Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та Відповідач [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 111 від 01 вересня 2012 року. Даний шлюб було розірвано рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2024 року по справі № 194/388/24 (дата набрання законної сили 28.05.2024 рік). Від даного шлюбу з відповідачем мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 23 січня 2025 року за судовим наказом, виданим Тернівським міським судом Дніпропетровської області по справі №194/20/25 з позивача присуджено стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів починаючи з 08 січня 2025 року. З 22.01.2019 року у зв`язку із встановленням позивачу першої групи «Б» інвалідності він перебував на обліку в УСЗН Тернівської міської ради та отримував державну соціальну допомогу особам з інвалідністю, в подальшому така допомога отримується ним в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з 01 липня 2025 року. Оскільки дохід позивача станом на день ухвалення вищезазначеного судового наказу становив 2361,00 грн. на місяць, що є державною соціальною допомогою особам з інвалідністю, тому позивачем на рахунок відповідача перераховувалися аліменти на утримання дітей у розмірі 804,00 грн. за лютий та 804,00 грн. за березень 2025 року, що підтверджується копіями платіжних інструкцій від 11.04.2025 року. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №1795555 від 17.02.2023 року [PERSON] було повторно встановлено першу групу «Б» інвалідності з 01.02.2023 року до 01 лютого 2025 року включно та рекомендовано лікування у сімейного лікаря, невролога, стаціонарне лікування з супроводом, крім того у даній довідці зазначено, що він потребує постійної сторонньої допомоги. 29 травня 2025 року рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи йому з 01.02.2025 року встановлено першу групу «Б» інвалідності до 01.02.2027 року, що підтверджується Витягом №135/25/1696/В. У пункті 16 даного Висновку зазначено, що [PERSON] продовжено І Б групу інвалідності строком на 2 роки згідно п.13 [PERSON] групи інвалідності, до якої віднесені особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування. З лютого 2025 року по травень 2025 року у зв`язку з перебуванням на розгляді експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування документів щодо продовження групи інвалідності позивачу були призупинені соціальні виплати, а тому за цей період він не мав змоги сплачувати аліменти у зв`язку з відсутністю доходів. У травні 2025 року [PERSON] було поновлено виплати соціальної допомоги у зв`язку з інвалідністю у сумі 2361,00 грн. та з яких за квітень та травень було утримано аліментів у сумі по 1180, 50 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою про отримання допомоги від 23.06.2025 року №313, виданою УСЗН Тернівської міської ради. При цьому, спеціалістом УСЗН позивача було повідомлено, що з нього утримується 50% від моїх доходів в якості аліментів та крім того, накопичується заборгованість зі сплати аліментів, оскільки за судовим наказом виданим Тернівським міським судом Дніпропетровської області по справі №194/20/25 [PERSON] присуджено стягнення аліментів на утримання синів у розмірі 1/3 частки всіх видів мого доходу, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Так, вік синів позивача [PERSON] та [PERSON] від 6 до 18 років, та прожитковий мінімум станом на серпень 2025 року на дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 3196,00 грн., тобто 50% від даної суми дорівнюють 1598,00 грн. Таким чином на утримання двох дітей відраховуються аліменти у розмірі 1/3 частини від доходів позивача, але не менше 3196,00 грн., оскільки дохід значно менший за цю суму, тому утримується 50% від доходів, а решта суми 2015,50 грн. на місяць обліковується як заборгованість зі сплати аліментів. При зверненні у травні 2025 року до Павлоградського відділу ДВС Литвиновим Є.П. було отримано копії постанов державного виконавця від 10.02.2025р. про відкриття ВП №7060638 та від 10.02.2025 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в яких також зазначено, що розмір стягуваних з позивача аліментів має дорівнювати у розмірі 1/3 частки всіх видів доходу, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Так, як [PERSON] є інвалідом І групи та у зв`язку з його станом здоров`я він не має реальної можливості до працевлаштування, та єдиним доходом є державна соціальна допомога особам з інвалідністю, розмір якої становить 2361,00 грн. з якої з нього утримується 50% в якості аліментів на дітей, а залишку у сумі 1180,50 грн. йому не вистачає для задоволення нагальних потреб, тому просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3196,00 грн. на місяць. Ухвалою судді від 23 вересня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження. Сторони про розгляд справи повідомлялись належним чином. Позивач просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді від 23 грудня 2025 року в задоволені клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, відмовлено. Разом з тим, 09 жовтня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує викладені обставини та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що у позовній заяві [PERSON] вказує, що з 22.01.2019 року йому встановлена 1 група інвалідності, у зв`язку з чим він отримував державну соціальну допомогу особам з інвалідністю. На день звернення до суду з даним позовом йому також, з 01.02.2025 року по 01.02.2027 року, встановлена 1 група інвалідності, у зв`язку з чим виплати соціальної допомоги йому поновлені у розмірі 2361,00 грн. Крім того, позивач приховує ту обставину, що він здає в оренду квартиру [ADDRESS] без її згоди, не дивлячись на те, що частка вказаної квартири належить їй, місце проживання її та двох спільних з позивачем дітей зареєстровано у вказаній квартирі, однак позивач разом зі своїми батьками змінили замок на вхідних дверях до квартири та надав вказану квартиру у користування стороннім особам за плату, а вона разом із двома дітьми вимушена винаймати житло. Надавати матеріальну допомогу позивачу вона не має змоги, оскільки разом з нею проживають їх разом з відповідачем неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ні позивач, ні його батьки, разом з якими він мешкає, з 2022 року не надавали їй на протязі 4 років ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, діти повністю з цього часу знаходяться на її матеріальному забезпеченні. У зв`язку з чим, у січні 2025 року вона вимушена була звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів на дітей з позивача. Починаючи з квітня 2025 року з позивача були стягнуті аліменти на двох дітей у розмірі 50 % з його доходу у сумі 1180,50 грн., у зв`язку із заборгованістю, оскільки на протязі трьох місяців з дня видачі судового наказу, позивач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей їй не надавав. Відповідно до довідки, яку позивач надав до позовної заяви, на кожну дитину в місяць було виплачено 590,25 грн., з урахуванням заборгованості. Якби не було заборгованості, розмір аліментів на двох дітей складав би 787,00 грн. в місяць, тобто по 393,50 грн. на одну дитину. Однак на себе позивач просить суд стягувати з неї аліменти у розмірі 3196,00 грн., що майже у 10 разів більше, ніж з нього стягуються аліменти на кожну дитину щомісячно. Відповідач вказує, що її середньомісячна заробітна плата, яку вона отримує після утримання податків і зборів за 2 місяці, червень-липень 2025 року становить 6684,66 грн. Позивач просить стягнути з неї аліменти у розмірі 3196,00 грн., що дорівнює половині її заробітної плати, без урахування того, що аліментів які вона отримує на кожну дитину у розмірі 393,50 грн. не вистачить навіть на їжу дітям. До червня 2025 року вона отримувала допомогу на дітей з Управління соціального захисту населення, але з серпня 2025 року відповідна допомога їй не виплачується. Крім того, відповідач вказує, що має ряд тяжких захворювань, а саме: цукровий діабет 1 типу, дібетичний кетоацидоз 3 ст. ускладнений діабетичною гепатопатією, діабетичною полінейропатією нижніх кінцівок; інсулінові набряки; анемію; ХЗН 1 ст. діабет, нефропатію 3 ст. сечовий варіант; пієлонефріт; діабетичну ангіопатію сітківки. Потребує постійного медикаментозного лікування, в тому числі стаціонарного лікування 2 рази на рік. Вважає, що батьки позивача в змозі утримувати його, оскільки займаються підприємницькою діяльністю та мають декілька об`єктів нерухомості. Водночас, вона не має змоги надавати позичу матеріальну допомогу, виходячи із її стану здоров`я, заробітної плати та того, що на її утриманні двоє неповнолітніх дітей. 12.12.2025 року позивачем надано письмові пояснення на відзив відповідача. Позивач зазначає, що 29.05.2025 року рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, йому з 01.02.2025 року встановлено першу групу «Б» інвалідності до 01.02.2027 року, що підтверджується Витягом № 135/25/1696/В, у п. 16 якого зазначено, що йому продовжено І Б групу інвалідності строком на 2 роки, згідно з п. 13 підгрупи Б І групи інвалідності, до якої віднесені особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування. Виплати по інвалідності, яка встановлена йому з 01.02.2025 року він почав отримувати у липні 2025 року, після подання рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 29.05.2025 року, що підтверджується листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 044-010226-8/191230 від 10.10.2025 року. Розмір нарахованої виплати по інвалідності становить 2361,00 грн., однак після сплати аліментів розмір виплаченої суми становить 1180,50 грн. Зазначає, що розмір стягуваних з нього аліментів на двох дітей дорівнює 1180,00 грн., що є меншим за 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину. Твердження відповідача щодо приховування факту здачі квартири в оренду є надуманими та нічим не обґрунтованими. