Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У червні 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Оприско Микола Васильович, звернувся до суду з позовною заявою до Хотинської міської ради про визнання права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що житловий будинок, якому на даний час присвоєно адресу: [ADDRESS] був первинно інвентаризований Чернівецьким ОБТІ у 1948 році. В матеріалах архівного зберігання знаходиться свідоцтво №567 від 25.05.1950 року про право власності на 1/2 частини житлового будинку (який на той час мав адресу: [ADDRESS] ) на ім`я [PERSON] (група приміщень №2). В подальшому [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] , а будинку замість № [NUMBER] було присвоєно спочатку №7, а потім № [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] . Рідною сестрою померлої [PERSON] [PERSON] 13.07.1972 року було видано довіреність на оформлення спадкових прав щодо спадкового майна, зокрема, частки у будинку [ADDRESS] на ім`я батька позивача [PERSON] , який був їх родичем. Виконуючи зазначене доручення, [PERSON] вступив у володіння зазначеною квартирою у даному будинку та проживав у ній, з 09.12.1980 року за адресою вказаного будинку було зареєстровано місце його проживання. Наведене свідчить про добросовісність заволодіння вказаним нерухомим майном. В подальшому батько позивача відкрито та безперервно володів квартирою [ADDRESS] у зазначеному житловому будинку, проживав, доглядав та утримував, провів газифікацію та узаконення добудованих приміщень та господарських будівель за вказаною адресою. Також на замовлення батька позивача було заведено інвентаризаційну справу та виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру. [INFO] батько позивача помер. Після смерті [PERSON] у володіння квартирою [ADDRESS] вступив його син, позивач у справі, який володіє вказаним нерухомим майном по сьогоднішній день, утримує та доглядає його. Також, позивач, як правонаступник свого батька, вправі приєднати до свого часу володіння увесь час, протягом якого цим майном володів його батько з 1972 року. Отже, позивач добросовісно заволодів квартирою [ADDRESS] , відкрито та безперервно володіє та користується нею більше 10 років (а саме, 43 роки з урахуванням часу володіння його правопопередником батьком [PERSON] ), що є підставою для набуття ним права власності на вказану квартиру за набувальною давністю. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі. Подані заяви (клопотання) сторін Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 02.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання (а.с.48). 08.09.2025 року представником відповідача Хотинської міської ради Гіждівським В.Ю. подано до суду заяву про визнання позову (а.с.59-60). Ухвалою суду від 08.09.2025 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем Хотинською міською радою Дністровського району Чернівецької області позову [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.65). Ухвалою суду від 16.10.2025 поновлено судовий розгляд по справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме дослідження нотаріальної справи після смерті [PERSON] (а.с.69). Ухвалою суду від 17.11.2025 року витребувано з Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області належним чином посвідчені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.81-82). 22.01.2026 року на адресу суду надійшла відповідь з Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області на виконанння ухвали суду про витребування доказів від 17.11.2025 року (а.с.99). 05.02.2026 представником позивача [PERSON] подані до суду додаткові письмові пояснення в яких зазначає, що після смерті [PERSON] , 31.10.2017 року до Хотинської державної нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] про прийняття спадщини за законом, після смерті його батька [PERSON] , на підставі якої заведена спадкова справа №331/2017 (родинні стосунки не доведені). [PERSON] помер [INFO] не успадкувавши свою частку майна. 13.02.2017 [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину йому видано не було, що підтверджується постановою Хотинської державної нотаріальтної контори про відмову у вчиненні нотаріальтної дії. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] та вправі приєднати до часу свого володіння увесь час протягом якого цим майном володів його батько, а саме період із 1972 року (а.с.104). Аргументи учасників справи. Подані заяви (клопотання) сторін Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області - Гіждівський В.В. в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про проведення судового розгляду без представника міської ради, позов визнає, клопотань та доповнень немає (а.с.59-60). Фактичні обставини встановлені судом Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в м. Хотин Чернівецької області померла [PERSON] ( [PERSON] ), що підтверджується актовим записом про смерть №5 від 18.01.1972 року вчиненого відділом РАЦС Хотинського району Чернівецької області (а.