,10% в день. Відповідно до п. 2.1. Договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п. 2.4 Договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1. договору. Відповідно до листа ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» №20240228-1586 від 28.02.2024, відповідно до Договору про організацію переказу грошових коштів №210222-1 від 21.02.2022 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 08.02.2023 13:36:14 на суму 20000,00 грн., номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» - 34467301675856163, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . 26.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (кредитор) та ТОВ «ФК ПРОФІТ» (новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги №26102023, згідно умов якого новий кредитор приймає належні кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. 09.09.2025 між ТОВ «ФК ПРОФІТ» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №ДО-20250909/001, згідно умов якого фактор набуває право вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 09.09.2025 №ДО-20250909/001 та витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 09.09.2025 №ДО-20250909/001 ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» набуло право вимоги до [PERSON] заборгованість за кредитним договором №3446730 від 08.02.2023 на загальну суму 92228,46 грн., з яких: 19009,97 грн. тіло кредиту, 73218,49 грн. нараховані відсотки. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №3446730 від 08.02.2023 станом на 26.10.2023 становить 92228,46 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 19009,97 грн., заборгованість за відсотками - 73218,49 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Судом встановлено, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір та відповідач отримав кошти у розмірі 20000,00 грн., які було перераховано за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , вказаними у договорі. Договір №3446730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.02.2023 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; боржник на момент укладення договорів не заявляла додаткових вимог щодо його умов. Кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту і розміру процентної ставки, порядку надання і погашення кредиту, відповідальності за порушення умов договору. З моменту підписання кредитного договору [PERSON] був обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Таким чином, вказані нарахування процентів за користування кредитом відповідають умовам укладених між сторонами договору та зазначеним нормам права. Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору №3446730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.02.2023 визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З урахуванням приписів ст. 517 ЦК України, доказами прав нового кредитора у зобов`язанні є документи, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення. Договір про відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Судом встановлено, що 26.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (кредитор) та ТОВ «ФК ПРОФІТ» (новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги №26102023, згідно якого новий кредитор приймає належні кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Крім того судом встановлено, що 09.09.2025 між ТОВ «ФК ПРОФІТ» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №ДО-20250909/001, згідно умов якого фактор набуває право вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 09.09.2025 №ДО-20250909/001 та витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 09.09.2025 №ДО-20250909/001 ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» набуло право вимоги до [PERSON] заборгованість за кредитним договором №3446730 від 08.02.2023 на загальну суму 92228,46 грн., з яких: 19009,97 грн. тіло кредиту, 73218,49 грн. нараховані відсотки. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» як новий кредитор набув права вимоги за договором №3446730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.02.2023 на підставі договорів факторингу. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з умовами Договору №3446730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.02.2023, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. В порушення умов Договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконав, а тому в останнього виникла заборгованість за Договором №3446730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.02.2023, яку слід стягнути на користь позивача, як нового кредитора, який набув права вимоги за вказаним договором на підставі договорів про відступлення права вимоги. Суд приймає розрахунок заборгованості наданий стороною позивача щодо наявності заборгованості за Договором №3446730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.02.2023 в розмірі 92228,46 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 19009,97 грн., заборгованість за відсотками - 73218,49 грн. та вважає його належним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи те, що у судовому засіданні підтверджено факт отримання кредитних коштів [PERSON] та невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №3446730 від 08.02.2023, щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, розмір заборгованості відповідачем не був спростований, не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості або її погашення, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» заборгованість за договором №3446730 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.02.2023 в загальному розмірі 92228,46 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на вищевикладене, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, ціну позову, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість та співмірність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., що підтверджується належними доказами,а тому, такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується документально (а.с.9).

Outcome: approved