Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

04 лютого 2026 року представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] адвокат Костогриз О.В. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 202/7806/24 щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів з [PERSON] та користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які призначені рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа №202/2300/24). В обґрунтування вимоги заяви зазначено, що 11.12.2024 року представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. В ході розгляду справи представником позивача [PERSON] було подано заяву про зміну предмету позову в якому адвокат додатково просив суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] та користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , які призначені рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ( справа №202/2300/24). 30.01.2026 року судом ухвалено рішення у цивільній справі № 202/7806/24, яким частково задоволено персів ний позов [PERSON] та зустрічну позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дітей. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та зустрічних позовних [PERSON] , до [PERSON] відмовлено. Суд, відмовляючи в задоволені іншої частини позову [PERSON] до [PERSON] , не зазначив причини з яких відмовлено в задоволені вимоги про припинення стягнення аліментів. Отже, за текстом мотивувальної частини судового рішення, судом, вочевидь, допущена неповнота розгляду позову, яка відповідно до п.1.ч.1 ст.270 ЦПК України, може бути виправлена шляхом винесення додаткового судового рішення. 09 травня 2026 року відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав відзив на заяву адвоката Костогриза О.В. в якому вказав на відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки заява не відповідає вимогам ст. 270 ЦПК України, спрямована на зміну суті судового рішення та підміняє апеляційне оскарження. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду чи здійснення розгляду без участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Вивчивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 30 січня 2026 року ухваленого по цивільній справі № 202/7806/24, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, задоволено частково. Визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з матір`ю [PERSON] ; два тижні з батьком [PERSON] . Двотижневий період проживання дітей з кожним з батьків починається з 10:00 години - неділі та завершується через два тижні о 10.00 годині неділі. По завершенні двох тижнів, протягом яких діти проживали з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вони проживали, зобов`язаний супроводити (привезти) дітей до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків. Перші два тижні, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, діти проживають з матір`ю. У задоволенні іншої частини первісних позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] , відмовлено. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до матеріалів справи, 11.12.2024 року представник [PERSON] адвокат Костогриз О.В. подав заяву про зміну предмету позову в якій просив суд додатково припинити стягнення аліментів з [PERSON] та користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , які призначені рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа №202/2300/24). В ході розгляду справи № 202/7806/24, дана заява адвоката Костогриза О.В. не була прийнята судом до розгляду, а тому викладена в ній додаткова вимога (припинення стягнення аліментів) не була предметом судового розгляду в цивільній справі. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заява представника [PERSON] адвоката Костогриза О.В. про ухвалення додаткового рішення про припинення стягнення аліментів, задоволенню не підлягає, оскільки ухвалення судом додаткового рішення з даного питання, буде виходити за межі позовних вимог. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити [PERSON] , що вона не позбавлена можливості, в порядку визначеному законодавством, звернутись до суду із позовною заявою про припинення стягнення аліментів. Разом з тим, встановлено, при ухваленні рішення від 30.01.2026 року, судом не вирішено позовну вимогу первісного позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином суд, з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі в частині вирішення даної позовної вимоги [PERSON] . Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено судом в ході судового розгляду справи, діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , діти досить тривалий час (2 роки) фактично проживають по черзі з кожним з батьків (матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] ), якими створено необхідні умови для їх повноцінного, всебічного та гармонійного розвитку. Окрім того, за результатом розгляду справи 202/7806/24, судом ухвалено рішення від 30.01.2026 року, яким визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з матір`ю [PERSON] ; два тижні з батьком [PERSON] . Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, та вимоги ст. ч. 3 ст. 181 СК України, оскільки малолітні діти проживають не виключно з матір`ю, а почергово з обома батьками, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення цієї частини позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей. Таким чином, оцінюючи наявні у справі докази, та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд доходить висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі про відмову у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітніх дітей.

Outcome: dismissed