Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 21.05.2025 року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області представник заявника адвокат Миньо М.М. подав заяву [PERSON] , заінтересована особа 1: Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа 2: Міністерство оборони України, заінтересована особа 3: Військова частина [NUMBER] , заінтересована особа 4: [PERSON] , заінтересована особа 5: [PERSON] , заінтересована особа 6: [PERSON] , заінтересована особа 7: [PERSON] , заінтересована особа 8: [PERSON] , заінтересована особа 9: [PERSON] , заінтересована особа 10: [PERSON] , про оголошення фізичної особи померлою, в якій заявниця просить оголосити [PERSON] , [INFO] , уродження с. Нижня Яблунька Турківського району Львівської області, померлим за особливих обставин під час виконання ним військового обов`язку щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України внаслідок збройної агресії російської федерації; датою смерті [PERSON] , [INFO] , вважати [INFO] , місцем смерті село Новоселівка Перша Покровського району Донецької області. За результатами автоматизованого розподілу судової справи, оформленого відповідним протоколом від 21.05.2025 року, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. Предметом заяви є оголошення фізичної особи померлою. України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки відповідно до ч.1 ст.305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3.1 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року №807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, який неодноразово продовжувався і діє на цей час. Згідно з п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. СТИСЛИЙ ВИКЛДАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ: Позиція особи, яка подала заяву. Заявниця у своїй заяві зазначає, що [PERSON] є її сином, який був призваний на військову службу за мобілізацією, проходив військову службу на посаді механіка-водія 2-го відділення танкового взводу військової частини [NUMBER] . Нею отримано сповіщення про те, що її син зник безвісти 22.06.2024 року під час виконання бойового завдання в населеному пункті Новоселівка Перша Покровського району Донецької області. [PERSON] звернулася до відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області із заявою про зникнення безвісти її сина, по заяві порушено кримінальне провадження, її син не перебуває в полоні, стану її здоров`я та місця її утримання. З акту службового розслідування вона зрозуміла, що її син загинув , згорів в танку, два інші військовослужбовці також загинули, тіла яких поховали. Переконана, що її син загинув, відтак звернулася до суду із даною заявою для подальшого вирішення питань отримання відповідних виплат, передбачених законодавством, та оформлення спадщини. Представник заявника адвокат Миньо М.М. подану заяву підтримав і просив таку задовольнити, оскільки зазначив, що оголошення [PERSON] померлим за особливих обставин під час виконання ним військового обов`язку щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України внаслідок збройної агресії російської федерації із зазначенням дати та місця смерті необхідно для вирішення питань отримання відповідних виплат, передбачених законодавством, та оформлення спадщини, що підтверджується відповідними беззастережними доказами і вирішення такої заяви в позасудовому порядку не вирішується, оскільки це можливе лише в судовому порядку. Позиція заінтересованих осіб. Рішення КЦС Верховного Суд від 10.01.2024 року у справі № 686/11198/22 передбачено, що під час встановлення юридичного факту смерті військовослужбовця, тобто оголошення померлим або визнання його безвісно відсутнім, не в усіх випадках заявники зазначають як заінтересованих осіб Міністерство оборони України або відповідну військову частину, які беруть участь у таких справах із метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Тому суду, залежно від установлених обставин, необхідно залучати до участі у таких справах Міністерство оборони України або відповідні військові частини з метою захисту інтересів держави, оскільки визнання у судовому порядку військовослужбовця безвісно відсутнім або оголошення його померлим є підставою для виключення його зі списків особового складу військової частини та припинення виплати членам його сім`ї грошового забезпечення. Заінтересована особа Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повноважний представник не прибув, подали клопотання про розгляд справи без участі представника, проти позову не заперечують. Заінтересована особа Міністерство оборони України повноважний представник [PERSON] не прибув, надав письмові пояснення, просив розглянути справу без участі представника, щодо задоволення вимог у заяві покладаються на думку суду. Заінтересована особа військова частина [NUMBER] повноважний представник не прибув, надав письмові пояснення, просив розглянути справу без участі представника, щодо задоволення вимог у заяві покладаються на думку суду. Заінтересована особа [INFO] повноважний представник Волкова М.Я. не прибула, надала письмові пояснення, щодо задоволення вимог у заяві покладаються на думку суду. Заінтересована особа [PERSON] не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі, згідно пояснень, наданих у попередньому судовому засіданні. Заінтересована особа [PERSON] не прибула, просила проводити розгляд справи без її участі згідно її пояснень, наданих у попередньому судовому засіданні. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не забезпечили самопредставництво чи за допомогою участі у справі свого представника, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи підтвердженнями, клопотань на адресу суду не надсилали, причини неприбуття в суд не повідомили. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.) Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року). Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Заяви (клопотання) учасників справи. Заявницею 21.05.2025 року подано заяву. 23.05.2025 від заінтересованої особи військової частини [NUMBER] надійшли письмові пояснення у справі. 16.06.2025 від заінтересованої особи Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява про розгляд справи без участі представника, заяву визнають, проти задоволення не заперечують. 17.06.2025 від заінтересованої особи Міністерство оборони України надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 24.06.2025 від заінтересованої особи [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без її участі згідно пояснень, наданих у попередньому судовому засіданні. 25.06.2025 від представника заявниці адвоката Миньо М.М. надійшло клопотання про залучення заінтересованої сторони. 14.07.2025 від заінтересованої особи [INFO] надійшли письмові пояснення у справі. 14.07.2025 від заінтересованої особи [INFO] надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 25.06.2025 від представника заявниці адвоката Миньо М.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 21.07.2025 від заінтересованої особи [INFO] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 13.08.2025 від представника заявниці адвоката Миньо М.М. надійшло клопотання про витребування доказів. 03.09.2025 від представника заявниці адвоката Миньо М.М. надійшло клопотання про витребування доказів. 09.09.2025 від представника заявниці адвоката Миньо М.М. надійшло клопотання про долучення доказів. 18.11.2025 від представника заявниці адвоката Миньо М.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 09.12.2025 від заінтересованої особи Міністерство оборони України надійшла заява про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи. 09.12.2025 від заінтересованої особи [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без участі згідно пояснень, наданих у попередньому судовому засіданні. 09.12.2025 від заінтересованої особи [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без участі згідно пояснень, наданих у попередньому судовому засіданні. 02.02.2026 від заінтересованої особи [INFO] надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. 02.02.2026 від представника заявниці адвоката Миньо М.М. надійшло клопотання про долучення доказів. 02.02.2026 від заінтересованої особи [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без її участі згідно пояснень, наданих у попередньому судовому засіданні. 03.02.2026 від заінтересованої особи [INFO] надійшли додаткові письмові пояснення. Інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило. 25.12.2025 року від військової частини [NUMBER] надійшли матеріали службового розслідування на підставі наказу на призначення службового розслідування №5617 від 30.06.2024 року. Від заінтересованих осіб інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 22.05.2025 року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у цивільній справі, визначено дати судових засідань. Ухвалою суду від 17.06.2025 року заяву представника заінтересованої особи Міністерства оборони України - офіцера Західного територіального юридичного відділу старшого лейтенанта юстиції Тіщенка А.В. задоволено, усі судові засідання вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника. Ухвалою суду від 25.06.2025 року клопотання заявниці [PERSON] та її представника адвоката Миньо М.М. про залучення по справі [INFO] задоволено, залучено до участі у справі як заінтересовану особу [INFO] . Ухвалою суду від 14.07.2025 року клопотання представника [INFO] Волкової М.М. задоволено, усі судові засідання вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника заінтересованої особи. Ухвалою суду від 25.06.2025 року клопотання представника заявниці адвоката Миньо М.М. від 03.09.2025 року про витребування доказів задоволено, витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином України [PERSON] ; витребувано з Державної міграційної служби України інформацію про отримання [PERSON] паспорта громадянина України для виїзду за кордон; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідку форми ОК-5 щодо громадянина України [PERSON] ; витребувано з Турківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області ЗМУ МЮ інформацію про смерть дружини [PERSON] 04.02.2026 року по справі постановлено вступну та резолютивну частину рішення. Судові засідання про справі призначалися 25.06.2025 року, 15.07.2025 року, 22.07.2025 року, 13.08.2025 року, 03.09.2025 року, 25.09.2025 року, 07.10.2025 року, 28.10.2025 року, 19.11.2025 року, 01.12.2025 року, 09.12.2025 року, 23.12.2025 року, 20.01.2026 року, 02.02.2026 року, 04.02.2026 року. Заслухавши представника заявника, заінтересованих осіб, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є сином заявниці. [PERSON] був призваний на військову службу за мобілізацією до лав ЗСУ [INFO] 19.09.2023 року. проходив військову службу на посаді механіка-водія 2-го відділення танкового взводу військової частини [NUMBER] , мав звання молодший сержант. З сповіщення № 28 від 09.07.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зник безвісти 22.06.2024 року під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини в населеному пункті Новоселівка Перша Покровського району Донецької області. 10.07.2024 року заявниця [PERSON] звернулася до відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області із заявою про зникнення безвісти її сина, [PERSON] . За зверненням позивачки до ЄРДР було внесено відомості за № 12024141340000112. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20250122-1873, [PERSON] , [INFO] , з 11.09.2024 року набув статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин. За результатами запиту представника заявниці Координаційним штабом з питань поводження з військовополоненими повідомлено заявницю про те, що до Координаційного штабу не надходили повідомлення від Міжнародного Комітету Червоного Хреста або зі сторони російської федерації про перебування вказаної особи в полоні, стану її здоров`я та місця її утримання. За місцем проживання [PERSON] з 22.06.2024 року жодних відомостей немає, що підтверджується актом обстеження від 02.01.2025 року. Згідно інформації №19/72081-25 від 09.09.2025 Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України [PERSON] державний кордон не перетинав. Згідно інформації №6.3-14132/6-25 від 15.10.2025 року Державної міграційної служби України [PERSON] паспорт громадянина України для виїзду за кордон не оформлювався. Згідно інформації №4424/56-16 від 12.09.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області згідно довідки форми ОК-5 вбачається, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 01.06.2024 по 31.07.2025 отримував дохід від страхувальника ВЧ [NUMBER] (код згідно з ЄДРПОУ [NUMBER] ) Згідно інформації № 86/33.11-06-26 від 21.08.2025 року Турківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області ЗМУ МЮ вбачається, що [PERSON] мав зареєстрований шлюб з [PERSON] . Реєстрація народження дитини, батьком якої зазначений [PERSON] відсутня. Згідно інформації № 98/33.11-06-26 від 09.09.2025 року Турківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області ЗМУ МЮ вбачається, що [PERSON] ( [PERSON] ) померла [INFO] . З метою уточнення причин і обставин відсутності механіка-водія 2 відділення танкового взводу військової частини [NUMBER] молодшого сержанта [PERSON] , який виконував бойове завдання на танку Т-72БЗ шасі № [NUMBER] бортовий номер [NUMBER] поблизу населеного пункту Новоселівка Перша Донецької області, та не повернувся в розташування підрозділу було розпочато службове розслідування. Підставами службового розслідування став рапорт командира танкового взводу військової час тини [NUMBER] [PERSON] про те, що 22.06.2024 року близько 21.15 год виконуючи бойове розпорядження командира військової частини [NUMBER] №791 від 22.06.2024 року на дорозі Вікторія між 26 і 27 в точці з координатами 37U СР 9138 в населеному пнкті Новоселівка Перша Очеретянської селищної ради Покровського району Донецької області зник безвісти військовослужбовець танкового взводу військової частини [NUMBER] , механік-водій 2 відділення молодший сержант [PERSON] . На момент зникнення молодший сержант [PERSON] перебував в танку Т-72Б3 шасі № [NUMBER] борговий номер [NUMBER] на місці механіка-водія. Ймовірно не зміг з нього вибратись, так як люк механіка-водія закритий зсередини. Але при детальному огляді, рештків тіла не виявлено. На даний час перебування військовослужбовця невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідно до Акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини [NUMBER] , встановлено, що 22.06.2024 року, виконуючи бойове завдання на танку Т-72БЗ, шасі № [NUMBER] , бортовий номер [NUMBER] , поблизу населеного пункту Новоселівка Перша Донецької області зник безвісті в результаті прямого влучання в танк механік-водій танкового взводу військової частини [NUMBER] молодший сержант [PERSON] . 23.06.2024 року було проведено детальний огляд танку ззовні: люк механіка-водія закрито зсередини. Слідів молодшого сержанта [PERSON] не виявлено. 26.06.2024 року було здійснено повторний огляд танка із проникненням всередину, але у зв`язку з інтенсивністю бойових дій, через щільний вогонь противника та постійні артилерійські та мінометні обстріли, рештків тіла [PERSON] не було можливо виявити. З Акту службового розслідування вбачається, що в поясненнях командира танкового взводу молодшого лейтенанта [PERSON] стало відомо, що 22.06.2024 року близько о «20» год. «00» хв. на виконання бойового розпорядження командира військової частини [NUMBER] №791 від 22.06.2024 року, екіпаж танку Т-72БЗ шасі № [NUMBER] бортовий номер [NUMBER] , а саме: водій танкового взводу військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , механік-водій З відділення танкового взводу військової частини [NUMBER] старший солдат [PERSON] та механік-водій 2 відділення танкового взводу військової частини [NUMBER] молодший сержант [PERSON] вирушили з місця тимчасового розташування підрозділу військової частини [NUMBER] [ADDRESS] , для евакуації ворожого танку Т-90 «Прорив» поблизу н.п. Новоселівка Перша Донецької області. Близько 21:15 год. 22.06.2024 року прибувши на місце, старший солдат [PERSON] та солдат [PERSON] залишили танк Т-72БЗ для встановлення буксируваного тросу до Т-90 «Прорив», в той же час механік-водій 2 відділення танкового взводу військової частини [NUMBER] молодший сержант [PERSON] перебував у танку Т-72БЗ на місці водія-механіка для подальшого буксирування Т-90 «Прорив». В момент підготовки для евакуації танку Т-90 «Прорив», відбулося пряме попадання ворожого артилерійського снаряду в моторний відділ танку Т-72БЗ в результаті чого, водій танкового взводу військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] та механік-водій 3 відділення танкового взводу військової частини [NUMBER] старший солдат [PERSON] загинули на місці. До місця події евакуаційній групі наблизитися було не можливо у зв`язку із пожежею Т-72БЗ, яка тривала 16 годин з 22.06.2024 року по 23.06.2024 року. 23.06.2024 року тіла водія танкового взводу військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] та механіка-водія 3 відділення танкового взводу військової частини [NUMBER] старшого солдата [PERSON] було евакуйовано. Також, 23.06.2024 було проведено детальний огляд танку ззовні: люк механіка-водія закрито зсередини, що свідчить про факт перебування молодшого сержанта [PERSON] на місці механіка-водія у танку Т-72БЗ на момент влучання ворожого артилерійського снаряду. У зв`язку з інтенсивністю бойових дій, через щільний вогонь противника та постійні артилерійські та мінометні обстріли не було можливо проводити подальші пошуки молодшого сержанта [PERSON] . 26.06.2024 було здійснено повторний огляд танка із проникненням всередину, але у зв`язку із браком часу та після пожежі, рештки тіла молодшого сержанта [PERSON] неможливо виявити. Відповідно до Акту службового розслідування військовослужбовець [PERSON] визначений як безвісно зниклий в добовому журналі бойових дій військової частини [NUMBER] . Відповідно до п. 4 Акту службового розслідування, викладене дає підстави дійти висновку, що механік-водій 2-го відділення танкового взводу військової частини [NUMBER] , молодший сержант [PERSON] є «безвісно зниклим військовослужбовцем» під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Відповідно до п.п. 2 п. 5 Акту службового розслідування, механіка-водія 2-го відділення танкового взводу військової частини [NUMBER] , молодшого сержанта [PERSON] з 22.04.2024 року вважати «безвісно зниклим військовослужбовцем» під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони. Відповідно до Наказу командира військової частини [NUMBER] (з адміністративно- господарської діяльності) від 18.07.2024 р. X» 6184 «Про результати службового розслідування», механіка-водія 2-го відділення танкового взводу військової частини [NUMBER] , молодшого сержанта [PERSON] з 22.04.2024 року вважати «безвісно зниклим військовослужбовцем» під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони. Згідно Акту службового розслідування вбачається, що двоє інших військовослужбовців військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , та старший солдат [PERSON] , не визнані безвісно зниклими військовослужбовцями, а такими, що загинули на місці, оскільки в момент підготовки для евакуації танку Т-90 «Прорив», відбулося пряме попадання ворожого артилерійського снаряду в моторний відділ танку Т-72БЗ. Згідно інформації мережі Інтернет, двоє інших військовослужбовців військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , та старший солдат [PERSON] , не визнані безвісно зниклими військовослужбовцями, християнський чин поховання відбувся в Тлумацькій та Новоселицькій міських територіальних громадах відповідно 27.06.2024 року. Враховуючи обставини, за яких [PERSON] зник безвісти, зазначені у Акті службового розслідування, а також враховуючи відсутність інформації щодо можливого перебування [PERSON] в полоні, інформацію, отриману засобами телефонного зв`язку від інших військовослужбовців, з якими проходив службу [PERSON] , зокрема осіб, які також виконували бойові завдання 22.06.2024 року поблизу місцезнаходження танку, яким керував [PERSON] , очевидність загибелі її сина, [PERSON] не викликає сумнівів, відтак заявниця [PERSON] звернулася до суду із даною заявою. Оголошення [PERSON] померлим є необхідним заявниці [PERSON] для подальшого вирішення питань отримання відповідних виплат, передбачених законодавством, та оформлення спадщини. Вирішити дане питання шляхом звернення до органів ДРАЦС неможливо у зв`язку із відсутністю тіла [PERSON] , що унеможливлює видачу лікарського свідоцтва про смерть. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази заявника на обгрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи дану категорію справи, виходить з наступних мотивів та норм права. Заява подана у відповідності до вимог ст.4 ЦПК України, оскільки кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Така заява подана у відповідності до вимог ст..19 ЦПК України оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин і цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку окремого провадження. Згідно вимог ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства, де розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно з п. 8 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнові права фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).; - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Згідно п. З ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Заявниця [PERSON] звернулася із заявою в суд про оголошення фізичної особи померлою. В Постанові Верховного Суду від 28.02.2024 року у справі №506/358/22 вказано, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Обраний заявницею спосіб захисту відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 13.03.2024 у справі №204/7924/23, де Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106- І/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", слід звернути увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців. Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Згідно П.13 постанови Пленуму Верхового Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим, у разі неможливості встановлення факту його смерті, що встановлюється судом умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце за певний час та за певних обставин. Вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року строком на ЗО діб, який неодноразово продовжувався і триває по даний час. Як вбачається з правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 11.12.2024 року по справі № 755/11021/22, речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певніцивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні ДІЇ мають територіаьну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності. Чинний перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Відповідно до вказаного Переліку, с. Новоселівка Перша Очеретинської селищної територіальної громади Покровського району Донецької області вважається населеним пунктом, де бойові дії велися від 24.02.2022 по 20.08.2024 р. Відтак станом на дату подання заяви пройшло більше 6 місяців з часу припинення бойових дій за місцем зникнення безвісти [PERSON] . Враховуючи наведене вище, вважаємо, що виникли підстави для звернення до суду із даною заявою. В Постанові Верховного Суду від 11.12.2024 року у справі №755/11021/22 зазначено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може на підставі ч. 2 ст. 46 ЦК України оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій. Висновок суду про оголошення [PERSON] померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті [PERSON] , і такі наслідки прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті і такий висновок приймається за наявності безумовних доказів на підтвердження обставин, наданих стороною заявниці, у звязку з чим заявниця звернулася із заявою про оголошення особи померлою, а не із заявою про встановлення факту смерті. Окрім цього,вирішуючи дану справу, суд враховує рішення КЦС Верховного Суд від 30.04.2025 року у справі № 741/2034/23 де вказано, що відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що на момент розгляду справи фізичної особи немає в живих, які надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Враховуючи вище викладене, оцінивши наведені заявницею [PERSON] обставини та мету, з якою їй необхідно оголосити особу померлою, є підстави для висновку про наявність між заявницею [PERSON] та [PERSON] , якого вона просить оголосити померлим, матеріально-правового зв`язку, а саме з метою реалізації права на оформлення спадкових прав та належних соціальних виплат. Відповідно до ст.47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про оголошення фізичної особи [PERSON] померлим є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням наведеного, у суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених у заяві заявницею [PERSON] , вони об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно з ч. 3 ст.46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для оголошення [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродження с. Нижня Яблунька Турківського району Львівської області, померлим за особливих обставин під час виконання ним військового обов`язку щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України внаслідок збройної агресії російської федерації. Оскільки, матеріали справи дають можливість встановити день смерті [PERSON] , то оголосити його померлим слід [INFO] , місцем смерті село Новоселівка Перша Покровського району Донецької області. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом ст..ст.15,16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦПК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог в повному обсязі. Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п. 29). Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-8 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У рішенні Конституційного суду України № 12-рп/2013 зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого ст.55 Конституції України. Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року № R (81) 7, якою визначено: «у тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (пп. 12 п. D). Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2) повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3) відмова суду у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду; 5) закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях. Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір. Процесуальним кодексом не включено до обов`язку суду здійснювати повернення сплаченого судового збору при обов`язковому розподілі судових витрат. Відповідно до ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно долученої до заяви № 8078-7156-7052-6856 від 20.05.2025 вбачається, що заявницею у АТ «ТАСКОМБАНК» (Govpay24) було оплачено судовий збір у сумі 605,60 грн за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою автоматизованою системою документообігу суду. В поданій заяві заявниця не просить стягнути судові витрати. Вимогами п.7 ст.294 ЦПК України передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, зважаючи на вимоги процесуального закону, суд вирішив не відшкодовувати заявниці судові витрати.

Outcome: approved