Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 35949,93 грн та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.02.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , був укладений договір про кредиту «Кредитна картка» № 010/80446/82/523820. Згідно договору, основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Також, умовами кредитного договору передбачено тип та розмір процентної ставки за користування кредитом. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. 13.12.2022 року АТ «Райффайзен Банк» уклало з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір відступлення права вимоги №114/2-56, за яким АТ «Райффайзен Банк» відступило позивачу право вимоги до відповідача за кредитним договором № 010/80446/82/523820 від 28.02.2019 року. Згідно вищевказаного договору ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Райффайзен Банк», включно і до відповідача за кредитним договором № 010/80446/82/523820 від 28.02.2019 року. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свої зобов`язання. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором 010/80446/82/523820 від 28.02.2019 року в розмірі 35949,93 грн. з яких: 35180,77 грн. заборгованість за тілом кредиту; 769,16 грн. заборгованість за процентами. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 року головуючим суддею визначено Разгуляєву О.В. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача ТОВ ФК «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, згодні на винесення заочного рішення. Відповідач в судові засідання 15.01.2026 та 09.02.2026 не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позов не надала. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи позицію позивача, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України"Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (AlimentariaSandersS.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Судом встановлено, що 28 лютого 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, був укладений договір про надання кредиту №010/80446/82/523820, шляхом підписання заяви про надання кредиту «Кредитна картка» № 010/80446/82/523820 відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту станом на день укладення договору в сумі 18900 грн. 00 коп., строком на 48 місяців, з процентною ставкою поза межами пільгового період 42% (а. с. 7-8). Аналогічні умови кредитування визначені й в паспорті споживчого кредиту (а.с.9). Доказів підтвердження отримання відповідачем кредитної картки, позивачем не надано. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 15грудня 2022 року у відповідача за договором виникла заборгованість в розмірі 35949 грн. 93 коп., з яких 20632 грн. 00 коп. сума заборгованості за дозволеним овердрафтом, 14548 грн. 77 коп. сума заборгованості за недозволеним овердрафтом, 769 грн. 16 коп. сума заборгованості за відсотками (а. с. 18 та на зв.). 13.12.2022 року АТ «Райффайзен Банк» уклало з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір відступлення прав вимоги №114/2-56 (а.с.20-23), за яким АТ «Райффайзен Банк» відступило позивачу право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 010/80446/82/523820 від 28.02.2019. Додатковою угодою №3 до договору відступлення права вимоги №114/2-56 від 11 вересня 2025 року внесено зміни (уточнення) до реєстру боржників від 16 грудня 2022 року виклавши його в редакції наведеній в додатку №1 до додаткової угоди №3 від 11 вересня 2025 року договору відступлення права вимоги №114/2-56 (а. с. 24 зворот). Оплата відступлення права вимоги підтверджується платіжною інструкцією № 69348 від 13.12.2022 року (а.с.24). Про відступлення прав вимоги та обов`язок погашення наявної заборгованості відповідача було повідомлено досудовою вимогою від 14.11.2025 року (а.с.25). Станом на момент звернення ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" до суду борг відповідачем не погашений. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що ч. 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12). Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором Аналогічні висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12 тощо). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У даній справі позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що право вимоги від первісного кредитора АТ «Райффайзен Банк» перейшло до ТОВ «ФК «Кредит Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги № 114/2-56 від 13 грудня 2022 року. Пунктом 7 розділу 1 «Визначення термінів» Договору відступлення права вимоги №114/2-56 визначено, «Дата відступлення прав вимоги»- дата підписання сторонами відповідного реєстру (ів) боржників, з якої до нового кредитора переходять відповідні права вимоги. «Реєстр боржників» - письмовий перелік, що містить імена, прізвища,та по батькові, найменування боржників, контактні дані боржників, реквізити кредитних договорів, дату відступлення права вимоги (дата підписання реєстру боржників), розрахунок заборгованості боржника, а також інші дані про боржників, визначені у реєстрі боржників, який складений у паперовій формі (додаток №2). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені у додатку № 1 до договору (Попередній реєстр боржників), що є невід`ємною його частиною (п. 2.1. договору розділ 2 Предмет договору). Згідно п.п. 2.2., 3.1., 3.2. договору відступлення права вимоги № 114/2-56 від 13 грудня 2022 року, відступлення новому кредитору зазначених у попередньому реєстрі боржників прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2. договору та з моменту підписання сторонами реєстру боржників (а.с.20-24). Також, додатковою угодою №3 до договору відступлення права вимоги №114/2-56 від 11 вересня 2025 року внесено зміни (уточнення) до реєстру боржників від 16 грудня 2022 року виклавши його в редакції наведеній в додатку №1 до додаткової угоди №3 від 11 вересня 2025 року договору відступлення права вимоги №114/2-56 (а. с. 24 зворот). Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні докази переходу прав від АТ «Райффайзен Банк» до ТОВ «ФК «Кредит Капітал» за кредитним договором № 010/80446/82/523820 від 28.02.2019. Як вже зазначалось належними доказами набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. За змістом договору відступлення права вимоги №114/2-56 від 13.12.2022 убачається, що його невід`ємною частиною є: попередній реєстр боржників, реєстр боржників, деталізований реєстр боржників форма яких визначена сторонами (додаток №1, додаток №2, додаток №2-1 до договору п.9) (а.с.23 зворот) При цьому, позивач разом з позовною заявою не надав акту прийому-передачі та реєстру боржників (письмового переліку, що містить імена, прізвища та по батькові, найменування боржників, реквізити кредитних договорів, дату відступлення права вимоги, розрахунок заборгованості боржника) до договору відступлення права вимоги №114/2-56 від 13.12.2022 який мав бути переданий від АТ «Райффайзен Банк» до ТОВ «ФК «Кредит Капітал», як визначено у договорі відступлення, що позбавляє суд можливості встановити, що право вимоги до відповідача за договором № 010/80446/82/523820 від 28.02.2019 дійсно перейшло до ТОВ «ФК «Кредит Капітал», а також яка сума заборгованості відступлена позивачу. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України. Відтак, сам по собі текст договору відступлення права вимоги №114/2-56 від 13 грудня 2022 року не підтверджує перехід прав вимоги за договором № 010/80446/82/523820 від 28.02.2019 між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк » до ТОВ «ФК «Кредит Капітал». Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed