Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

13 січня 2026 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Турійської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Кірова» на території Боблівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області. За життя [PERSON] склала заповіт від 31 березня 2000 року, яким заповіла земельну частку (пай) позивачу. Вказуючи, що він у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті останньої, проте нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Кірова» на території Боблівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області, що належало [PERSON] на підставі сертифікату серії ВЛ №0266902 від 11 липня 2000 року. У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 05 лютого 2026 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без його участі (а. с. 26). Представник відповідача Турійської селищної ради у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 29 січня 2026 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 23). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 11) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшло право на земельну частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Кірова» розміром 2,81 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Боблівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області. Належність вищевказаного права на земельну частку (пай) спадкодавцеві [PERSON] підтверджується копією сертифіката на право на земельну частку (пай) (а. с. 16). За життя [PERSON] 31 березня 2000 року склала заповіт, відповідно до якого належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) ВЛ №0104057 заповіла [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Інших заповітів [PERSON] не складала, свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) після її смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а. с. 32-34). Зі змісту довідки Турійської селищної ради Ковельського району Волинської області № 745 від 20 грудня 2021 року видно, [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та постійно проживала одна в селі Бобли Ковельського району Волинської області. В управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня її смерті вступив [PERSON] (а. с. 12) Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. Таким чином позивач є спадкоємцем за заповітом, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном [PERSON] і в контексті положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є таким, що прийняв спадщину. Приватний нотаріус постановою від 03 грудня 2025 року позивачу відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, який підтверджує право спадкодавця [PERSON] на земельну частку (пай) та її належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 14). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 93/2025 до майна померлої [PERSON] (а. с. 28-47), з яких також видно, що інших спадкоємців, які б звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , немає. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права на спадкове майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 665 гривень 60 копійок; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 665 гривень 60 копійок. На підставі викладеного, статей 524, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР та

Outcome: approved