Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач 06 січня 2026 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує, що 30 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №102587229в електронній формі в особистому кабінеті позичальника. Зазначає, що 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», уклали договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, зокрема, до відповідача. Вказує, що станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 47 194,16 гривень, яка складається з 19 400,00 гривень заборгованість за сумою кредиту, 26 394,16 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 400,00 гривень - заборгованість за комісією. Вказує, що з моменту отримання права вимоги до відповідача не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором №102587229 від 30 грудня 2021 у розмірі 47 194,16 гривень та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 08 січня 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача [PERSON] 05 лютого 2026 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає позовні вимоги частково в сумі 23 712,00 грн, не заперечує щодо отримання кредиту в розмірі 20 000,00 грн, однак зазначає, що строк користування кредитом - 30 днів, відсоткова ставка - 0,88 % від суми боргу, комісія 1400,00 грн, пролонгацію кредиту не здійснювала, тому розмір боргу мав становити 26 680,00 грн. Всупереч наведеному вище, позивач нарахував відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування, що є неправомірним. Вказує, що на виконання умов договору відповідач сплатила 1 968,00 грн, тому заборгованість має складати 24 712,00 грн і в кінцевому результаті за мінусом 1 000,00 грн неіснуючих у договорі процентів, а саме п.1.5.3, має становити 23 712,00 грн. Судові витрати просить стягнути в сумі пропорційно до задоволених вимог. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений договір про споживчий кредит № 102587229 на підставі якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 20 000,00 гривень (п.1.2 договору). Кредит надавався загальним строком на 30 днів з 30 грудня 2021 року (п.1.3 договору). Термін повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 29.01.2022 (п.1.4 договору). Комісія за надання кредиту: 1400,00 грн, яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово. Згідно із п. 1.5. договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 6680,00 грн в грошовому виразі та 3,232,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 - 1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позивальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом, складає 26680,00 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані, виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснює повне погашення заборгованості в термін, вказаний у п. 1.4 договору. Пунктом 1.5.2. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом: 5280,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.7 договору передбачено, що тип процентної ставки за цим Договором, фіксована. Особливості нарахування процентів визначені пунктами 2.2,.2.3 цього Договору. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. (п 2.4.1). У п. 2.3.1 сторони погодили, що продовження строку кредитування, зазначеного в п. 1.3 договору, може відбуватися на пільгових або стандартних (базових) умовах. Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством в тому числі на умовах фінансового кредиту товариством, що розміщені на вебсайті товариства tengo.ua. і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 цих Правил, у тому числі, сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на пільгових умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору. (п. 2.3.1.1). Згідно з пунктом 2.3.1.2. Договору пролонгація на стандартних умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6. Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Викладені вище умови договору свідчать про те, що сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до пункту 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого пунктом 1.4 (у даному випадку 29.01.2022), а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений пунктом 1.4 Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно з пунктами 1.3 та 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, пунктом 3.2.5 Договору (пункт 2.4.2 Договору). Водночас, пунктом 4.2 розділу 4 кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця. Договір про споживчий кредит № 102587229 від 30.12.2021 року підписаний відповідачем електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора та містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника, що відповідачем не оспорюється. Відповідно до додатка № 1 до кредитного договору № 102587229 від 30.12.2021 року «Графік платежів за договором про споживчий кредит 102587229 від 30.12.2021» заборгованість за вказаним договором мала бути сплачена 29.01.2022 року в розмірі 26680,00 грн, з яких: 20 000 грн сума кредиту, 5280,00 грн - проценти, 1400 грн - комісія. Крім того, до матеріалів справи долучено додаток №2 до договору про споживчий кредит № 102587229 від 30.12.2021 - паспорт споживчого кредиту №102587229, в якому містяться умови договору. На виконання умов укладеного договору, 30.12.2021 року ТОВ «Мілоан» було перераховано [PERSON] на її банківську картку 20 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 37361472 від 30.12.2021 року, призначення платежу: «кошти згідно договору 102587229». Згідно з відомості про щоденні нарахування та погашення за період з 30.12.2021 по 29.01.2022, проценти за користування кредитом становили 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом - 176 грн на день. 30 квітня 2021 року відповідачем було сплачено тіло кредиту в розмірі 600 гривень та відсотки в розмірі 768 гривень, а також 600 гривень комісії за управління та обслуговування кредиту. 30.01.2022 року позивач нарахував відповідачу проценти згідно п.1.5.3 договору. За період з 31.01.2022 року по 03.02.2022 року відсотки за користування кредитом становили 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом 170,72 грн на день, нарахування процентів згідно п.1.5.3 та п. 2.3.1.1. договору. Крім того, з 03.02.2022 року по 24.02.2022 року проценти за користування кредитом нараховувались від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, відповідно до пунктів 1.5.3 Договору про споживчий кредит у розмірі 970,00 грн на день. Між позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» 16 липня 2024 року було укладено договір відступлення прав вимоги №16072024 за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, у тому числі щодо боржника за договором про споживчий кредит № 102587229 на суму 47 194,16 грн, з яких: 19 400 грн - заборгованість за тілом кредиту, 26 394,16 грн - заборгованість за відсотками, 1 400 грн - заборгованість за комісією. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України, встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до стаття 1055 ЦК України, Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено частиною 1 статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом частини 1статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». За змістом частини другої статті 9 вказаного Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. В силу пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступленняправа вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4)виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитору зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що до позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення договорів» перейшло право стягнення з відповідача кредиторської заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем факт отримання кредитних коштів у сумі 20 000,00 грн відповідно до умов вказаного договору не заперечується та не оспорюється факт укладення вищевказаного договору. Оскільки відповідачу фактично надано кредитні кошти у розмірі 20 000,00 грн, 30 квітня 2021 року відповідачем було сплачено тіла кредиту в розмірі 600 грн, тому тіло кредиту в розмірі 19 400,00 грн, які відповідач не повернула, підлягає стягненню з відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Із графіку платежів за договором про споживчий кредит, який є додатком № 1 до кредитного договору № 102587229 від 30.12.2021 року вбачається, що кредит повинен бути погашений 29 січня 2022 року та поверненню у цей період підлягає сума в розмірі 26 680,00 грн, з яких: 20 000 грн сума кредиту, 5 280,00 грн - проценти, 1400 грн комісія. У пункті 2.2.1. договору зазначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний у п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний у п.1.3. договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6. договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3. договору. Відповідно до п. 2.3.1. кредитного договору продовження вказаного в пункті 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових стандартних (базових) умовах, наступним чином: пролонгація на пільгових умовах (п. 2.3.1.1. договору) та пролонгація на стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.2. договору). Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту) (п. 2.3.1.2. договору). Аналіз вищенаведених умов договору свідчить про їх явну суперечливість між собою. Так, у п. 2.2.1. зазначено, що у випадку продовження позичальником строку кредитування він має додатково сплатити комісію, при цьому конкретної прив`язки до п. 2.3.1.1. або п. 2.3.1.2., які передбачають пролонгацію на пільгових та стандартних (базових) умовах, не містить, а лише відсилається на загальний пункт 2.3. договору. Належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, позивачем суду не надано. Як вбачається із відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №102587229, проценти за користування кредитом з 30.12.2021 по 29.01.2022 становили 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідачем 30 квітня 2021 року було сплачено тіло кредиту в розмірі 600 гривень, відсотки в розмірі 768 гривень, а також 600 гривень комісії за управління та обслуговування кредиту. Крім того, 30 квітня 2021 року первісний кредитор нарахував відповідачу проценти згідно п.1.5.3. договору в розмірі 1000,00 грн. Згодом з 31.01.2022 року по 02.02.2022 року за користування кредитом первісним кредитором нараховувались відсотки 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом 170,72 грн на день. Проценти за користування кредитом з 03.02.2022 року по 24.02.2022 року нараховувались від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, відповідно до пунктів 1.5.3 Договору про споживчий кредит у розмірі 970,00 грн на день. Однак, умови договору, який долучений до матеріалів справи, не містять пункту 1.5.3. договору, який передбачав би підстави для нарахування таких процентів. Структура самого договору про споживчий кредит достатньо свідчить, що строк кредитування визначається предметом договору (розділ 1) і становить 30 днів, а подальші умови, що визначені у розділі 2 договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто розділу 1 договору, який і включає у себе строк кредитування. Відповідно до умов договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством в тому числі на умовах фінансового кредиту товариством, однак позивачем до матеріалів справи не долучено вищенаведені правила. Доказів того, що відповідач здійснила вищевказані оплати саме в рахунок сплати з метою пролонгації строку кредитування, а не в рахунок погашення заборгованості за кредитом, суду не надано. Отже, не має обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного у п. 1.4. договору строку кредитування відбулася пролонгація кредиту. Таким чином, позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування, а саме протягом 30 днів, нарахування позичальнику після 29 січня 2022 року процентів не знаходить свого належного юридичного обґрунтування і по своїй суті є реалізацією положень частини 2 статті 625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 зазначила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Таким чином, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Право кредитодавця ТзОВ «Мілоан» нараховувати передбачені указаним договором проценти за користування кредитом припинилося 29 січня 2022 року, у зв`язку із чим з цієї дати права та інтереси кредитодавця забезпечувалися частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів щодо продовження (пролонгації) строку кредитування. Крім того, вимоги щодо сплати процентів за неправомірне користування кредитом за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України позивач не заявляв. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що нарахування відсотків у розмірі 26 394,61 грн за договором № 102587229 про надання споживчого кредиту від 30.12.2021 року не відповідає узгодженим сторонами умовам договору та з відповідача підлягають стягненню відсотки в розмірі 4512,00 грн (5280,00-768,00=4512,00) та комісія у розмірі 800,00 грн (1400,00-600,00=800,00). Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості. Враховуючи вищевказане, позовні вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 102587229 року від 30 грудня 2021 року підлягають задоволенню частково в загальній сумі 24 712,00 грн, яка складається з тіла кредиту у розмірі 19 400,00 грн, процентів нарахованих в межах строку кредитування за користування кредитом - 4512,00 грн, комісії -800,00 грн. Частиною 1 статті 141 ЦПК України, визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 1585,53 грн (24712,00 грн / 47194,16 грн х 3 028,00 грн. = 1585,53 гривень).

Outcome: partial