Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд: - змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються у твердій грошовій сумі і визначити в частці від доходу; стягнути з [PERSON] на її на користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.11.2019 року розірвано. В період шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2020 у справі №496/181/20 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 гривень на місяць, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2020 року і до його повноліття, тобто до [INFO] . Дитина проживає з позивачем. З дати ухвалення рішення змінився прожитковий мінімум на дитину. Станом на дату набрання законної сили рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2020 у справі №496/181/20, прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становив 1779 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум на дитину [PERSON] , [INFO] , (станом на дату подання позову - 6 років) становить 3196 гривень. Водночас, не оминути увагою зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції тощо. Станом на дату набрання законної сили рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2020 року у справі №496/181/20 відповідач [PERSON] не мав постійного місця роботи та офіційного працевлаштування. Станом на дату подання цього позову [PERSON] вже достатній час служить в Об`єднаній штурмовій бригаді Національної поліції України «Лють» (воєнізованому підрозділі Департаменту поліції особливого призначення нового зразка), але відомості про посаду, спеціальне звання та рівень доходів зараз достовірно невідомі. Від дати набрання законної сили рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2020 у справі № 496/181/20, стан здоров`я дитини суттєво погіршився. [PERSON] є дитиною з інвалідністю до 18 років підгрупи «А». Відповідно до епікризу КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (Історія хвороби № 648), [PERSON] , [INFO] , поступив 09.02.2023 року згідно направлення районного психіатра на обстеження для уточнення психічного стану дитини. За фактом скарг на відставання у розвитку, відсутність мови, істерики, а також встановленого анамнезу, соматичного та неврологічного стану дитини, було проведено лікарську консультативну комісію від 24.02.2023 року. Згідно з Медичним висновком КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради №111 від 15.03.2023 року, [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: органічне ураження ЦНС у вигляді розладу поведінки аутистичного спектру з когнітивною недостатністю, порушеннями мови та гіперкінетичним розладом поведінки (дитина-інвалід підгрупи «А»). У зв`язку з суттєво погіршеним станом здоров`я, дитина дуже потребує у найближчому майбутньому систематичної якісної медичної допомоги: проведення медичних обстежень, терапій з психологічної та логопедичної корекції та зокрема - придбання за встановленими (у тому числі, проте не обмежуючись) епікризом КНП «ООМЦПЗ» OOP медичними рекомендаціями лікарських засобів та препаратів. Розмір раніше стягнутих аліментів вже є недостатнім, оскільки в силу свого стану здоров`я та віку, дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, лікування та оздоровлення, розвиток, освіту та інше, що тягне за собою і відповідну зміну матеріального становища. Розмір аліментів на утримання дитини має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей: віком до 6 років: 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Адвокат Лук`ян С.Г. в інтересах [PERSON] надав відзив на позов, в якому просив позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач, частково погоджується з вимогами позовної заяви, розуміючи, що за останні 4 роки дійсно змінився стан споживчих цін в України, що напряму залежить на факт утримання їх з позивачкою дитини, тим більше, що син є інвалідом з дитинства. Між іншим, з серпня 2023 року стан здоров`я самого [PERSON] сильно погіршився, враховуючи отримання ним під час виконання бойового завдання міно-вибухового поранення, в результаті чого він досі проходить процес реабілітації, то вимагає значних грошових витрат. Слід враховувати: стан здоров`я дитини (чи дійсно він погіршився); матеріальний та сімейний стан позивачки, як отримувача аліментів (за її словами, вона на початку квітня виїхала з дитиною за межі України - до США, навіть не сказавши нічого відповідачу, повідомивши про це лише після того, як прибула до США, позов було подано 02.04.2024 року, майже на наступний день вона виїхала): - матеріальний та сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів (відповідача по справі). 27.12.2023 року [PERSON] укладено шлюб з [PERSON] . 26.08.2023 року [PERSON] отримав міно-вибухове черепно-мозкове поранення лобної ділянки справа та лівої гомілки - під час виконання бойового завдання, тобто відповідач є учасником бойових дій. З серпня 2023 року та по даний час проходить реабілітацію, сам майже не пересувається (пересуватися йому допомагає дружина), тобто відповідач наразі є непрацездатним. Тільки після реабілітації буде з`ясовано, який відсоток працездатності буде втрачено відповідачем чи зможе він повноцінно у подальшому працювати, чи отримує інвалідність. До отримання поранення [PERSON] постійно підтримував тісні зв`язки з сином (звичайно, враховуючи час перебування на службі), однак після отримання поранення звичайно, він не бажав, щоб син бачив його в такому стані, тому тимчасово з ним не спілкувався. Можливо, з боку позивачки це було розцінено як усунення від виконання батьком своїх обов`язків, але це не так. Враховуючи тяжкі поранення у бою, які наразі не дозволяють [PERSON] самостійної пересуватися та себе обслуговувати, дружина вимушена була звільнитися з роботи, аби доглядати свого чоловіка, тому наразі вони матеріально проживають лише на ге утримання, яке сплачується відповідачу. На праві власності [PERSON] не має жодного об`єкту нерухомості. З відповідача стягують суму аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 2000 грн., це не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму. Однак окрім офіційних платежів, він постійне допомагав, купляючи речі, ліки, надав іншу фінансову підтримку (позивачка це не може спростувати, вона не вказує за текстом позову, що [PERSON] не допомагав нічим іншим). З травня 2024 року [PERSON] почали не нараховувати лікарняні, тобто його розмір доходу зменшився. [PERSON] надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що [PERSON] , як службовцю підрозділу поліції особливого призначення, може гарантуватись безоплатні медичне лікування та реабілітація, що не чіпають його грошове забезпечення (щонайменше, це станом на зараз не доведено). Відповідачем не надано жодного документа, який би офіційно підтверджував очікувані розрахунки витрат (копії чеків, квитанцій, тощо), що будуть пов`язані з медичною реабілітацією після поранення (по придбанню ліків, проходженню платних медичних обстежень, тощо), або свідчив про вже понесені грошові витрати на лікування та/або реабілітацію. Відповідачем не надано до суду доказів, що дружина відповідача дійсно звільнилась зі своєї роботи (копія наказу про припинення трудового договору (звільнення), копія відповідної сторінки у трудовій книжці [PERSON] ), дійсно мала відповідне офіційне працевлаштування та заробітну плату (копія наказу про прийняття на роботу, копія відповідної сторінки у трудовій книжці [PERSON] ), дійсно здійснює станом на сьогоднішній день догляд за [PERSON] (акти про здійснення догляду, письмові свідчення лікарів, тощо). Державний реєстр речових прав па нерухоме майно запрацював з 01.01.2013 року, а право власності на будь-яке нерухоме майно могло бути гіпотетично зареєстровано до цієї дати. До 01.01.2013 року усі відомості про право власності на об`єкти нерухомості зосереджувались у Реєстрі права власності, який діяв до 2013 року. Відомості про права на нерухоме майно можуть зберігатись в паперовому форматі - в архівах, розпорядником яких є Бюро технічної інвентаризації. У зв`язку з тим, що разом з відзивом на позовну заяву, крім Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 384016313 від 23.06.2024, не було додано Довідки з БТІ про відсутність зареєстрованого права власності на нерухоме майно до 01.01.2013 року, стовідсотково стверджувати, що у [PERSON] не має нерухомого майна неможливо. Жодного доказу, який підтверджує ненарахування лікарняних відповідачу не надано. Позивач була вимушена поїхати до США через необхідність супроводження дитини до відповідного медичного закладу. Позивач у судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, але його представник - адвокат Літвінов О.В. через систему «Електронний суд» надіслав заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності відповідача. Судом, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2020 року по справі №496/181/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 гривень на місяць, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2020 року і до його повноліття, тобто до [INFO] . [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з 01.03.2022 року, що підтверджується актом про спільне проживання від 14.02.2024 року. Згідно з медичним висновком КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради №111 від 15.03.2023 року, [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: органічне ураження ЦНС у вигляді розладу поведінки аутистичного спектру з когнітивною недостатністю, порушеннями мови та гіперкінетичним розладом поведінки (дитина-інвалід підгрупи «А»), що також підтверджується випискою з історії хвороби №648. [PERSON] , [INFO] , являється дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Відповідно до довідки про доходи №355 від 28.05.2024 року, станом на дату видачі довідки [PERSON] працював на посаді інспектора в Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» з 10.02.2023 року, розмір його загального доходу за період з 10.02.2023 року по 30.04.2024 року склав 1 450 125, 52 грн. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, за період з 2 кварталу 2020 року по 1 квартал 2024 року [PERSON] отримував заробітну плату. Згідно довідки №28 від 15.09.2023 року, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у 20 нейрохірургічному відділенні КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня імені ак. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» з 28.08.2023 року, перебуваючи на лікуванні на день надання довідки з діагнозом: вогнепальне осколкове проникаюче сліпе радіальне черепно-мозкове поранення в лівій лобній ділянці справа з дирчастим переломом лобної кістки справа, ходом раннього каналу через праву лобну, тім`яну частки головного мозку, 3й шлуночок, з наявністю металевого осколку парастовбурово зліва та множинних кісткових відламків за ходом раннього калану. Забій головного мозку ІІІ ступеню. Забій стовбуру головного мозку. Гострий крововилив в шлуночково-лікворну систему. Гострий субдуральний крововилив над правою лобною часткою. Травматичний САК. Пневмоцефалія. ВОСП лівої гомілки з переломом обох кісток н/3 лівої гомілки. СПО (26.08.23). Первинна ПХО мінно-вибухового черенномозкового поранення лобної ділянки праворуч. Резекція втискутого дірчатого перелому черепа у лобній ділянці. Видалення множинних кісткових уламків, мозкового детриту правої лобної частки. Пластика ТМО аутотканинами. ПХО вогнепальної рани лобної ділянки. Первинна пластика дефекту кісток черепа титановою пластиною 5х3. СПО (26.08.23). Монтаж АЗФ лівої гомілки. Наявність вищевказаних поранень у [PERSON] підтверджується також випискою №24/0768 із медичної картки стаціонарного неврологічного відділення ДУ «ІТО НАМН України», де останній перебував на стаціонарному лікуванні з 19.04.2024 року по 02.05.2024 року, консультаційним висновком спеціаліста №302750-547370 від 07.05.2024 року. Відповідно до довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №601789, [PERSON] був госпіталізований до ДУ «ІТО НАМН України» 02.04.2024 року та виписаний 18.04.2024 року, проведено операцію, надані рекомендації: спостереження лікаря, гіпсова іммобілізація, ходьба на милицях, не наступаючи на ногу, контроль в ДУ «ІТО НАМН України» через 4 тижні після операції. Фізіотерапевтичні та теплові процедури протипоказані. [PERSON] видано довідку про тимчасову непрацездатність №1509. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням. 27.12.2023 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за [PERSON] відсутнє зареєстроване право власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки про доходи №783 від 11.11.2024 року, станом на дату видачі довідки, [PERSON] працював на посаді інспектора в Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» з 10.02.2023 року, розмір його загального доходу за період з 01.05.2024 року по 31.10.2024 року склав 511 490,90 грн. Згідно відомостей з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.11.2024 року, [PERSON] , [INFO] , перетнув кордон 06.04.2024 року у пункті пропуску «Маяки-Удобне». Відповідно до довідки виконавчого комітету Виноградарського старостинського округу Роздільнянської міської ради Одеської області №598 від 07.11.2024 року, [PERSON] та її дитина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживають. Відповідно до свідоцтва про хворобу №1051/2, виданого медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» 14.11.2024 року, [PERSON] отримав травми, поранення, контузію під час виконання службових обов`язків у період дії воєнного стану, непридатний до служби в поліції, потребує супроводу. 18.11.2024 року [PERSON] було написано рапорт про звільнення його зі служби в поліції за станом здоров`я (через хворобу) з 02.12.2024 року. [PERSON] звільнений зі служби в поліції (за станом здоров`я) з 02.12.2024 року, що підтверджується витягом з наказу т.в.о. начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» та копією його трудової книжки. [PERSON] є інвалідом І групи (підгрупа Б), що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 18.02.2025 року. Згідно свідоцтва про хворобу №209/10 від 23.12.2024 року [PERSON] непридатний до військової служби, має потребу у супроводі. Відповідно до довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» від 12.09.2024 року [PERSON] , як дружина важкопораненого співробітника Національної поліції України [PERSON] , за весь період лікування чоловіка, а саме з 03.11.2023 року, знаходилася поруч, разом з ним, як на стаціонарному, так і амбулаторного лікуванні. Згідно копії трудової книжки [PERSON] , остання звільнена з посади бухгалтера ТОВ «Профспец Успіх» за власним бажанням з 31.01.2022 року. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, матеріально утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч. 1 ст. 183 СК України). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України). Враховуючи положення ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду позов про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Тобто, діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. [PERSON] скористалася своїм правом, визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від заробітку (доходу) відповідача. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів на дитину ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини, що є підставою для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. Суд вважає, що сума стягуваних аліментів, призначених рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2020 року, на даний час дійсно є недостатньою для матеріального утримання дитини, оскільки в силу свого віку дитина природньо потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища. Крім того, суд враховує, що інфляційні процеси, які відбулися в державі за останній час не дозволяють позивачу забезпечити належне матеріальне утримання дитини та її нормальний фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів. Суд вважає, що зміна способу стягнення аліментів - із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу, забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації без звернення до суду, що буде сприяти кращому захисту інтересів дитини. Натомість, з урахуванням встановлених обставин, суд не погоджується з розміром частки, яку позивач просить стягувати з відповідача на утримання дитини та вважає доцільним її зменшити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] під час виконання службових обов`язків отримав серйозне поранення, яке потягло тяжкі наслідки та призвели до того, що останній визнаний непридатним до служби та звільнений з посади інспектора в Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють». Отже, на теперішній час [PERSON] не має стабільного доходу, при цьому, потребує лікування та реабілітації, що потребує значних витрат. Суд вважає, що стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу), призведе платника аліментів до скрутного матеріального становища. Суд наголошує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (ст. 182 СК України). Разом з цим, судом встановлено, що дружина [PERSON] - [PERSON] звільнена з посади бухгалтера у 2022 році, офіційно не працевлаштована, тобто не отримує дохід, який би забезпечив [PERSON] можливість лікуватися та проходити реабілітацію у зв`язку з отриманим пораненням. [PERSON] зазначила, що стан здоров`я неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , суттєво погіршився, йому встановлено діагноз: органічне ураження ЦНС у вигляді розладу поведінки аутистичного спектру з когнітивною недостатністю, порушеннями мови та гіперкінетичним розладом поведінки (дитина-інвалід підгрупи «А») та дитина потребує більших витрат на лікування та оздоровлення. При цьому, позивачем не надано доказів, що [PERSON] , у зв`язку з встановленим діагнозом, потребує довготривалого, дороговартісного лікування та оздоровлення. Крім того, судом встановлено, що позивач на теперішній час разом з дитиною проживають у Сполучених Штатах Америки (що не заперечується позивачем), і останньою не доведено той факт, що проживаючи за кордоном, [PERSON] позбавлена можливості працювати та отримувати дохід. Слід зазначити, що норами чинного законодавства передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, отже обов`язок матеріального забезпечення дитини наявний у обох батьків, а не лише у того, хто проживає окремо від дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей, враховуючи імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд вважає доцільним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . На переконання суду, такий розмір аліментів цілком достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подачу даного позову. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. [PERSON] є інвалідом І групи, тому судовий збір не підлягає стягненню. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи, що обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial