Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги, в якій просив стягнути з відповідача надміру виплачені кошти допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 11228,96 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачкою було подано недостовірні відомості щодо отриманих доходів, що вплинуло на визначення права на отримання державної соціальної допомоги та її розміру, у зв`язку з чим останній надміру виплачено бюджетні кошти, які добровільно у повному обсязі не повернуті, незважаючи на укладення відповідної угоди про їх поступове повернення, що є підставою для їх стягнення у судовому порядку. Ухвалою Холодногірського районного суду м.Харкова від 05.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з`явилась в судове засідання без поважних причин; належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання; не подала відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі заяви відповідачки від 15.01.2020 та поданої нею декларації про доходи і майновий стан за період з 01.07.2019 по 31.12.2019 Управлінням соціального захисту населення прийнято рішення від 20.01.2020 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на період з 01.01.2020 по 30.06.2020 у розмірі 3810,43 грн щомісячно, виплату якої у подальшому було продовжено на липень 2020 року. Разом з тим судом встановлено, що під час проведення перевірки відомостей про доходи отримувачів соціальної допомоги на підставі інформації Державної фіскальної служби України було виявлено розбіжності у задекларованих відповідачкою доходах, а саме встановлено факт отримання нею доходу у вигляді заробітної плати за ІІІ квартал 2019 року у сумі 15558,10 грн та за IV квартал 2019 року у сумі 5120,50 грн, які відповідачкою у декларації від 15.01.2020 не зазначалися. 30.07.2020 відповідачка письмово підтвердила факт неподання відомостей про отримані доходи та погодилась повернути надміру отримані кошти соціальної допомоги, надавши копію трудового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем. Рішенням Управління соціального захисту населення від 03.08.2020 у зв`язку зі зміною доходів відповідачки проведено перерахунок призначеної державної соціальної допомоги за період з 01.01.2020 по 30.06.2020, внаслідок чого її розмір було зменшено до 1443,03 грн щомісячно, а загальний розмір надміру виплачених коштів за період з 01.01.2020 по 31.07.2020 склав 18014,83 грн. 21.08.2020 між Управлінням соціального захисту населення та відповідачкою укладено угоду про добровільне повернення надміру отриманих коштів строком на чотири роки із зобов`язанням здійснювати щомісячні платежі у розмірі 550,00 грн. Судом встановлені наступні правовідносини. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Нарахування, виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та її припинення проводиться відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (надалі - Порядку), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250. За правилами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Пункт 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 зазначає, що особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органам соціального захисту населення про зміну всіх обставин, які впливають на виплату такої допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо). Якщо отримувачам державної допомоги сім`ям з дітьми, якими подано документи із свідомо неправдивими відомостями, не подано відомостей про зміни у складі сім`ї, приховуються обставини, які впливають на призначення і виплату допомоги, було надміру виплачено суми допомоги, органи соціального захисту населення визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної допомоги сім`ям з дітьми та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють отримувачу державної допомоги сім`ям з дітьми про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення. Суми коштів, які підлягають поверненню, повертаються: отримувачем державної допомоги сім`ям з дітьми самостійно; за згодою отримувача державної допомоги сім`ям з дітьми у повному обсязі за рахунок її наступних виплат; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок сум наступних виплат державної допомоги сім`ям з дітьми у розмірі, який не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги. У разі неможливості добровільного повернення або утримання коштів, які підлягають поверненню, такі кошти стягуються в судовому порядку. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надана позивачем довідка Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради № 10-87/3289/02-25 від 11.11.2025 відповідно до якої відповідачка має повернути надміру отримані кошти з виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в сумі 18014,83 грн, протягом 2020-2024 років повернула 6785,87 грн, станом на 01.11.2025 її заборгованіцсть становить 11228,96 грн, не може бути визнана належним та допустимим доказом у розумінні статей 76, 77 ЦПК України, оскільки її зміст має виключно інформаційний характер та ґрунтується на внутрішніх даних позивача. Зазначена довідка лише містить відомості про наявність заборгованості та про нібито здійснене часткове повернення коштів відповідачем, однак не підтверджує фактичного зарахування коштів на відповідні рахунки позивача. До матеріалів справи не долучено первинних бухгалтерських чи банківських документів, які б підтверджували рух коштів, зокрема платіжних доручень, банківських виписок, квитанцій або інших документів, що достовірно свідчили б про здійснення та зарахування платежів від відповідача на користь позивача на підставі угоди від 21.08.2020 про добровільне повернення надміру отриманих коштів та які б свідчили про наявність відповідної заборгованості. За таких обставин суд приходить до висновку, що довідка Управління соціального захисту населення № 10-87/3289/02-25 від 11.11.2025 не підтверджує належними доказами обставини щодо розміру повернутих коштів та наявності заборгованості. Також, у даній справі відсутні докази того, що надані до позовної заяви повідомлення про повернення надміру виплачених коштів, адресовані [PERSON] були позивачем надіслані відповідачці та що вона їх отримала. Отже, позивач не надав суду доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. У частинах першій, другій, четвертій, п`ятій, восьмій статті 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання цього доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання цих доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у строк з причин, що не залежали від неї. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати згідно ст.141 ЦПК України, покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed