Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Адвокат Шевчишин М.Є., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , урозмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , урозмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , та [INFO] у них народилася донька [PERSON] . На даний час сім"я розпалася, сторони проживають окремо, діти проживають з позивачкою, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивачка та її предстаник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву в якій, позовні вимоги підтримали, наполягають на їх задоволенні, а сам розгляд справи проводити без їх присутності. Відповідач подав до суду заяву, в якій позов визнав щодо стягнення з нього аліментів на неповнолітніх дітей на користь позивачки, просив зменшити витрати на правову допомогу, так як не має змоги заплатити таку суму. Розгляд справи просив здійснювати у його відсутності. Оскільки розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 28 серпня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , та [INFO] у них народилася донька [PERSON] . На даний час сторони проживають окремо один від одного, діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Дані обставини визнані сторонами та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: копією свідоцтва про народження доньки [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] від 24.10.2012 (а.с. 14); копією свідоцтва про народження доньки [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] від 20.04.2018 (а.с. 15); копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28 серпня 2012 року.(а.с.16). Статтею 180 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 182 цього ж кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] зобов`язаний утримувати неповнолітніх доньок, спроможний сплачувати аліменти, а тому з нього підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на неповнолітніх дітей, а саме: доньку [PERSON] , [INFO] , урозмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , урозмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2025 року і до досягнення повноліття старшою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дітей і платника аліментів. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Проаналізувавши подані позивачами копії договору доручення № 27/02-1/20 про надання правничої допомоги, розрахунок наданих послуг, акт про оплату послуг від 30 лютого 2020 року та адвокатські запити, надані як доказ підготовки документів до подання позову у цій справі, Велика Палата Верховного Суду вважає, що позивачі довели понесення витрат на професійну правничу допомогу. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду: копію договору про надання правничої допомоги від 26 листопада 2025 року (а.с. 8), копію додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 26 листопада 2025 року (а.с. 9), копію акту приймання-передачі наданих послуг від 3 грудня 2025 року, згідно якого вартість наданих послуг становить 6 000 грн. (а.с. 10), копію прибуткового касового ордера від 29.11.2025р. (а.с. 11), копі. квитанції до прибуткового касового ордера від 29.11.2025р. по сплату клієнтом 6 000 грн. (а.с. 12). Суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, приходить до переконання, що зазначені доводи відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу є слушними. Судом встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 6 000 грн. є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову (п.п. 1-4 ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Так, судом встановлено, що представник позивача підготував та подав до суду лише позовну заяву з додатками (а.с. 1-4), зазначена справа не є складною, невеликий обсяг наданих адвокатом послуг та незначний проміжок часу, витрачений адвокатом, адвокат не приймав участь в судовому засіданні, а також не подавав жодних заяв чи клопотань. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав повністю. Таким чином,у суд приходить до переконання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 1 000 грн. Зазначені витрати в розмірі 1 000 грн. відповідають критерію реальності адвокатських витрат, є дійсними та потрібними, а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини цієї справи. Таким чином, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1331,20 грн. На підставі ст. 180 - 184, 191 СК України,

Outcome: approved