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 року по справі № 194/1569/25, за [PERSON] визнано право власності на частку квартири [ADDRESS] . Оскільки він є інвалідом І групи та йому важко пересуватися та підніматися на інвалідній колясці до квартири, яка розташована на 4 поверсі, він прийняв рішення проживати разом із своїми батьками у приватному секторі, які його доглядають. Його батьки надавали відповідачу матеріальну допомогу на утримання дітей. Сім`я відповідача не належить до малозабезпеченої, отже мають доходи значно більші за прожитковий мінімум на одну особу. За 2019-2025 роки доказів захворювання відповідачем не надано. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про відмову у задоволенні позову на підставі наступного. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі, який зареєстрований 01 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 111, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 46, та серії [NUMBER] , актовий запис № 214. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2024 року по справі № 194/388/24 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Рішення набрало законної сили 28.05.2024 року. Відповідно до судового наказу від 23 січня 2025 року виданого Тернівським міським судом Дніпропетровської області по справі № 194/20/25 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно. За лютий та березень 2025 року позивачем було сплачено аліменти у сумі 804,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від11.04.2025 року. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 17.02.2023 року серії 12 ААГ № 179555, [PERSON] повторно встановлено першу «Б» групу інвалідності з 01.2023 року на строк до 01 лютого 2025 року. Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 29 травня 2025 року № 135/25/1696/В, [PERSON] встановлено І групу, підгрупи «Б» інвалідності до 01 лютого 2027 року. За період з липня 2024 року по червень 2025 року [PERSON] призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю у загальній сумі 14 166,00 грн. за винятком аліментів, за період з квітня 2025 року по червень 2025 року у сумі 3541,50грн., що підтверджується довідками від 23.06.2025 року № 312 та № 313 виданими Управлінням соціального захисту населення Тернівської міської ради. Відповідно до довідки про фактичне проживання від 28.08.2025 року № 1834 виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради, за адресою: [ADDRESS] проживають фактично 4 особи, включно з відповідачем [PERSON] та спільними їх з позивачем дітьми [PERSON] та [PERSON] . За червень-липень 2025 року відповідачем отримано дохід з врахуванням відрахування податків у розмірі 6337,99 грн. та 7031,33 грн. відповідно, що підтверджується довідкою від 26.08.2025 року вих. № 27 КП «Тернівське ЖКП». Згідно з випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарної) хворого від 30. 10.2018 року № С 7258 [PERSON] знаходилася у відділенні ендокринології КЗ «ДОКЛМ» з діагнозом цукровий діабет першого типу, важкої форми, діабетичний кетоацидоз 3 ст. В подальшому було рекомендовано стаціонарне лікування 2 рази на рік. Відповідач надала фіскальні чеки від 08.09.2025 року відповідно до яких було придбано ліки на загальну суму 5799,96 грн. Згідно з довідкою про доходи відповідача від 07.10.2025 року, виданої Головним управлінням державної податкової служби у Дніпропетровській області, до червня 2025 року відповідач отримувала соціальні виплати з відповідних бюджетів, джерело отримання доходів: УСЗН. Середньомісячний фактично отримуваний дохід відповідачем за період з січня 2025 року по серпень 2025 року за вирахуванням податків і зборів становить 10 470грн. Листом за підписом заступника начальника ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області №300273-2025 від 08.10.2025 відповідач повідомляється про те, що її звернення було розглянуто та в ході розгляду було встановлено, що гр.. [PERSON] , [INFO] , є співвласником частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що гр.. [PERSON] , не погодивши свої дії допустив проживання сторонніх осіб квартирантів на підставі усної домовленості, чим порушив установлені цивільно-правові відносини між співвласниками вище вказаного житла. Надаючи оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Чинне законодавство у частині другій статті 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Статтею 76 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. В рішенні Конституційного Суду № 1-р/2024 від 29.10.2024 зазначено, що потребу в матеріальній допомозі за наявності спору слід визначати в судовому порядку у кожному конкретному випадку у спосіб зіставлення доходів і витрат позивача та відповідача, а також перебування в особи (відповідача) на утриманні інших осіб (батьків, дітей від інших шлюбів тощо), що дасть можливість повною мірою визначити матеріальну потребу одного з подружжя і можливості іншого з подружжя в наданні утримання (аліментів) та забезпечить тому з подружжя, хто є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, можливість її отримати, а призначення особі відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може залежати від виплат, які здійснює один із подружжя на утримання іншого з подружжя. Призначення державою соціальних виплат не може впливати на призначення аліментів на утримання одного з подружжя або ж виключати можливість такого призначення. Крім того, підставою для набуття одним з подружжя права на утримання та створення обов`язку для іншого з подружжя є можливість таке утримання надавати. Згідно з ч. ч. 1, 3 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Хоча позивачем підтверджено факт встановлення інвалідності І групи, разом із тим матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що він дійсно перебуває у стані матеріальної потреби. Суд зазначає, що потреба в утриманні повинна бути реальною, доведеною та підтверджено належними доказами, а не ґрунтуватися виключно на припущеннях. Разом з тим, сам факт непрацездатності не є безумовною підставою для стягнення аліментів. Обов`язковою умовою є також доведення потреби у матеріальній допомозі та наявності у відповідача реальної можливості її надавати. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей має пріоритетний характер і підлягає першочерговому виконанню. Судом встановлено, що на утриманні відповідача перебувають двоє спільних із позивачем неповнолітніх дітей. Витрати на забезпечення їх належного розвитку, харчування, одягу, навчання, медичного обслуговування та інших необхідних потреб несе відповідач. Крім того, судом встановлено, що відповідач має тяжке хронічне захворювання цукровий діабет І типу, важкої форми, з ускладненням у вигляді діабетичного кето ацидозу 3 ст., що підтверджується медичними документами, долученими до матеріалів справи. Зазначене захворювання є інсулінозалежним, потребує постійного медикаментозного лікування, регулярного медичного контролю та супроводжується значними матеріальними витратами. Отже, матеріальний стан відповідача, з врахуванням перебування на його утриманні двох дітей, наявності у нього важкої форми діабету, середньомісячного доходу 10 470грн., дає можливість стверджувати про неможливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу у розумінні приписів ч.2 ст.76 СК України. Відповідно до ст. 91 СК України, при визначенні права одного з подружжя на утримання суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Оцінивши матеріальний стан відповідача у сукупності з обов`язком утримання двох неповнолітніх дітей та необхідністю постійного медикаментозного лікування, суд доходить висновку, що відповідач не має реальної можливості надавати матеріальну допомогу позивачу без істотного погіршення власного матеріального становища та рівня забезпечення дітей. Доказів того, що відповідач має достатній дохід чи інші джерела фінансових надходжень, які б дозволяли їй додатково утримувати позивача, матеріали справи не містять. Водночас позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що отримувані ним соціальні виплати, пенсія по інвалідності чи інші доходи є недостатніми для забезпечення мінімальних життєвих потреб, а також не доведено наявності у відповідача фінансової спроможності надавати допомогу. Зважаючи на викладене,з урахуванням принципів розумності, справедливості та забезпечення балансу інтересів сторін, суд вважає,що покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти на утримання позивача за встановлених обставин призведе до надмірного фінансового навантаження та порушення прав та інтересів неповнолітніх дітей, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed