Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 19.11.2025 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем, [PERSON] зареєструвала шлюб 26 грудня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що зроблено актовий запис № 628. У шлюбі народилася дочка: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Сторони не проживають разом з жовтня 2024 року. Надій на збереження шлюбу немає. На утриманні позивача перебуває дочка, на утримання якої потрібні чималі кошти. Так позивач стверджує, що витрати на утримання дитини у місяць становлять близько 20 000 грн., з яких на харчування 8000 грн., ліки, вітаміни та огляди в лікарів 2000 грн., одяг та взуття 5000 грн., засоби особистої гігієни 2000 грн. та інші витрати 3000 грн. (витрати на проїзд, кишенькові кошти, дозвілля, засоби зв`язку, комунальні послуги, інтернет тощо). Оскільки, позивачка сама виховує та утримує доньку, самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку вкрай важко. Натомість, представник позивача стверджує, що відповідач працює неофіційно на заводі, отримує щомісячно зарплату близько 40 000 грн, інші неповнолітні діти, непрацездатні батьки, у відповідача відсутні, однак коштів для утримання дитини не надає. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просила розірвати шлюб з відповідачем, а також стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 10 000 грн., але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення нею повноліття. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, проте такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила про розгляд справи без її участі та участі її представника. (а.с.7). Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та відзиву на позовну заяву не подав. На адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 33). Верховний Суд у постанові №755/17944/18 (61-185св23) від 10.05.2023 вказав, що довідка поштового відділення із позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 25.11.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 12.01.2026 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання, щодо якого були відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 26 грудня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що зроблено актовий запис № 628 (а.с.10-12). Відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] у с. Княждвір, Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.13-15) та зареєстрована за адресою: с. Вижній Березів, Косівського району Івано-Франківської області (а.с.18). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Як вбчається з відповіді з Єдиного демографічного реєстру, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем, а також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2026 рік». Щодо розірвання шлюбу: Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Щодо стягнення аліментів: Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 512 гривень. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак на даний час не підтримують стосунків. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, про, що однозначно і категорично ствердила у тексті позовної заяви. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. За таких обставин, беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також той факт, що відповідач відзиву не подав, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Судом також встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своїх дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані їх утримувати до досягнення ними повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дочки, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Слід зазначити, що позивач у позовній заяві просила стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 10 000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, позивачем жодним чином не огрунтовано необхідність стягнення саме такої суми аліментів з відповідача. Так, у позовній заяві вказано, що витрати на утримання [PERSON] у місяць становлять близько 20 000 грн., з яких на харчування 8000 грн., ліки, вітаміни та огляди в лікарів 2000 грн., одяг та взуття 5000 грн., засоби особистої гігієни 2000 грн. та інші витрати 3000 грн., до яких відносяться витрати на проїзд, кишенькові кошти, дозвілля, засоби зв`язку, комунальні послуги, інтернет. Однак, до позовної заяви не надано жодного платіжного документу, який би підтверджував факт понесення витрат у розмірі 20 000 грн, як от чеки на придбання одягу, ліків, вітамінів, оплату послуг харчування у навчальному закладі, квитків на проїзд, тощо, як і не надано суду доказів одержання відповідачем заробітньої плати у розмірі 40 000 грн. Суд зазначає, що згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Його присуджують, якщо платник аліментів має достатній дохід. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповноілтньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі по 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду 19 листопада 2025 року. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 968,96 грн. за вимогу про розірвання шлюбу. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову - 1211,20 грн. На підставі ст. ст. 104, 110, 112, 114, 115, 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial