Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом про стягнення із відповідача [PERSON] на її користь трьох процентів річних в розмірі 4 073, 25 грн та інфляційних втрат в розмірі 23 962,30 грн. Також просить стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 1 211,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.11.2010 було задоволено цивільний позов про стягнення із [PERSON] на її користь 8 761,00 грн матеріальної шкоди та 2 000,00 грн моральної шкоди. Відповідачем матеріальна та моральна шкода в добровільному порядку сплачена не була, тому позивач змушена була звернутися до Переяславського відділу ДВС для примусового виконання даного судового рішення. 31.01.2025 виконавчепровадження було закінчене в зв`язку із його виконанням у повному обсязі. Вважає, що оскільки відповідачем за період із 19.11.2010 по 05.08.2020 не здійснено жодної виплати на її користь в рахунок погашення заборгованості за матеріальною та моральною шкодою, в подальшому дані виплати здійснювалися частково протягом певного проміжку часу, вона має право на захист свого цивільного права, зокрема на стягнення із відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за період прострочення виконання ним вищезазначеного судового рішення. Ухвалою від 15.08.2025 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі направлено відповідачу за зареєстрованим місцем проживання. Поштове відправлення на ім`я відповідача [PERSON] з копією ухвали про відкриття провадження у справі, надіслане за встановленою згідно інформації з ЄДДР адресою її місця реєстрації, повернулося до суду без вручення з відміткою працівника поштового зв`язку : «Адресат відсутній за вказаною адресою». Інформація про інші адреси відповідачки у суду відсутня. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. За приписами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 19.11.2010 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області по справі № 1-162/10 було видано виконавчий лист про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 8 761,00 грн матеріальної шкоди та 2 000,00 грн моральної шкоди. Відповідачем у добровільному порядку вищезазначене судове рішення виконане не було, що стало причиною звернення позивача до Переяславського відділу ДВС для його виконання в примусовому порядку. Із наданої роздруківки вбачається, що в рамках проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 59109482 здійснювалося примусове стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за період із 05.08.2020 по 29.01.2025. Постановою старшого державного виконавця Переяславського відділу ДВС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Павлюченко М.А. від 31.01.2025 було закінчене виконавче провадження № 59109482 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). До позовної заяви позивачем додано розрахунок, відповідно до якого інфляційні втрати та 3 % були нею нараховані за наступні періоди: -із 19.11.2010 по 05.08.2020: інфляційні втрати 19 292,04 грн, 3 % річних 3 138,08 грн; -із 07.10.2020 по 11.02.2021: інфляційні втрати 556,24 грн, 3 % річних 104,10 грн; -із 11.02.2021 по 01.12.2023: інфляційні втрати 3 162,65 грн, 3 % річних 598,36 грн; -із 01.12.2023 по 23.01.2025: інфляційні втрати 948,74 грн, 3 % річних 231,99 грн. Виходячи із складеного [PERSON] розрахунку загальний розмір інфляційних втрат за період із 19.11.2010 по 23.01.2025 складає 23 959,67 грн, 3 % річних 4 072,53 грн. Суд приймає складений позивачем відповідно до вимог законодавства розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат. Разом з тим, звертає увагу позивача на наявність арифметичної помилки у підрахунку загального розміру інфляційних втрат, який становить 23 959,67 грн (у позові зазначено 23 962, 30 грн), і відповідно загального розміру заборгованості 28 032,20 грн ( у позові 28 035,55 грн). Надаючи оцінку зібраним доказам, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певних дій. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із правових позицій, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Як вбачається із матеріалів справи, грошове зобов`язання виникло внаслідок заподіяння відповідачем матеріальної та матеріальної шкоди позивачу. Факт заподіяння шкоди та її розмір встановлений вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.11.2010 у справі № 1-162/10, відповідно до якого [PERSON] повинен був сплатити на користь [PERSON] 8 761,00 грн матеріальної шкоди та 2 000,00 грн моральної шкоди. Відповідачем було допущене порушення грошового зобов`язання, внаслідок чого у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. З врахуванням того, що відповідач, маючи грошове зобов`язання перед [PERSON] у вигляді сплати матеріальної та моральної шкоди, допустив порушення та прострочив його виконання, позивач має право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Правильність зазначеного розрахунку перевірена судом, доказів на його спростування відповідачем подано не було, а тому стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають три проценти річних в розмірі 4 072,53 грн та інфляційні втрати в розмірі 23 959,67 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, згідно з якими стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved