Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області із позовною заявою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Національної академії Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати [PERSON] при звільненні, що відбулось 30.09.2024, суми добових витрат на відрядження в межах України за період з 01.08.2022 по 31.07.2023 та стягнути з Національної академії Національної гвардії України на користь [PERSON] добові витрати на відрядження в розмірі 109500,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] з 13.07.2018 був прийнятий на роботу до Відповідача, Національної академії Національної гвардії України на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 кваліфікаційного розряду обслуговуючого персоналу КЕС РЗНП БЗНП (наказ №148 с/г від 13.07.2018), що підтверджується записом №28, аркуш 44 трудової книжки [NUMBER] . З 01.09.2020 позивач був переведений на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 кваліфікаційного розряду обслуговуючого складу КЕС РЗНП БЗНП (наказ №177 с/г від 01.09.2020), що підтверджується записом № 29, аркуш 44 трудової книжки [NUMBER] . 30.09.2024 позивач був звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (наказ №296 с/г від 30.09.2024), що підтверджується записом №30, аркуш 44 трудової книжки [NUMBER] . Під час перебування на посаді позивач був направлений у відрядження в іншу військову частину, а саме до [INFO] (військова частина [NUMBER] ) ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ), де він знаходився близько місяця, після чого його було відряджено до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ). Однак виплату добових витрат від роботодавця за весь час знаходження у даних відрядженнях позивач не отримав і був змушений нести ці витрати за власний рахунок. При звільненні 30.09.2024 йому не було нараховано та виплачено добові витрати за вказаний період перебування у відрядженні, що підтверджується, розрахунковим листом за вересень 2024, що був виданий Позивачу в день звільнення. Таким чином, після звільнення між працівником та роботодавцем залишилось невирішеним питання про виплату суми добових за період перебування у тривалому відрядженні. З метою визначитись із цим питанням представник позивача адвокат Боженко Г.В. направила адвокатські запити до Відповідача, а також військових частин [NUMBER] та [NUMBER] . На ці запити були частково надані запитувані документи, а саме витяги з наказів, з яких вбачається наступне. 01.08.2022 Позивач вибув з Національної академії Національної гвардії України (наказ начальника НА НГУ № 211 від 01.08.2022) та прибув до навчального центру імені [INFO] (в/ч [NUMBER] [ADDRESS] ). Накази командира ВЧ [NUMBER] про прибуття та вибуття Позивача на запит не отримані. Наказом начальника НА НГУ №242 від 29.08.2022 Позивачу було продовжено термін службового відрядження до навчального центру імені [INFO] ( [ADDRESS] ) з 29 серпня 2022 року та доповнено це відрядження ще одним пунктом перебування: військова частина [NUMBER] [INFO] ( [ADDRESS] ). 29.08.2022 Позивач прибув до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 239 від 31.08.2023). 11.06.2023 Позивач вибув до Національної академії Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 157 від 12.06.2023) та прибув до неї (наказ начальника НА НГУ № 170 від 11.06.2023). 12.06.2023 Позивач вибув з Національної академії Національної гвардії України (наказ начальника НА НГУ № 171 від 12.06.2023 р) та прибув до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 158 від 13.06.2023). 11.07.2023 Позивач вибув до Національної академії Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 186 від 11.07.2023) та прибув до неї (наказ начальника НА НГУ № 203 від 11.07.2023). 12.07.2023 Позивач вибув з Національної академії Національної гвардії України (наказ начальника НА НГУ № 204 від 12.07.2023) та прибув до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 192 від 17.07.2023). 31.07.2023 Позивач вибув до Національної академії Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 206 від 31.07.2023) та прибув до неї (наказ начальника НА НГУ № 224 від 31.07.2023). Таким чином, з врахуванням часу перебування в дорозі Позивач був у відрядженнях в наступні періоди: з 01.08.2022 по 29.08.2022 [INFO] (військова частина [NUMBER] ) ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ); з 29.08.2022 по 11.06.2023, з 12.06.2023 по 11.07.2023, з 12.07.2023 по 31.07.2023 - військова частина [NUMBER] Національної гвардії України ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ). Тобто Позивач з урахуванням часу перебування в дорозі знаходився у відрядженнях з 01.08.2022 по 31.07.2023, тобто 365 календарних днів, і цей період не переривався, незважаючи на його повернення до роботодавця та вибуття за новими наказами. Представник позивача вказує, що у своїй відповіді від 04.12.2024 на адвокатський запит Відповідач повідомляє неправдиві відомості, а саме про те, що «для отримання розрахунку добових витрат за час знаходження у відрядженні [PERSON] треба подати авансовий звіт разом з оригіналом посвідчення про відрядження до фінансового відділу Академії. Згідно з даними, які надано фінансовим відділом Академії, авансовий звіт разом з оригіналом посвідчення про відрядження до фінансового відділу Академії [PERSON] не подавав». Однак, із змісту перелічених вище наказів, підставою для їх видачі зазначені саме конкретні посвідчення про відрядження, тобто оригінали цих посвідчень були передані Позивачем Відповідачу при поверненні. Позивач при поверненні з відрядження, оформив авансовий звіт та здав його до фінансового відділу НА НГУ. Але Відповідач наразі повідомляє про відсутність такого звіту, щоб ухилитись від виплати належних коштів. Лист Відповідача від 04.12.2024 підтверджує факт невиплати Позивачу добових витрат. Крім того, як зазначає представник позивача, направляючи у відрядження Позивача, який працював в Національній академії Національної гвардії України як цивільний спеціаліст, Відповідач мав керуватись положеннями чинної на той час редакції Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, що затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98 № 59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 17.03.2011 № 362). Вважає, що оскільки Позивач під час перебування на посаді електромонтера не був військовослужбовцем, то на нього не розповсюджувались норми Інструкції про особливості направлення військовослужбовців Національної гвардії України в службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.07.2017 № 599 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 р. за №975/30843. За будь-якого правового регулювання відповідальність за належне оформлення документів після відрядження і виплату належних коштів покладена на роботодавця. При цьому сума добових виплачується за наявності наказу про відрядження і її виплата законодавчо не пов`язана із наявністю або відсутністю авансового звіту (а саме роботодавець повинен був проконтролювати його належне оформлення та подання працівником). В обох Інструкціях визначено, що розмір добових встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів». Додатком № 1 до вказаної постанови сума добових витрат на відрядження в межах України затверджена в розмірі 300 гривень. Таким чином, сума добових витрат на відрядження в межах України, що підлягала до виплати Позивачу, складає 365 календарних днів*300 грн. = 109500,00 грн. При звільненні Позивача Відповідач не виконав свій обов`язок і не виплатив належні йому добові витрати. Позивач дізнався про те, що добові не будуть виплачені, із наданого при звільненні 30.09.2024 розрахункового листа за вересень 2024 року. Таким чином, Позивачем не порушено строк звернення до суду із цим позовом. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 09.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 09.10.2025 клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено; витребувано у [INFO] (військова частина [NUMBER] ) ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ) наступну інформацію: - підтвердити, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з серпня 2022 року було відряджено з Національній академії Національної гвардії України до військової частини [NUMBER] , вказати дату прибуття до військової частини [NUMBER] та дату вибуття (також надати копії витягу з наказів про відрядження та посвідчення про відрядження). Витребувано у Національної академії національної гвардії України (майдан Захисників України, 3, м. Харків, 61001, ЄДРПОУ 08610502 тел./факс 057-732-37-56, mail@nangu.edu.ua) наступну інформацію: - копії посвідчень про відрядження № 698 від 01.08.2022 р, №1519 від 12.06.2023 р, №1600 від 12.07.2023 р, виданих [PERSON] ; - копії авансових звітів, що були подані [PERSON] за результатами вказаних вище відряджень; - у разі відсутності авансових звітів, надати пояснення стосовно того, з яких причин вказані вище відрядження були оформлені без видачі коштів під аванс та подання авансового звіту, а також щодо того, які заходи були вчинені для усунення даного порушення законодавства і притягнення винних осіб до відповідальності (з додаванням копій підтверджуючих документів); - розрахунок добових витрат за час знаходження [PERSON] у відрядженні відповідно до посвідчень про відрядження №698 від 01.08.2022 р, №1519 від 12.06.2023 р, №1600 від 12.07.2023 р. На виконання вказаної ухвали від 09.10.2015 Начальником [INFO] (військова частина [NUMBER] ) [PERSON] ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ) надано лист в/ [NUMBER] НГУ №307/13/01-2414-2025 від 21.10.2025 (6424), відповідно до якого надано інформацію, що [PERSON] був прикомандирований з Національної академії НГУ до Навчального центру в період з 02.08.2022 до 29.08.2022. Копії відповідних наказів начальника Навчального центру додаються. Стосовно копії посвідчення про відрядження [PERSON] , повідомлено про неможливість її надання, оскільки таке посвідчення у Навчальному центрі відсутнє. Додатки: Витяг з наказу начальника Навчального центру від 02.08.2022 №200; Витяг з наказу начальника Навчального центру від 29.08.2022 №227. 09.12.2025 представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначено наступне. [PERSON] працював у Національної академії Національної гвардії України за трудовим договором від 13.07.2018 на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 кваліфікаційного розряду обслуговуючого складу КЕС роти забезпечення навчального процесу БЗНП Національної академії Національної гвардії України. Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59, а саме п.1 - службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника державного органу (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). Документами, що підтверджують зв`язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника. Місце роботи [PERSON] не змінювалось, а його переміщення, як і всього особового складу Академії, відбувалося для забезпечення схоронності життя та здоров`я особового складу та забезпечення навчального процесу Академії та не передбачало встановлення нових цивільно-правових відносин або інших заходів, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника. Тобто, [PERSON] виконував свої функціональні обов`язки відповідно до своєї штатної посади в Національній академії Національної гвардії України за визначеними місцями тимчасового розташування Академії (м. Золочів, Львівська область, перебуваючи на території [INFO] (військова частина [NUMBER] ) та [ADDRESS] (військова частина [NUMBER] Національної гвардії України). [PERSON] працював відповідно до трудового договору від 18.01.2023. Відповідно до поданої заяви [PERSON] на звільнення за угодою сторін від 15.09.2024, Позивача було звільнено 30.09.2024 з Національної академії Національної гвардії України та проведено остаточний розрахунок. Документальне засвідчення перебування [PERSON] за вказаний у позовній заяві період: Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 01.08.2022 № 211 (по стройовій частині), [PERSON] було відправлено у службове відрядження до навчального центру імені Василя Вишиваного Національної гвардії України, місто Золочів Львівської області. Наказом начальника Національної академії Національоної гвардії України від 29.08.2022 № 242 (по стройовій частині) продовжено термін службового відрядження [PERSON] та доповнено відрядження ще одним пунктом перебування: військова частина [NUMBER] [INFO] ). Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 11.06.2023 № 170 (по стройовій частині), [PERSON] прибув зі службового відрядження. Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 12.06.2023 № 171 (по стройовій частині) [PERSON] було відправлено у службове відрядження до військової частини [NUMBER] [INFO] ( [ADDRESS] ) для забезпечення навчального процесу. Наказом начальника Національної академії Національоної гвардії України від 11.07.2023 № 203 (по стройовій частині), [PERSON] прибув зі службового відрядження. Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 12.07.2023 № 204 (по стройовій частині) [PERSON] було відправлено у службове відрядження до військової частини [NUMBER] [INFO] ( [ADDRESS] ) для забезпечення навчального процесу. Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 31.07.2023 № 224 (по стройовій частині) [PERSON] прибув зі службового відрядження. Тобто Позивач перебував у місцях тимчасового розміщення Академії. Крім того, відповідно до II України розділу Інструкції №59 визначений порядок відрядження в межах України. У пункті 4 Інструкції №59 зазначено, що за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 р. № 98 Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів (далі по тексту Постанова №98). Абзацом другим пункту 4 Інструкції №59 встановлено, що фактична кількість днів перебування працівника у відрядженні визначається згідно з наказом про відрядження за наявності одного чи декількох документальних доказів перебування працівника у відрядженні (проїзних документів, рахунків на проживання, довідки підприємства, установи або організації, куди відряджався працівник, про перебування його за місцем відрядження, службової записки у довільній формі про виконання працівником службового доручення поза місцем постійної роботи під час відрядження, погодженої безпосереднім керівником, та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування працівника у відрядженні). Відповідно до абзацу 3 пункту 4 Інструкції №59 встановлено, що визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця постійної роботи, що зараховуються як два дні. Абзацом 5 пункту 4 Інструкції №59 визначено, що сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами. Абзацом 6 пункту 4 Інструкції №59 встановлено, що відшкодування суми добових витрат здійснюється згідно з наказом (розпорядженням) про відрядження, звітом про використання коштів, виданих на відрядження, та згідно з одним чи декількома документальними доказами, які підтверджують перебування працівника у відрядженні. У разі відсутності зазначених в абзаці шостому цього пункту документів добові витрати відрядженому працівникові не відшкодовуються. [PERSON] в період з 01.08.2022 по 31.07.2023 роки працював на своїй штатній посаді в Академії (місце постійної роботи), забезпечуючи навчальний процес, перебуваючи у місцях тимчасового розміщення Академії. Крім того, Постановою №98, а саме пунктом 6 встановлено, що строк одного відрядження визначається керівником, але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів. Відповідно до позиції [PERSON] , у своїй позовній заяві він стверджує, що знаходився у відрядженні з 01.08.2022 по 31.07.2023 рр., тобто 365 календарних днів і цей період не переривався, що відповідно до чинного законодавства не можливо. Крім того, як зазначає представник відповідача у поданому відзиві, представник Позивача зверталася з адвокатським запитом про надання документів щодо перебування [PERSON] у місті Золочіві Львівської області. Відповідні витяги з наказів були надані. Додатково представнику Позивача було повідомлено, що посвідчення про відрядження [PERSON] були видані на руки [PERSON] . Для отримання розрахунку добових витрат за час знаходження у відрядженні [PERSON] треба подати авансовий звіт разом з оригіналом посвідчення про відрядження до фінансового відділу Академії. Згідно з даними, які надано фінансовим відділом Академії, авансовий звіт разом з оригіналом посвідчення про відрядження до фінансового відділу Академії [PERSON] не подавався. Щодо Інструкції про особливості направлення військовослужбовців Національної гвардії України в службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністра внутрішніх справ України від 18.07.2017 № 599, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за №975/30843, представник відповідача зазначає, що особливості направлення військовослужбовців Національної гвардії України врегульовані Інструкцією про особливості направлення військовослужбовців Національної гвардії України в службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністра внутрішніх справ України від 18.07.2017 № 599, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за № 975/30843. Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції, - військовослужбовцю, який направляється у відрядження, видаються: 1) посвідчення про відрядження; 2) грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення та добові витрати. Відповідно до п. 31 Розділу ІІ Інструкції, - військовослужбовці після прибуття до пункту відрядження зобов`язані в установлений строк з`явитися до посадової особи, у розпорядження якої вони відряджені, повідомити командування своєї військової частини про прибуття, стати в установленому порядку на облік і виконувати поставлені завдання. [PERSON] не перебував у розпорядженні посадових осіб навчального центру імені [INFO] та військової частини [NUMBER] , адже він не перебував у відряджені, а був на їх території, як на місці тимчасового розташування Академії і підпорядковувався командуванню [INFO] . Відповідно до п. 32 Розділу ІІ Інструкції, - На наступний робочий день після повернення з відрядження військовослужбовець повинен до 10.00 год. прибути до підрозділу, відповідального за ведення обліку особового складу, для доповіді про прибуття з відрядження та проставляння в посвідченні про відрядження відповідної відмітки - Дана процедура не виконана Позивачем так як, він перебував у місці тимчасового розміщення Академії. Також, на виконання ухвали суду в частині витребування доказів, повідомляє, що оскільки посвідчення про відрядження [PERSON] були видані йому наруки, а для отримання розрахунку добових витрат за час знаходження у відрядженні, [PERSON] необхідно було подати авансовий звіт разом з оригіналом посвідчення про відрядження до фінансового відділу Академії. Оскільки, згідно з даними, які надано фінансовим відділом Академії, авансовий звіт разом з оригіналом посвідчення про відрядження до фінансового відділу Академії [PERSON] не подавався, не вбачається можливим здійснити розрахунок добових витрат [PERSON] за час знаходження його у відрядженні. В зазначений Позивачем період з 01.08.2022 по 31.07.2023 та в день звільнення (15.09.2024), останній не звертався ні з заявою щодо відшкодування суми добових витрат, яке здійснюється згідно з наказом (розпорядженням) про відрядження, ні зі звітом про використання коштів, виданих на відрядження, та згідно з одним чи декількома документальними доказами, які б підтверджували перебування його у відрядженні, оскільки [PERSON] працював на своїй штатній посаді в Академії, перебуваючи при цьому у місцях тимчасового розміщення Академії. В разі відсутності зазначених в абзаці шостому пункту 4 Інструкції №59 документів, добові витрати відрядженому працівникові не відшкодовуються. Просить відмовити повністю у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Національної академії Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 09.12.2025 представник позивача, [PERSON] через систему «Електронний суд» надав відповідь на відзив, у відповідності до якого зазначив наступне. Відповідач стверджує, що це нібито було не відрядження, а лише переміщення. Дане твердження суперечить ст.32 КЗпП України, за якою переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості , доручення роботи на іншому механізмі або обладнанні у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Роботодавець не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я. Таким чином, для переміщення на роботу в іншу місцевість потрібно попередження від роботодавця про зміну істотних умов та наказ про переміщення, а цього не було; відсутністю доказів на користь твердження, що нібито було визначено місцями тимчасового розташування Національної академії Національної гвардії України м. Золочів (Львівська область) та м. Вінниця; тим, що Національна Академія Національної Гвардії України (код ЄДРПОУ 08610502), Навчальний центр імені Василя Вишиваного Національної гвардії України (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) та військова частина [NUMBER] [INFO] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) є різними юридичними особами; наявним наказам та тексту відзиву, за якими Позивач відбував у службове відрядження та повертався зі службового відрядження, при цьому повертаючись вибував до постійного місця служби. В наказах про прибуття Позивача зі службового відрядження чітко зазначена підстава для видачі наказу - відповідне посвідчення про відрядження, яке мало належні відмітки і яке Позивач здавав при поверненні, інакше воно не могло бути підставою для видачі наказу. Вважає, що Відповідач намагається ввести суд в оману всупереч наявним доказам. Крім того, щодо доводів «Відповідно до позиції [PERSON] , у своїй позовній заяві він стверджує, що знаходився у відрядженні з 01.08.2022 по 31.07.2023 рр., тобто 365 календарних днів і цей період не переривався, що відповідно до чинного законодавства не можливо». Вважає, що вказане суперечить наявним наказам про службове відрядження та повернення з нього, згідно із якими з врахуванням часу перебування в дорозі Позивач був у відрядженнях в наступні періоди: з 01.08.2022 р по 29.08.2022 р - [INFO] (військова частина [NUMBER] ) ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ); з 29.08.2022 р по 11.06.2023 р, з 12.06.2023 р по 11.07.2023 р, з 12.07.2023 р по 31.07.2023 р - військова частина [NUMBER] Національної гвардії України ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ). Службове відрядження кожного разу подовжувалось наступного дня після повернення з попереднього відрядження. Формально перериваючи відрядження і тут же виносячи новий наказ про убуття у відрядження наступного дня, Відповідач фактично забезпечив перебування Позивача у відрядженні (послідовних відрядженнях) кожного дня з 01.08.2022 р по 31.07.2023 р, тобто 365 календарних днів. Позивач безперервно перебував у відрядженні з 01.08.2022 (наказ № 211 від 01.08.2022 р, продовжено наказом № 242 від 29.08.2022 р) до 11.06.2023 р (наказ № 170 від 11.06.2023 р) на підставі одного й того ж посвідчення про відрядження від 01.08.2022 № 698, що зазначено в наказах. Щодо зазначеного представником відповідача у відзиві, а саме, що «посвідчення про відрядження [PERSON] були видані на руки [PERSON] . Для отримання розрахунку добових витрат за час знаходження у відрядженні [PERSON] треба подати авансовий звіт разом з оригіналом посвідчення про відрядження до фінансового відділу Академії. Згідно з даними, які надано фінансовим відділом Академії, авансовий звіт разом з оригіналом посвідчення про відрядження до фінансового відділу Академії [PERSON] не подавався». Вважає, що вказане суперечить наявним наказам про службове відрядження та повернення з нього, згідно із якими чітко зазначена підстава для видачі наказу - відповідне посвідчення про відрядження, яке вочевидь мало належні відмітки і яке Позивач вочевидь здавав при поверненні, інакше воно не могло бути підставою для видачі наказу. Таким чином, Відповідач надає завідомо неправдиву інформацію про те, що нібито [PERSON] не здавав оригінал посвідчення про відрядження. Оскільки Позивач був цивільним працівником у Відповідача, то норми Інструкції про особливості направлення військовослужбовців Національної гвардії України в службові відрядження в межах України та за кордон на нього не розповсюджуються. В діючій на той момент редакції Інструкції в пункті 4 розділу ІІ відсутні абзаци після п`ятого, а саме на них посилається Відповідач, коли за: «Абзацом 6 пункту 4 Інструкції №59 встановлено, що відшкодування суми добових витрат здійснюється згідно з наказом (розпорядженням) про відрядження, звітом про використання коштів, виданих на відрядження, та згідно з одним чи декількома документальними доказами, які підтверджують перебування працівника у відрядженні. У разі відсутності зазначених в абзаці шостому цього пункту документів добові витрати відрядженому працівникові не відшкодовуються». Ці норми не існували на момент виникнення між сторонами відповідних правовідносин, а тому законодавство не надавало Відповідачу як роботодавцю право посилатись на таку підставу і не виплачувати добові працівнику. Відшкодування добових витрат в період з 01.08.2022 р по 31.07.2023 не пов`язувалось законодавством із наявністю звіту про використання коштів, а лише з існуванням наказу про відрядження та відповідними первинними документами, якими є в т.ч. посвідчення про відрядження з відмітками про прибуття та вибуття. Вважає, що наявні докази у сукупності дають підстави визнати твердження Позивача про те, що при поверненні з відряджень він подавав до фінансової частини Відповідача звіти про використання коштів разом із посвідченням про відрядження, значно більш вірогідним, ніж зворотні твердження Відповідача. Вважає, що Відповідач намагається скористатись тим, що законодавство не передбачає видачу на руки працівникові при прийнятті такого звіту письмових підтверджень від роботодавця про їх подання, на кшталт відмітки в канцелярії про прийняття вхідної кореспонденції, оскільки такий звіт є внутрішнім бухгалтерським документом. Позивач не міг в той момент передбачити, що він повинен копіювати свої звіти, робити відеозапис їх передачі в фінансову частину або вимагати не передбаченого законодавчо підтвердження їх подання. Наразі перевірити наявність таких звітів можна лише шляхом проведення суцільної перевірки документації Відповідача за той період і то за умови, що вони не будуть знищені або сховані. Таким чином, наявність цих звітів може бути точно встановлена лише за умови добросовісного ставлення Відповідача. Зазначає, що з наявних доказів очевидно наступне: [PERSON] перебував у військових частинах на підставі наказів про службове відрядження і убував з них на постійне місце служби; [PERSON] на протязі року перебував в іншій місцевості (досить віддаленій, оскільки це Львівська та Вінницька області), в розпорядженні іншої юридичної особи, не будучи забезпечений добовими коштами для проживання там;- [PERSON] мав посвідчення про відрядження, оригінали яких здавав Відповідачу як роботодавцю разом із звітами, і Відповідач повинен був відповідно до Інструкції за наявності наказу про відрядження та посвідчення з відмітками виплатити добові. Відповідальність за належне оформлення документів після відрядження і виплату належних коштів покладена на роботодавця. При цьому сума добових виплачується за наявності наказу про відрядження і її виплата законодавчо в період з 01.08.2022 по 31.07.2023 не була пов`язана із наявністю або відсутністю авансового звіту (а саме роботодавець повинен був проконтролювати його належне оформлення та подання працівником). Розмір добових встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів". Додатком № 1 до вказаної постанови сума добових витрат на відрядження в межах України затверджена в розмірі 300 гривень. Крім того, представник позивача зазначив, що Відповідач так і не надав докази, що витребував у нього суд, і ця обставина також свідчить про недобросовісність Відповідача щодо виконання його процесуальних обов`язків. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 12.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті цивільну справу на 28 січня 2026 року. Представник позивача, Крячко О.В. в судовому засіданні просив визнати протиправною бездіяльність Національної академії Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати [PERSON] при звільненні, що відбулось 30.09.2024р., суми добових витрат на відрядження в межах України за період з 01.08.2022 по 31.07.2023 та стягнути з Національної академіх Національної гвардії України на користь [PERSON] добові витрати на відрядження в розмірі 109500,00 грн., а також судові витрати. Представник відповідача, Національної академії національної гвардії України Шепель Т.О. в призначене судове засідання не з`явилася, просила провести розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першоїстатті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] з 13.07.2018 прийнятий на роботу до Національної академії Національної гвардії України на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 кваліфікаційного розряду обслуговуючого персоналу КЕС РЗНП БЗНП (наказ №148 с/г від 13.07.2018), що підтверджується записом №28, аркуш 44 трудової книжки [NUMBER] та копією трудового договору. З 01.09.2020 позивач був переведений на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 кваліфікаційного розряду обслуговуючого складу КЕС РЗНП БЗНП (наказ №177 с/г від 01.09.2020), що підтверджується записом № 29, аркуш 44 трудової книжки [NUMBER] . 30.09.2024 позивач був звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (наказ №296 с/г від 30.09.2024), що підтверджується записом №30, аркуш 44 трудової книжки [NUMBER] . Після звільнення між працівником та роботодавцем залишилось невирішеним питання про виплату суми добових за період перебування у тривалому відрядженні. Матеріали справи містять витяги з наказів, з яких вбачається наступне. 01.08.2022 Позивач вибув з Національної академії Національної гвардії України (наказ начальника НА НГУ № 211 від 01.08.2022) та прибув до навчального центру імені [INFO] (в/ч [NUMBER] [ADDRESS] ). Наказом начальника НА НГУ №242 від 29.08.2022 Позивачу було продовжено термін службового відрядження до навчального центру імені [INFO] ( [ADDRESS] ) з 29 серпня 2022 року та доповнено це відрядження ще одним пунктом перебування: військова частина [NUMBER] [INFO] ( [ADDRESS] ). 29.08.2022 Позивач прибув до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 239 від 31.08.2023). 11.06.2023 Позивач вибув до Національної академії Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 157 від 12.06.2023) та прибув до неї (наказ начальника НА НГУ № 170 від 11.06.2023). 12.06.2023 Позивач вибув з Національної академії Національної гвардії України (наказ начальника НА НГУ № 171 від 12.06.2023) та прибув до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 158 від 13.06.2023). 11.07.2023 Позивач вибув до Національної академії Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 186 від 11.07.2023) та прибув до неї (наказ начальника НА НГУ № 203 від 11.07.2023). 12.07.2023 Позивач вибув з Національної академії Національної гвардії України (наказ начальника НА НГУ № 204 від 12.07.2023) та прибув до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 192 від 17.07.2023). 31.07.2023 Позивач вибув до Національної академії Національної гвардії України (наказ командира ВЧ [NUMBER] № 206 від 31.07.2023) та прибув до неї (наказ начальника НА НГУ № 224 від 31.07.2023). Таким чином позивач був у відрядженнях в наступні періоди: -з 01.08.2022 по 29.08.2022 [INFO] (військова частина [NUMBER] ) ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ); -з 29.08.2022 по 11.06.2023, з 12.06.2023 по 11.07.2023, з 12.07.2023 по 31.07.2023 - військова частина [NUMBER] Національної гвардії України ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ). Тобто з урахуванням часу перебування в дорозі позивач, [PERSON] знаходився у відрядженнях з 01.08.2022 по 31.07.2023, тобто 365 календарних днів, і цей період не переривався, незважаючи на його повернення до роботодавця та вибуття за новими наказами. Виплату добових витрат від роботодавця за весь час знаходження у даних відрядженнях Позивач [PERSON] не отримав. При звільненні 30.09.2024 йому не було нараховано та виплачено добові витрати за вказаний період перебування у відрядженні, що підтверджується, зокрема, розрахунковим листом за вересень 2024. Таким чином, після звільнення між працівником та роботодавцем залишилось невирішеним питання про виплату суми добових за період перебування у відрядженні. Як вбачається з положень чинної на той час редакції Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, що затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98 № 59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 17.03.2011 №362), а саме: п.1 розділу І - службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника державного органу (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства); п.7 розділу І - підприємство, що відряджає працівника, зобов`язане ознайомити його з кошторисом витрат (або з довідкою-розрахунком на виданий/перерахований аванс, складеною за довільною формою), а також з вимогами нормативно-правових актів стосовно звітування про використання коштів, виданих на відрядження. Підприємство самостійно встановлює порядок ознайомлення працівника, який направляється у відрядження за кордон, з його фінансовими зобов`язаннями, що регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" (далі постанова Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98) та цією Інструкцією; п.16 розділу І - окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N98. Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту; п.4 розділ ІІ - за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N98.Визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця постійної роботи, що зараховуються як два дні. При відрядженні працівника строком на один день або в таку місцевість, звідки працівник має змогу щоденно повертатися до місця постійного проживання, добові відшкодовуються як за повну добу. Сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами; п.12 розділу ІІ - витрати, понесені у зв`язку з відрядженням, що не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), працівникові не відшкодовуються. Таким чином, відповідальність за належне оформлення документів після відрядження і виплату належних коштів покладена на роботодавця. При цьому сума добових виплачується за наявності наказу про відрядження і її виплата законодавчо не пов`язана із наявністю або відсутністю авансового звіту. Згідно наведеною вище Інструкції визначено, що розмір добових встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів". Додатком № 1 до вказаної постанови сума добових витрат на відрядження в межахУкраїни затверджена в розмірі 300 гривень. Тверджень відповідача про те, що [PERSON] виконував свої функціональні обов`язки відповідно до своєї штатної посади в Національній академії Національної гвардії України за визначеними місцями тимчасового розташування Академії (м. Золочів, Львівська область, перебуваючи на території [INFO] (військова частина [NUMBER] ) та [ADDRESS] (військова частина [NUMBER] Національної гвардії України) суд не приймає до уваги, та вважає його таким, що суперечить ст.32 КЗпП України, за якою переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника , за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості , доручення роботи на іншому механізмі або обладнанні у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Роботодавець не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я. Крім того доказів про те, що було визначено місцями тимчасового розташування Національної академії Національної гвардії України м. Золочів (Львівська область) та м. Вінниця матеріали справи не містять. Також, суд зазначає, що Національна Академія Національної Гвардії України (код ЄДРПОУ 08610502), Навчальний центр імені Василя Вишиваного Національної гвардії України (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) та військова частина [NUMBER] [INFO] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) є різними юридичними особами. Також, в наказах про прибуття позивача зі службового відрядження чітко зазначена підстава для видачі наказу - відповідне посвідчення про відрядження. Щодо доводів відповідача, про те, що неможливості перебування [PERSON] у відрядженні з 01.08.2022 по 31.07.2023 рр., тобто 365 календарних днів. То вказане суперечить наявним наказам про службове відрядження та повернення з нього, згідно із якими з врахуванням часу перебування в дорозі позивач був у відрядженнях в наступні періоди: з 01.08.2022 по 29.08.2022 - [INFO] (військова частина [NUMBER] ) ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ); з 29.08.2022 по 11.06.2023, з 12.06.2023 по 11.07.2023, з 12.07.2023 по 31.07.2023 - військова частина [NUMBER] Національної гвардії України ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ). Тобто, службове відрядження кожного разу подовжувалось наступного дня після повернення з попереднього відрядження. Таким чином, відповідач фактично забезпечив перебування позивача у відрядженні (послідовних відрядженнях) кожного дня з 01.08.2022 по 31.07.2023, тобто 365 календарних днів. Відповідно ст.121 КЗпП України працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Роботодавець не виконав вимоги законодавства щодо нарахування та виплати позивачу добових витрат на відрядження в межах України після його повернення з відрядження. Статтею ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за належне оформлення документів після відрядження і виплату належних коштів покладена на роботодавця. При цьому сума добових виплачується за наявності наказу про відрядження і її виплата в період з 01.08.2022 по 31.07.2023 не була пов`язана із наявністю або відсутністю авансового звіту. При звільненні позивача відповідач не виконав свій обов`язок і не виплатив належні йому добові витрати. Таким чином, сума добових витрат на відрядження в межах України, що підлягала до виплати позивачу, складає 109500,00 грн. Згідно положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Доводи відповідача не є достатніми, належними та не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Крім того, наведені твердження представника відповідача у відзиві не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволений повністю, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18000 грн під час розгляду цієї справи, суд зазначає наступне. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи 18.12.2024 між позивачем, [PERSON] та адвокатом Крячко О.В. укладено Договір про надання адвокатом правничої допомоги, пунктом 1 якого визначено, що Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується надати Клієнту наступну правову допомогу: Консультування, складання і підписання процесуальних документів, захист і представництво інтересів Клієнта у справах, пов 'язаних із стягненням заборгованості по заробітній платі, іншим виплатам, що мали бути виплачені Клієнту при звільненні з Національної академії Національної гвардії України м. Харків, в т.ч. пов`язаними з перебуванням у відрядженні, у цивільних та адміністративних провадженнях, в яких Клієнт виступає позивачем, відповідачем, третьою особою, стягувачем, боржником тощо, в т.