Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

08.01.2026 КС "Вигода" звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про дострокове стягнення кредиту та відсотків за користуванння кредитом у розмірі 12118,78 грн. та судових витрат у розмірі 3328,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.05.2025 між КС «Вигода» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 48211/Р/2, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 11400 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 1.4 кредитного договору, кредит надавався строком на 24 місяці, тобто з 30.05.2025 до 30.05.2027. Сторони погодили, що сума процентів за користування кредитом розраховується у розмірі 50% річних від суми залишку кредиту та за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до графіку розрахунків до договору про споживчий кредит №48211/Р/2 від 30.05.2025 позичальник зобов`язаний щомісячно до 25 числа сплачувати кредит з періодичною сплатою процентів і основної суми кредиту «рівними долями», за яким передбачається незмінна (однакова) сума платежу протягом всього терміну дії угоди в розмірі 760,00 грн. Такий платіж включає в себе як проценти, нараховані за користування кредитом, так і частину кредиту. При цьому, питома вага процентів, які нараховуються на залишок основної суми, з кожним наступним платежем зменшується, а питома вага суми кредиту зростає. Відповідач платежі по кредитному договору здійснював з порушенням графіку, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 07.01.2026 становить 12118,78 грн. 26.11.2025 [PERSON] була надіслана вимога (вих. №24), відповідно до якої позивач просив сплатити заборгованість за кредитом, проте відповідачка відповідь на вимогу не надала, грошові кошти не сплатила, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися з позовом до суду. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 20.01.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.02.2026 відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала, у зв`язку із чим просила суд стягнути 50% судового збору. Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Заяв чи клопотань про неможливість прибути у судове засідання на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. 30.05.2025 [PERSON] заповнила заяву на отримання кредиту терміном на 24 місяці, у розмірі 11400 грн. Відповідно до договору про споживчий кредит №48211/Р/2 від 30.05.2025 [PERSON] отримала кредит у розмірі 11400,00 грн. та зобов`язувалася повернути кошти із сплатою процентів на умовах, передбачених договором, в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору. Відповідно до розрахунку сум, що стягуються, заборгованість [PERSON] складає 12118,78 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10087,48 грн., заборгованість за процентами 2031,30 грн. Оцінка суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Стаття 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та / або процентів найменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачено договором про споживчий кредит. У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012, надано роз`яснення, щодо обрання способу захисту порушених боржником прав кредитодавця, а саме в п. 29 Постанови зазначено, що передбачене статтею 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред`явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК України. Судом встановлено, що 30.05.2025 між КС «Вигода» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 48211/Р/2, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 11400 грн. Згідно пункту 1.4 даного договору, строк дії договору становить 24 місяці з 30.05.2025 до 30.05.2027. Пунктом 3.1. договору споживчого кредиту встановлено, що сума процентів за користування кредитом розраховується в розмірі 50 % річних від суми залишку кредиту за кожень день користування кредитом. Також відповідно до п. 8.1 договору споживчого кредиту № 48211/Р/2 кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, інших платежів передбачених договором в повному обсязі та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених договором. У зв`язку з наведеним, позивач скористався своїм правом щодо стягнення заборгованості відповідно до даного договору та дострокового повернення кредиту. Відповідно до постанови Великої палати Верховного суду від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту. Суд звертає увагу, що директор філії КС «Вигода» м. Миколаїв Бобиляк Н. 26.11.2025 зверталася до [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором, однак остання кредит та відсотки за користування кредитом не сплатила. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, що містяться у справі, оцінивши їх, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачка позовні вимоги визнала. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відтак позовна заява Кредитної спілки "Вигода" до [PERSON] про дострокове стягнення кредиту та відсотків за користуванння кредитом є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити, стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача Кредитної спілки "Вигода" заборгованість за договором про споживчий кредит №48211/Р/2 від 30.05.2025 у розмірі 12118,78 грн. З огляду на вимоги статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, з відповідачки [PERSON] на користь позивача Кредитної спілки "Вигода" слід стягнути судовий збір у розмірі 1664,00 грн.

Outcome: approved