Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог 30.12.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №1322143010123від 09.08.2023 у розмірі 11600 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 3000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 8600 грн. Позов мотивований тим, що 09.08.2023 ТОВ «ФК «Віва Капітал» та [PERSON] уклали кредитний договір №1322143010123у вигляді електронного документу, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. На виконання умов договору, товариство перерахувало відповідачу на її банківську картку кредитні кошти в сумі 3000 грн. При цьому, відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 11600 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 3000 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 8600 грн. 22.07.2024 ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу №22072024, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №1322143010123 від 09.08.2023 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи провести у відсутності представника ТОВ «Діджи Фінанс». У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Доводи та заперечення відповідача. Відповідачка [PERSON] про дату, час та місце розгляду повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачка вважається повідомленою про дату судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 30.12.2025 року до суду позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом. 08.01.2026суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 05.02.2026. 05.02.2026 сторони до суду не з`явилися. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, без оформлення окремого документа. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Суд встановив, що 09.08.2023 ТОВ «ФК «Віва Капітал» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» №1322143010123, шляхом підписання відповідачем кредитного договору електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора D3J6F3, надісланим їй ТОВ "ФК "Віва Капітал" на мобільний номер телефону 066878168009.08.2023 року. Відповідно до п.п. 1.2., 1.3, 2.23. договору ТОВ "ФК "Віва Капітал" надало [PERSON] кредит в сумі 3000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок останньої, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони погодили істотні умови договору: суму кредитного ліміту в розмірі 3000 грн, строк кредитування - 120 днів до 07.12.2023 (п.1.3), розмір фіксованої дисконтної процентної ставки в розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, але не більше перших 20 днів користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно (п.п.1.4.1). Базова процентна ставка складає 2,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення кредиту (п.п.1.4.2). Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту) - на споживчі цілі (п.1.5). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору становить 184361,03% (п.1.6). Орієнтовна загальна вартість кредиту на адту укладення Договору становить 12000 грн (п.1.7). ТОВ «ФК «Віва Капітал» виконав умови договору та надав відповідачу грошові кошти за договором в сумі 3000 грн, а відповідач їх отримала, що підтверджується інформацією ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про підтвердження успішної плати від 25.12.2025,відповідно до якої успішне перерахування коштів в сумі 3000 грн здійснювалось 09.08.2023. В порушення вимог договору позичальник не сплачував необхідні платежі у розмірах та порядку, визначених договором, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 11600 грн, яка складається з 3000 грн - заборгованості по кредиту, 8600 грн заборгованості по процентам, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. 22.07.2024 року між ТОВ «ФК«Віва Капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений Договір факторингу № 22072024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Віва Капітал» передало (відступило) за плату ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 22072024 від 22.07.2024 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту продукту "Кредитна лінія старт" № 1322143010123 від 09.08.2023 на суму 11600,00 грн, з яких: 3000 грн - заборгованості за тілом кредиту, 8600 грн - заборгованості за відсотками. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: анкетою-заявою на отримання кредиту від 09.08.2023, договором про надання фінансового кредиту продукту "Кредитна лінія старт" № 1322143010123 від 09.08.2023 з додатками, довідкою про ідентифікацією клієнта [PERSON] , листом - підтвердженням успішної оплати від 25.12.2025, виданим ТОВ "ФК «Контрактовий дім», розрахунком заборгованості, договором факторингу №22072024 від 22.07.2024, витягом з реєстру боржників до договору факторингу №22072024 від 22.07.2024, іншими матеріалами справи. Застосовані норми права. За змістом ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Мотиви та висновки суду. Суд дійшов висновку, що дослідженими доказами підтверджується факт укладання між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та [PERSON] кредитного договору, який укладений у електронній формі та підписаний відповідачем, шляхом використання одноразового ідентифікатора. Кредитні кошти надійшли на платіжну картку відповідача. Відповідач своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, сплати процентів не виконала, у зв`язку з чим має заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. При цьому, суд враховує, що відповідач не оспорила заборгованості за кредитним договором, власного розрахунку не надала та не надала суду доказів погашення кредитної заборгованості. 22.07.2024 ТОВ «ФК «Віва Капітал» на підставі договору факторингу №22072024відступило право вимоги до відповідача для ТОВ «Діджи Фінанс», який є належним позивачем у справі. Враховуючи, що відповідач не надала доказів погашення заборгованості ні первісному кредитору, ні позивачу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн судового збору. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду, представник позивача згідно вимог ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 6000 грн, на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025 року, акт про підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом від 17.11.2025 та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості. Суд встановив, що 01.01.2025 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Лівак І.М. укладено договір про надання правової допомоги №42649746. Предметом вказаного договору є надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами. Згідно акта про підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом, складеного 17.11.2025 року та підписаного сторонами, ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло послуги, надані адвокатом Лівак І.М., в т.ч. правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс», вартість якої становить 2250 грн, складання позовної заяви про стягнення заборгованості, вартість якої становить 3000 грн, формування додатків до позовної заяви 750 грн. Згідно даного акту ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язане здійснити оплату за надані послуги у повному обсязі при підписанні даного акту у сумі 6000 грн. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавенц проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.) У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved