Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

16.12.2025 року [PERSON] звернувся до Комунарского районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту належності відкритого на ім`я [PERSON] особового пенсійного рахунку № [NUMBER] його батькові [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим він звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою для отримання грошової допомоги на його поховання. Листом від 24.11.2025 року йому відмовлено в наданні грошової допомоги з тих підстав, що прізвище його батька, зазначене в особовому пенсійному рахунку [PERSON] не співпадає з прізвищем [PERSON] згідно паспорта громадянина України. Заявник зазначає, що прізвище батька [PERSON] внесено до особового пенсійного рахунку [INFO] на підставі паспорта старого зразка. 09.07.2014 року Орджонікідзевським РВ У м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області його батько отримав паспорт громадянина України серії [NUMBER] , в якому прізвище батька зазначено [PERSON] . Внаслідок вказаної розбіжності в написанні прізвища, заявник позбавлений можливості отримати грошову допомогу на поховання свого батька, у зв`язку з чим звернувся до суду з відповідною заявою. Крім того, в своїй заяві просить стягнути з ГУ ПФУ у Запорізькій області витрати на юридичні послуги у розмірі 8 000 гривень. Ухвалою суду від 19.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. 09.02.2025 року на адресу суду від заінтересованої особи ГУ ПФУ в Запорізькій області надійшов відзив на заяву, в якому просить суд відмовити заявнику в частині стягнення з ГУ ПФУ в Запорізькій області витрат на правничу допомогу у зв`язку не наданням доказів на підтвердження понесених ним витрат. Представник заінтересованої особи - Запорізького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надходило. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав свою заяву в повному обсязі, просив її задовольнити, поилаючись на підставі, викладені у заяві. Представник заінтересованої особи - ГУ ПФУ в Запорізькій області до суду не з`явився, на адресу суду надійшла заява представника [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши думку [PERSON] , дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення вказаної заяви, з огляду на таке. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з вимогами ст.53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», уразі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відпоідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 8), свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382) або довідку про смерть пенсіонера (п.5.1). Заява про виплату допомоги на поховання та необхідні документи працівником структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, приймаються у порядку, передбаченому пунктом 4.2 розділу IV цього Порядку, та засобами програмного забезпечення передаються для опрацювання до структурного підрозділу з питань виплати пенсій органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера. Інформація про виплату допомоги на поховання додається до електронної пенсійної справи померлого пенсіонера (п.5.2). Судом встановлено, що заявник [PERSON] являється сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.06.1969 року. Особистий пенсійний рахунок в Україні це електронний кабінет на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України, що дозволяє переглядати страховий стаж, розмір пенсії, внески та автоматично призначати виплати. 19.12.1994 року на ім`я [PERSON] , [INFO] було відкрито особистий пенсійний рахунок № [NUMBER] . 09.07.2014 року Орджонікідзевським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23.09.2025 року Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно листа заступника начальника ГУ ПФУ у Запорізькій області Кам`янченка С. №23148-22778/Б-02/8-0800/25 від 24.11.2025 року, [PERSON] відмовлено в наданні грошової допомоги на поховання батька у зв`язку з тим, що в наданій останнім заяві прізвище померлого [PERSON] не співпало з його прізвищем згідно електронної пенсійної справи - Бриштен. За життя [PERSON] до ГУ ПФУ в Запорізькій області для зміни особистих даних з оновленим паспортом не звертався. Суд переконаний, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в елетктронному кабінеті (особистому пенсійному рахунку), відповідно такі обставини не можуть бути підставою для позбавлення заявника його права на отримання грошової допомоги на поховання, надання яко передбачено чинним законодавством. Звертаючись до суду із заявою, [PERSON] вказав, що встановлення юридичного факту, а саме належності особистого пенсійного кабінету його батьку, не пов`язане з вирішенням спору про право, а породжує для нього юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією права на призначення грошово допомоги на поховання. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, щосуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постановах від 07.07.2021 року у справі №420/370/19, від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорія стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягара доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 року у справі «Дж.К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Таким чином, оцінивши всі наявні по справі докази в їх сукупності, з метою недопущення порушення прав заявника, реалізація яких залежить від доведеності факту належності [PERSON] його особистого пенсійного рахунку, суд дійшов до висновку про наявність підстав для встановлення юридичного факту, а саме, що особовий пенсійний рахунок № [NUMBER] , відкритий 19.12.1994 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , належить [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Заявник просить стягнути з ГУ ПФУ в Запорізькій області на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником [PERSON] не подано жодного документу. Зазначення заявником у прохальній частині заяви вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу не являється підтвердженням факту надання йому такої допомоги. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявником не доведено понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, оскільки доказів фактичного надання відповідних послуг та здійснення їх оплати до матеріалів справи не подано.

Outcome: partial