Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

покликаючись на усиновлення його біологічної дитини чоловіком відповідача позивач у поданій 31 грудня 2025 року позовній заяві просить припинити стягнення аліментів; стягнути з відповідача на його користь безпідставно сплачені аліменти, що були сплачені ним на утримання [PERSON] , [INFO] , від дня набрання законної сили рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28.05.2024 на загальну суму 48 000 грн. 21 січня 2026 року відповідач подала відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнала, просить відмовити у позові. Стверджує, що позивач є біологічним батьком їхнього сина [PERSON] , аліменти за рішенням суду сплачував добровільно і питання про припинення стягнення не ставив, до суду з відповідним позовом не звертався, достеменно знаючи про факт усиновлення сина чоловіком відповідачки. Вказує, що сімейне законодавство України не покладає на неї обов`язку звертатися до суду з позовом про припинення стягнення аліментів з біологічного батька дитини чи писати відповідні заяви до відділу ДВС в разі усиновлення дитини. Вважає, що сплачені аліменти за загальним правилом згідно з вимогами ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню, оскільки вони є коштами на утримання. Звертає увагу суду, що сплачені аліменти на утримання сина [PERSON] були засобом для утримання дитини, його належного матеріального утримання, рахункової помилки при визначенні державним виконавцем суми стягуваних аліментів допущено не було, недобросовісної поведінки з її боку, як набувача, немає. Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Сторони до суду не з`явилися. Їх представники адвокати Олександр Теперик та Борис Остапчук відповідно у поданих заявах просять справу слухати у їх відсутність. Враховуючи, що з`явлення сторін не визнане обов`язковим, достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, вважає, що можливо розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд встановив такі обставини. 14 березня 2013 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2021 року змінений спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення в частці від заробітку (доходу) [PERSON] ; позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 09 листопада 2021 року Рівненський районний суд Рівненської області видав виконавчий лист на примусове стягнення аліментів з [PERSON] (справа №570/2620/21). Згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження у Рівненському відділі ДВС у Рівненському районі Рівненської області на виконання перебуває виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №570/2620/21 від 09.11.2021. Відповідно до довідки Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області №1515 від 15 січня 2026 року заборгованість по аліментах нараховувалась державним виконавцем згідно зі ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.195 Сімейного кодексу України і за період з вересня 2025 по грудень 2025 визначалас,я виходячи з середньої заробітної плати по Рівненській області згідно з даними статистики та інформації, що міститься в матеріалах виконавчого провадження [NUMBER], станом на 01 січня 2026 року становить 15 238 грн. 35 коп. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 травня 2024 року, яке набрало законної сили 04 липня 2024 року, заявник оголошений усиновлювачем [PERSON] , [INFO] та ухвалено внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Суд дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою. Щодо припинення стягнення аліментів Згідно з ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Зазначена норма кореспондується з обов`язком закріпленим у ч.1 ст.180 СК України. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.232 СК Україниз моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням /ч.3 ст. 232 СК України/. З огляду на викладене, обов`язок утримувати дитину до її повноліття заснований на факті батьківства, натомість усиновлення змінює суб`єктний склад правовідносин матері, батька та дитини. Як виснував Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року (справа 522/5039/21) сімейне законодавство України не передбачає обов`язку батька за походженням, чия дитина усиновлена іншим чоловіком, утримувати таку дитину до досягнення нею повноліття. Тлумачення положень абз.2 ч.1 ст.232 СК України в контексті збереження прав та обов`язків щодо дитини одним із батьків за походженням дає підстави для висновку, що законодавець передбачив можливість дитині, усиновленій однією особою, зберегти правовий зв`язок із батьком або матір`ю за походженням, які не позбавлені батьківських прав та надали згоду на усиновлення. При цьому таке збереження правового зв`язку можливе лише в спосіб, який виключає ситуацію, у якій у дитини, з юридичної точки зору, будуть одночасно дві матері або два батька. Тобто в разі усиновлення дитини чоловіком збереження прав та обов`язків між дитиною і її біологічним батьком виключене, однак можливе збереження прав та обов`язків між матір`ю і дитиною. Відповідно, якщо усиновлювачем є жінка, збереження прав та обов`язків між дитиною і її біологічною матір`ю виключається, але можуть бути збережені права та обов`язки між батьком і дитиною. А тому суд не погоджується з доводами відповідача, що аліменти з позивача на утримання неповнолітнього [PERSON] стягувалися законно і припинення стягнення аліментів можливе лише з дати набрання рішенням суду законної сили у цій справі. За правилами ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. При цьому, зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів, зокрема й внесення змін до актового запису про народження дитини відомостей про батька. Оскільки рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 травня 2024 року у справі № 570/2338/24 ухвалено внести зміни до актового запису про народження дитини, суд приходить до висновку, що у позивача, з моменту набрання цим рішенням законної сили, відсутній обов`язок зі сплати аліментів на [PERSON] , 2010 р.н., щодо якого він позбавлений батьківських прав, тому позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів на утримання дитини, підлягають задоволенню. Щодо стягнення безпідставно сплачених аліментів Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Правовий аналіз ст.1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно зі ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Суд встановив, що позивач сплатив аліменти за період з 05.08.2024 по 31.12.2025 на суму 48 000 грн., що підтверджується долученими до позовної заяви копіями платіжних інструкцій, а саме: 05.08.2024 на суму 3 200 грн., 22.08.2024 на суму 3 200 грн., 13.09.2024 на суму 3 200 грн., 01.12.2024 на суму 3 200 грн., 13.12.2024 на суму 3 200 грн., 03.01.2025 на суму 3 200 грн., 20.01.2025 на суму 3 200 грн., 13.03.2025 на суму 3 200 грн., 13.03.2025 на суму 3 200 грн., 24.04.2025 на суму 6 400 грн., 14.05.2025 на суму 3 200 грн., 07.08.2025 на суму 3 200 грн., 26.08.2025 на суму 3 200 грн., 27.12.2025 на суму 3 200 грн. Разом з тим, оскільки аліментні виплати у розмірі 48 000 грн. позивач здійснив у примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження [NUMBER], їх сплата не може вважатися такою, що відбувається у добровільному порядку, а тому посилання відповідача на ст.1215 ЦК України як на підставу для відмови у позовних вимогах, суд не бере до уваги, так як зазначені норми регулюють інші правовідносини. Таким чином, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно сплачені аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з дня набрання законної сили рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 травня 2024 року у справі №570/2620/21 (04 липня 2024 року) у сумі 48 000 грн. 00 коп. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Суд бере до уваги, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач не просить про відшкодування понесених судових витрат, суд не вирішує це питання, враховуючи принцип диспозитивності судового процесу. При цьому враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. З огляду на викладене,

Outcome: approved