с.11-12). [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 25.05.1950 року належала 1/2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.31,73). Згідно відомостей КП «Хотинське бюро технічної інвентаризації» Хотинської міської ради за №250 від 05.06.2025 року, первинна інвентаризація житлового будинку [ADDRESS] проводилась Чернівецьким ОБТІ в 1948 році. Даний житловий будинок при первинній інвентаризації був розділений на групу приміщень №1 та №2. В матеріалах архівного зберігання знаходиться свідоцтво № [NUMBER] про право власності на 1/2 частини житлового будинку ( [ADDRESS] ) від 25.05.1950 року на ім`я [PERSON] (группа приміщень №2). Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано згідно свідоцтва про право власності від 22.01.2001 на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вулицю Осіпенко перейменовано на вулицю О. Кобилянської. Даному житловому будинку змінено адресу з №16 на №7, а в подальшому на [ADDRESS] (а.с.30). 13 липня 1972 року [PERSON] видана довіреність на ім`я [PERSON] , якою останній був уповноважений на оформлення спадкових прав [PERSON] на майно, що залишилось після смерті її сестри [PERSON] , зокрема, частки у житловому будинку [ADDRESS] (а.с.71). З Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області встановлено, що інформація про спадкові справи, заведені щодо майна померлої [PERSON] не знайдено та на зберігання до Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області не передавались (а.с.97,99). З Будинкової книги на спірне домоволодіння по [ADDRESS] , довідки про склад сім`ї №337 від 03.06.2003 року та копії паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] вбачається, що з 1980 року за адресою вказаного будинку було зареєстровано місце проживання [PERSON] ,1941 року народження (а.с.9,12-18). Матеріалами інвентаризаційної справи підтверджується, що квартира [ADDRESS] розташована на першому поверсі 1-поверхового будинку та складається з 4-х кімнат житловою площею 53,80 кв.м., кухні площею 9,50 кв.м, вбиральні площею 3,70 кв.м, коридору площею 3,70 кв.м, передпокою площею 2,40 кв.м, комори площею 1,20 кв.м. Загальна площа квартири становить 78,60 кв.м (а.с.36-39). Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] були здійснені прибудови господарських приміщень до даного житлового будику та проведено його газифікацію (а.с.19-25). Відповідно до висновку про вартість майна від 30.10.2024 року, вартість квартири [ADDRESS] , станом на 30.10.2024 року становить 840 000 гривень (а.с.45). [INFO] [PERSON] , 1941 року народженняч помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.09.2017 року, виданого Хотинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (а.с.27). Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №331/2017 Хотинською державною нотаріальною конторою Чернівецької області. З постанови державного нотаріуса Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області №278/02-14 від 24.04.2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що 13.02.2018 року до нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] про прийняття спадщини за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . В подальшому 24.04.2024 року позивач, як син спадкодавця, звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Разом з тим, нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру (а.с.106). Позивач [PERSON] з 1992 року зареєстрований в м. Самбір, Львівської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України на ім`я позивача з відповідними відмітками (а.с.6-7). У позовній заяві позивач вказує, що добросовісно заволодів квартирою [ADDRESS] , відкрито та безперервно володіє та користується нею більше 10 років, а саме, 43 роки з урахуванням часу володіння його правопопередником батьком [PERSON] , що є підставою набуття права власності на вказану квартиру за набувальною давністю. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Зокрема, згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема, спірну квартиру [ADDRESS] , на яку претендують інші особи, а саме спадкоємці [PERSON] , про що було відомо [PERSON] та позивачу, як його правонаступнику. Дані обставини також підтверджуються і рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.01.2015 року, яке набрало законної сили 27.01.2015 року /справа №724/2174/14-ц/ (згідно загальнодоступних відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень) відповідно до якого у задоволенні позову [PERSON] до територіальної громади м.Хотин в особі Хотинської міської ради про набуття права власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] було відмовлено за необгрунтованістю, зокрема, з тих підстав, що [PERSON] знав, що володіє чужою річчю (а.с.76-77). За таких обставин, суд оцінивши всі докази у їх сукупності, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, [PERSON] , а так само і позивач, як його правонаступник, не є добросовісними набувачами спірної квартири, оскільки вони увесь час знали про те, що власником квартири була [PERSON] , а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не було доведено належними доказами факт відкритого та безперервного володіння спірним нерухомим майном після смерті [PERSON] , чиїм спадкоємцем він є. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed