Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Юніверсал», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] , Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації про усунення перешкод у користуванні власністю. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] на праві власності належить житлова квартира за адресою: [ADDRESS] . У період 2010 2011 роках позивач надав вказану квартиру в оренду гр. [PERSON] строком на 1 рік. Станом на сьогоднішній день позивач [PERSON] вирішив відчужити належну йому квартиру, однак, під час перевірки нерухомості перед вчиненням правочину щодо продажу майна позивач дізнався про те, що за адресою його квартири значиться зареєстрованим ПП «Юніверсал», одним із засновників якого ю гр. [PERSON] . Про реєстрацію відповідача за адресою: [ADDRESS] , позивач не знав та згоди на проведення державної реєстрації підприємства за адресою своєї нерухомості не надавав. Окрім того, на день звернення до суду з даним позовом відповідач ПП «Юніверсал» продовжує використовувати власність позивача в якості своєї юридичної адреси. Позивач [PERSON] звертався до засновника ПП «Юніверсал» гр. [PERSON] для врегулювання даного спору в позасудовому порядку, а саме шляхом внесення змін до відомостей про місцезнаходження юридичної особи. Однак, [PERSON] повідомив, що оскільки засновників підприємства є двоє осіб, а з іншим засновником [PERSON] не має зв`язку через його перебування за кордоном, змінити одноособову адресу реєстрації місця знаходження юридичної особи ПП «Юніверсал» відповідно до вимог чинного законодавства не вдається за можливим. Додатково [PERSON] повідомив про те, що підприємство фактично не здійснює свою діяльність з 2015 року. Оскільки, реєстрація юридичної адреси місця знаходження ПП «Юніверсал» у квартирі, яка належить на праві власності [PERSON] порушує право позивача на вільне володіння своїм майном та чинить перешкоди у розпорядження позивачу, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким усунути перешкоди [PERSON] у користуванні своєю приватною власністю, шляхом припинення реєстрації місцезнаходження ПП «Юніверсал» за адресою: [ADDRESS] та реєстрації за вказаною адресою засновника [PERSON] . Суд констатує, що представником третьої особи Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації Андрєєвою А. було подано до суду письмові пояснення, в яких представник вказує на те, що відповідно до ст. 25 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичної особи» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: 1)документів, що подаються заявником для державної реєстрації; 2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо: визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; накладення/зняття арешту корпоративних прав; зобов`язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі; виділу юридичної особи; провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення юридичної особи; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця; відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження судового рішення, на підставі якого вчинено реєстраційну дію; 3) рішень, прийнятих Міністерством юстиції України, його територіальними органами відповідно до статті 34 цього Закону. Позовною вимогою у даній справі є припинення реєстрації місцезнаходження ПП «Юніверсал» за адресою: [ADDRESS] та реєстрації за вказаною адресою засновника [PERSON] . Однак, відповідно до приписів вказаного Закону така реєстраційна дія як «припинення реєстрації місцезнаходження» - відсутня, можливо лише здійснити реєстраційну дію «внесення змін до відомостей». Отже, як зазначено вище таким судовим рішенням може бути рішення про внесення змін до відомостей щодо місцезнаходження юридичної особи, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Суд констатує, що представником позивача [PERSON] було подано до суду заяву про зміну предмету позову, у якій представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо місцезнаходження ПП «Юніверсал» шляхом виключення відомостей про місцезнаходження за адресою [ADDRESS] та реєстрації місцезнаходження на адресою засновника, [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 20.03.2025 було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 05.11.2025 було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Юшинська І.Є. в судове засідання не з`явилася. Однак, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд провести розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ПП «Юніверсал» в судове засідання не з`явився без поважних. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності представника відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації Андрєєвою А. в судове засідання не з`явилася. Однак, подала до суду заяву, в якій просила суд провести розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про час та місце слухання справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказує на те, що він власником житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Договору купівлі продажу від 27.08.1997, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гур`янової Л.Г. за реєстровим № 1-2390 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 422977506 від 16.04.2025. Підставою звернення до суду з даним позовом слугувало те, що реєстрація юридичної адреси місця знаходження ПП «Юніверсал» у квартирі, яка належить на праві власності [PERSON] порушує право позивача на вільне володіння своїм майном та чинить перешкоди у розпорядження позивачу власним житлом. За приписами ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За вимогами ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, в тому числі, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. Суд констатує, що під час підготовки вказаної справи до розгляду, судом було встановлено, що ще 16.06.2025 на підставі Договору купівлі продажу, позивач здійснив відчуження житлової квартири за адресою: [ADDRESS] громадянці [PERSON] . Вказаний Договір купівлі продажу від 16.06.2025 було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В. Вказана обставина підтверджується Відповіддю № 2311363 від 05.02.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою на запит суду за допомогою відкритих даних через підсистему «Електронний суд». Таким чином, суд зазначає, що ще до закриття підготовчого провадження у даній справі позивач [PERSON] здійснив відчуження житлової квартири за адресою: [ADDRESS] . Однак, суд констатує, що сторона позивача не повідомила суду вказану важливу обставину справи, з огляду на те, що підставою звернення [PERSON] до суду з даним позовом слугувала саме неможливість здійснення позивачем продажу житлової квартири через наявність реєстрації юридичної адреси місця знаходження ПП «Юніверсал». Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 15 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21). Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19). Поряд з цим у постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки та перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). Суд зазначає, що відчуження позивачем майна під час розгляду справи, що призвело до втрати статусу власника, є підставою для відмови в задоволенні позову через відсутність порушеного права (інтересу). Таким чином, на переконання суду, встановленні судом обставини, факти й докази у цьому спорі, зокрема, відчуження позивачем майна під час розгляду справи, що призвело до втрати статусу власника, є підставою для відмови в задоволенні позову через відсутність порушеного права (інтересу) позивача. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем викладених в позові обставин щодо порушеного права, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову слід відмовити. На підставі та

Outcome: dismissed