ч. в судах усіх інстанцій, правоохоронних органах, органах прокуратури, органах державної виконавчої служби та у приватних виконавців, Національній академії Національної гвардії України м. Харків, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності, перед фізичними особами-підприємцями та фізичними особами. Під час надання правової допомоги Адвокат має усі процесуальні права Клієнта без виключень, передбачені ст. ст. 43, 49, 64 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 44, 47. 51, 60 Кодексу адміністративного судочинства України, як його представник. Адвокату надається право запитувати та отримувати у будь-яких осіб будь-яку інформацію стосовно Клієнта, в т.ч. персональні дані, інформацію з обмеженим доступом, замовляти та отримувати довідки, відповіді на запити тощо з житлово-комунальних, довідкових та адресно- довідкових, архівних та будь-яких інших підприємств, установ, організацій, органів державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органів, органів прокуратури, органів примусового виконання, органів державної реєстрації актів цивільного стану, технічної інвентаризації, від нотаріусів, державних реєстраторів та адміністраторів державних реєстрів тощо. Адвокат може притягати для часткового виконання завдання інших осіб. Адвокат повинен враховувати побажання Клієнта, але рішення щодо їх виконання приймає самостійно, виходячи з ситуації та вимог законодавства. Згідно додатку №1 до договору про надання адвокатом правничої допомоги від 18.12.2024, а саме п.2 адвокат надає правничу допомогу Клієнтові на оплатній основі. Гонорар Адвоката розраховується в наступному порядку: складання позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної чи касаційної скарги, відзиву на апеляційну чи касаційну скаргу - 5000,00 грн. за один документ; складання інших заяв по суті справи (відповідь на відзив, заперечень на відповідь на відзив, додаткових пояснень, апеляційних та касаційних скарг на ухвали суду або відповідних відзивів тощо) - 3000,00 грн. за один документ; складення заяв, клопотань тощо процесуального характеру або заперечень проти таких само клопотань інших учасників справи, а також заяв про додаткове рішення (окрім клопотань про ознайомлення з матеріалами справи та про участь в режимі відеоконференції) - 1000,00 грн. за один документ; участь в судовому засіданні - 1500,00 грн. за одне судове засідання, в т.ч. в режимі відеоконференцзв`язку. Якщо судове засідання було призначено і Адвокат з`явився в відповідний час та місце для прийняття в ньому участі, для виникнення права на отримання оплати не має значення, чи воно відбулось; гонорар успіху 10 (десять) відсотків від присудженої судом суми коштів за результатами розгляду судового спору. П.5 додатку передбачено, що за наслідками виконання даного Додатку до Договору Сторони складають акт приймання-передачі правничої допомоги, в якому визначають, які дії вчинені Сторонами, та інші необхідні відомості, а також узгоджують суму розрахунку по Договору, яка сума має бути сплачена Клієнтом відповідно до положень п.3 цього Додатку. В ході надання правничої допомоги за даним Додатком можуть складатись проміжні акти приймання-передачі правничої допомоги, які є підставою для оплати відповідно до цього пункту Договору. Згідно акту приймання-передачі правової допомоги №1 до договору про надання адвокатом правничої допомоги від 18.12.2024 [PERSON] , з одного боку і адвокат Крячко О.В., що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №989. виданого КДКА Полтавської області 24.06.2011, з другого боку, уклали цей Акт №1 на виконання Додатку №1 від 18.12.2024 до Договору про надання адвокатом правничої допомоги від 18.12.2024 про наступне. Адвокатом відповідно до п.1 Додатку № 1 від 18.12.2024 року до Договору вчинені дії, які були погоджені сторонами Договору, а саме - Консультування, складання і підписання процесуальних документів, захист і представництво інтересів Клієнта у справах, пов`язаних із стягненням заборгованості по заробітній платі, іншим виплатам, що мали бути виплачені Клієнту при звільненні з Національної академії Національної гвардії України м. Харків, в т.ч. пов`язаними з перебуванням у відрядженні, у цивільних та адміністративних провадженнях. Сторони узгодили, що Адвокатом відповідно до цього Акту виконано наступне: Складання позовної заяви від 21.12.2024 -5000,00 грн.; Складання клопотання про витребування доказів від 20.12.2024 - 1000,00 грн.; Складання клопотання про витребування доказів від 20.12.2024 - 1000,00 грн.; Складання апеляційної скарги від 30.12.2024 на ухвалу суду - 3000,00 грн.; Складання клопотання про прийняття доказів від 02.01.2025 - 1000,00 грн.; Складання заяви про виправлення описки від 23.06.2025 - 1000,00 грн.; Складання відповіді на відзив від 09.12.2025 - 3000,00 грн.; Участь в судових засіданнях в режимі ВКЗ 09.10.2025, 12.12.2025 (2 засідання* 1500,00) 3000,00 грн.; Разом: 18000,00 грн. Таким чином, загальна вартість наданих адвокатським бюро позивачу послуг становить 18000 грн. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами підтверджено понесені ним витрати за надану йому професійну правничу правову допомогу. Згідно з пунктами 2 ,4 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ,зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, а також дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131 св 19. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19. Враховуючи викладене, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена представником позивача сума є співмірною із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому приходить до висновку про відшкодування за рахунок відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved