Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та відповідачем укладено кредитний договір №483391161. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №483391161. 03 січня 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20190103, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників вказаних у реєстрах прав вимоги, зокрема до відповідача за кредитним договором №483391161. Відповідно до реєстру прав вимоги №8 від 28 травня 2020 року до договору факторингу №20190103 від 03 січня 2019 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 14310,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу; 9310,00 грн - сума заборгованості по відсотках. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та припинив повертати надані йому кредити в строки, передбачені кредитним договором, а тому, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами: №483391161 в розмірі 14310,00 грн та понесені судові витрати. 19 січня 2026 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що дійсно між ним та первісним кредитором 23 травня 2019 року укладено кредитний договір №483391161. Проте після 2019 року ним не здійснювалися жодні платежі і не вчинялися дії на визнання боргу перед позивачем. Додаткові угоди, реструктуризації чи інші домовленості з кредитором не укладалися. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що у даній справі спливла позовна давність, яка становить три роки, оскільки позов позивач подав у 2025 році, тобто після закінчення встановленого законом строку. Також відповідач у відзиві зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості підтверджує відсутність будь-яких платежів з його боку протягом тривалого часу, що свідчить про безперервний перебіг строку позовної давності. Крім того, відповідач повідомив, що він є учасником бойових дій, а тому просить звільнити його від сплати судових витрат. На підставі наведеного відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності та у випадку неявки у судові засідання відповідача не заперечував щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач, у судове засідання не з`явився, 19 та 23 січня 2026 року подав до суду заяви в яких просив розгляд справи здійснювати у його відсутності та врахувати його позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Процесуальні дії у справі 30 грудня 2025 року ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом установлено, що 23 травня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №483391161 (арк. спр.5, 6). Дану обставину відповідач не заперечує. Згідно пункту 4.4. кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до пунктів 1.1. кредитного договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 5000 грн строком на 7 днів на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, порядок нарахування яких сторони кредитного договору погодили в п. 1.5. кредитного договору. Відповідно до пунктів 3.3., 3.6. у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії договору; Згідно п.4.1. невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Пунктом 4.2. передбачено, що сторони погоджуються, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений п.1.3. договору зобов`язання за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом. Зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,70% розповсюджуються на весь період фактичного користування кредитом з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, ясі були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.1.3 договору. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані згідно п. 4.2 договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Додатковою угодою від 29 травня 2019 до договору №483391161 від 23 травня 2019 року укладеною між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] продовжено строк кредитування на тих самих умовах на 9 днів. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало [PERSON] кредитні кошти в сумі 5000,00 грн, що не заперечує відповідач. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») зобов`язується відступити фактору (ТОВ «Таліон Плюс») права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (арк. спр. 8). 03 січня 2019 року ТОВ «ФК«ЄАПБ» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №20190103, за умовами якого клієнт (ТОВ «Таліон Плюс») зобов`язується відступити фактору (ТОВ «ФК «ЄАПБ») права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (арк. спр. 9, 10). Згідно з пунктом 4.1 договору факторингу №483391161 від 23 травня 2019 року право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги по формі, встановленій у додатку до цього договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №8 до договору факторингу №20190103 від 03 січня 2019 року, до позивача перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №483391161 від 23 травня 2019 року на загальну суму заборгованості 14310,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу; 9310,00 грн - сума заборгованості по відсотках (арк. спр. 11). За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором №483391161 від 23 травня 2019 року за період з 28 травня 2019 року по 31 жовтня 2025 року становить 14310,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу; 9310,00 грн - сума заборгованості по відсотках (арк. спр. 12). Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань і непогашення заборгованості за кредитним договором, що є порушенням його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення заборгованості. Застосовані норми права Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цьогоЗакону (ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст.11ЗаконуУкраїни«Проелектроннукомерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Мотиви та висновки суду З наданих та досліджених судом доказів убачається, що відповідач 23 травня 2019 року уклав кредитний договір з первісним кредитором, за яким отримав грошові кошти у кредит, користувався ними, однак у строки встановлені договорами їх не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за ним, яка на підставі договорів факторингу була відступлена позивачу. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд, зважаючи на те, що позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договорами факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти, на що він розраховував при укладенні означеного попередньо договору, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 5000,00 грн. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені ним в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо порушення відповідачем умов договору та вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів, які, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Водночас суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в сумі 9310,00 грн виходячи з наступного. Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ (в редакції на час укладення сторонами кредитного договору 23 травня 2019 року) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Протягом дії кредитного договору вказана норма змінювалася, зокрема Законом України від 21 березня 2024 року №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» пункт 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ викладено в такій редакції (набрала чинності з 4 травня 2024 року): «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» пункт 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ викладено в такій редакції (набрала чинності з 18 травня 2024 року): «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України від 17 березня 2017 року 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та продовжується до теперішнього часу. Із посвідчення Командування високомобільних десантних військ Збройних Сил України від 24 квітня 2015 року (арк.спр. 40) слідує, що [PERSON] є учасником бойових дій. Отже [PERSON] як військовослужбовець під час особливого періоду звільнений від сплати процентів за користування кредитом. Отже розмір заборгованості [PERSON] за договором кредиту складається лише з 5000,00 грн неповернутих коштів. Стосовно клопотання відповідача про застосування позовної давності суд зазначає таке. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Відповідно до пункту 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким пунктом 19 розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року в редакції Закону № 3450-IX від 08 листопада 2023 року. Пункт 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року, який набрав чинності 04 вересня 2025 року. Ураховуючи зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду в грудні 2025 року позивач не пропустив строк позовної давності. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту в сумі 5000,00 грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» заявлено з ціною 14310,00 грн і задоволено на суму 5000,00 грн, тобто на 34,94% (5000х100:14310). [PERSON] є військовослужбовцем та учасником бойових дій. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. В силу пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Оскільки предмет позову у цій справі стосується стягнення заборгованості за кредитним договором,що не пов`язано з виконанням [PERSON] військових обов`язків та не стосується питань, пов`язаних з його соціальним захистом як військовослужбовця, то [PERSON] як військовослужбовець не звільнений від сплати судового збору за подання позову (див. ухвалу Верховного Суду від 28 березня 2025 року у справі №948/1921/23). Позов ТОВ«ФК «ЄАПБ» не пов`язаний із порушенням прав відповідача як учасника бойових дій, до того ж, у цій справі [PERSON] не висуває вимоги на захист своїх прав і виступає в процесуальному статусі відповідача, а тому він як учасник бойових дій не звільнений від сплати судового збору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17). Отже з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 1057, 98 грн (3028х34,94%).

Outcome: partial