Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

28 березня 2025 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису про народження №0663011/00/АU/2022/694340 [PERSON] , [INFO] , який складений відділом реєстрації актів цивільного стану в Любліні 09.05.2022 року, зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України; стягувати з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 квітня 2025 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в січні 2021 року вона познайомилася з відповідачем та згодом вони почали зустрічатися. В липні 2021 року вона завагітніла, про що одразу повідомила відповідача, який сприйняв цю новину позитивно та зрадів. 21.03.2022 року, вона, через повномасштабне вторгнення російської федерації, виїхала до Польщі, при цьому, відповідач її проводжав в дорогу. [INFO] в місті [PERSON] (Польща) вона народила доньку, про що повідомила відповідача, який, дізнавшись про це, був дуже радий, сам образ ім`я своїй дочці [PERSON] , про що повідомив по телефону. 09.05.2022 року відділ реєстрації актів цивільного стану в [PERSON] зареєстрував народження дитини доньки [PERSON] . Додатково зазначає про те, що відповідач ніколи не заперечував того, що він є батьком дитини, навпаки, з його дій було зрозуміло, що саме він є батьком [PERSON] . Так, повернувшись після пологів до свого помешкання в м. Любліні, вона отримала від відповідача гроші в розмірі 200 євро та в подальшому, відповідач систематично надавав їй кошти для їх дитини, також, після народження доньки, він прислав до [PERSON] дитячий одяг для доньки. 30.05.2022 року вона разом із відповідачем, як батьки дитини, брали участь в обряді її хрещення, який був проведений в м. Луцьку, куди вона разом з донькою спеціально приїхала із [PERSON] . В 2023 році вона разом з донькою повернулась остаточно до м. Луцька, де відповідач постійно приймав участь в житті дитини. 17.04.2024 року вони з відповідачем одружилися. Проте, навіть після одруження, відповідач відмовляється в добровільному порядку подати заяву про визнання себе батьком дитини після її народження, тому вона змушена звернутися до суду. Зазначає, що відповідно до Повного витягу з актового запису про народження № 0663011/00/AU/2022/694340, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Любліні 09.05.2022 року «На підставі ст. 61 розділ 2 Закону від 28 листопада 2014 року Право про акти цивільного стану (Вісник законів за 2021 рік, розділ 709 зі змінами), встановлено прізвище [PERSON] як прізвище батька та його прізвище при народженні та за заявою особи, яка повідомила про народження, ім`я ТЕОДОР як ім`я батька дитини». Тобто, фактично, дитина зареєстрована за положеннями країни, в якій народилась Польщі, які є аналогічними положенням законодавства України, ст. 135 Сімейного кодексу України. Окрім цього, зазначає про те, що після одруження відповідач був мобілізований до Збройних Сил України, після чого, під час участі у бойових діях він отримав важке поранення, на теперішній час проходить лікування. Незважаючи на такі обставини, до початку лютого 2025 року, відповідач надавав кошти позивачу на утриманні спільної дитини, але після лютого 2025 року припинив це робити. Зазначає про те, що шлюб між сторонами не було розірвано, проте члени родини чоловіка негативно до неї ставляться та всіляко перешкоджають їх спілкуванню з чоловіком. Окрім того, родина також негативно впливає на чоловіка в питанні їх спільної доньки, заперечуючи сам факт його батьківства та необхідність брати участь в її утриманні та вихованні. Посилається на те, що донька проживає разом із нею та фактично перебуває на її утриманні. Отже, з огляду на те, що відповідач припинив надавати грошову допомогу на утримання спільної дитини, вона вимушена звернутися до суду також із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільної малолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, вона просить суд врахувати те, що їх спільна донька, є дитиною з інвалідністю з діагнозом: «вроджене двостороннє незрощення верхньої губи, твердого і м`якого піднебіння», що вимагає її постійного лікування, в тому числі оперативного втручання і реабілітації, що вимагає певних грошових витрат. З огляду на дані обставини, просила суд стягувати з відповідача аліменти на малолітню дитину в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 27). Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2025 року було замінено у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Службу у справах дітей Луцької міської ради, на Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування (а.с. 38-39). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2025 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі залишено без задоволення (а.с. 69-71). 17.07.2025 року представником позивача подано до суду заяву про виправлення описки в резолютивній частині позовної заяви [PERSON] , відповідно до якої викладено пункт 3 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції: «Стягувати з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ,на користь [PERSON] аліменти на утриманні доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття» (а.с. 73). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2025 року клопотання позивача [PERSON] про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи - задоволено. Призначено у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання батьківства та стягнення аліментів, судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення експертів поставлено наступне питання: чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] ?» (а.с. 77-78). 05.11.2025 року до суду надійшов висновок експерта від 30.10.2025 року № СЕ-19/103-25/11116-БД (а.с. 79-96). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2025 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання батьківства та стягнення аліментів (а.с. 97). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання батьківства та стягнення аліментів, до судового розгляду по суті на 10 лютого 2026 року на 14 годину 00 хвилин (а.с. 120). В судове засіданні 10 лютого 2026 року представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили також врахувати судом понесені позивачем витрати на оплату судово-генетичної експертизи в розмірі 22014,84 грн., які стягнути з відповідача на користь позивача (а.с. 122). Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, надав суду письмову заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд справи без його участі та просив врахувати позицію відповідача щодо позовних вимог [PERSON] , а саме: зазначає про часткове визнання позовних вимог в частині визнання батьківства; внесення змін до актового запису про народження; та права позивача на стягнення аліментів. Проте, в частині визначення позивачем розміру аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, вважають, що розмір 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), як це передбачено ст. 183 Сімейного кодексу України, буде достатньою, із врахуванням того, що відповідно до наявних у матеріалах справи доказах, відповідач, після численних поранень вже майже рік лікується в медичних закладах та потребує тривалої і вартісної реабілітації (а.с. 123). Представник органу опіки та піклування Луцької міської ради Андрусік О.А., також подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та додатково зазначила про те, що, оскільки відповідач визнає батьківство щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] , отже орган опіки та піклування не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] батьком дитини та внесення відповідних змін в актовий запис про народження дитини. Спір щодо стягнення аліментів просила вирішити на розсуд суду із врахуванням інтересів дитини (а.с. 124). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в місті Люблін (Республіка Польща) народилась [PERSON] , що підтверджується повним витягом з актового запису про народження номер 0663011/00/AU/2022/694340 від 09 травня 2022 року, виданим Відділом Реєстрації Актів Цивільного Стану у Любліні Люблінського воєводства. Згідно змісту вказаного повного витягу з актового запису про народження батьком [PERSON] , що народилась [INFO] в місті Люблін, Республіка Польща, є [PERSON] , матір`ю є [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Луцька. Копія повного витягу з актового запису про народження номер 0663011/00/AU/2022/694340 від 09 травня 2022 року із завіреним перекладом із польської мови додається (а.с. 8-10). Частиною 8 ст. 95 ЦПК України встановлено, що іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Україна та Республіка Польща є учасниками Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 5 жовтня 1961 року. Стаття 3 Гаазької Конвенції передбачає, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації. Так, 24 травня 1993 року був підписаний Договір між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який був ратифікований 04 лютого 1994 року і набув чинності 14 серпня 1994 року. Стаття 15 даного Договору передбачає, що документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. Дитина [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). 17 квітня 2024 року між [PERSON] , [INFO] , уродженцем м. Луцька, та [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Луцька, Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 289. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 12). Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] батьком дитини та внесення змін до актового запису про народження дитини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, як було встановлено під час розгляду справи, відповідачем визнаються позовні вимоги [PERSON] в цій частині в повному обсязі. Відповідно до частини 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. В той же час, з дослідженого повного витягу з актового запису про народження номер 0663011/00/AU/2022/694340 від 09 травня 2022 року, виданого Відділом Реєстрації Актів Цивільного Стану у Любліні Люблінського воєводства, вбачається, що на підставі ст. 61 розд. 2 Закону від 28 листопада 2014 року - Право про акти цивільного стану (Вісник законів за 2021 рік, розділ 709 зі змінами) встановлено прізвище [PERSON] як прізвище батька та його прізвище при народженні та за заявою особи, що повідомила про народження, ім`я ТЕОДОР як ім`я батька дитини (а.с. 9-зворотній бік). Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Частиною першою статті 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Отже, саме в інтересах дитини знати свого батька, а також отримувати від нього піклування та мати можливість на спілкування з ним. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина. В той же час ст. 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Таким чином, судом взято до уваги те, що сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial