Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 75394119 від 15.08.2021 року. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75394119, за умовами якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 8 500,00 грн. на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Того ж дня позикодавець на виконання п. 1 Договору позики № 75394119 від 15 серпня 2021 року передав відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництва платіжної установи ТОВ "ФК Фінекспрес". Враховуючи умови договору позики заборгованість [PERSON] за договором позики складає 28 798,00 грн., зокрема: 8 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 298,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2112, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75394119 від 15 серпня 2021 року. 31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ "Фінпром Маркет" уклали договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75394119 від 15 серпня 2021 року. Відповідачка належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за процентами не виконала ні перед позикодавцем/первісним кредитором, ані перед позивачем/фактором ТОВ "Фінпром Маркет", що набуло право вимоги за договором позик на підставі договору факторингу. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.04.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 75394119 від 15.08.2021 року задоволено, яким: - стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 26.06.1999 року, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (08200, м. Ірпінь, вул. М.Стельмаха, 9А, офіс 204, р/р [NUMBER] в АТ «ПУМБ», код банку - 334851, код ЄДРПОУ - 43311346) заборгованість в сумі 28 798 (двадцять вісім тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн. 00 коп.; - стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 26.06.1999 року, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (08200, м. Ірпінь, вул. М.Стельмаха, 9А, офіс 204, р/р [NUMBER] в АТ «ПУМБ», код банку - 334851, код ЄДРПОУ - 43311346) судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03.11.2025 року заочне рішення від 28 квітня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 75394119 від 15.08.2021 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження на 12 годину 00 хвилин 11 грудня 2025 року у приміщенні суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 12.01.2026 року заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність представника. Представник відповідачки - адвокат Дудка І.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить в їх задоволенні відмовити. Вказав про надмірність нарахованої суми відсотків та порушення обмежень споживчого кредитування. Заслухавши думку представника відповідачки - адвоката Дудки І.О., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 15 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75394119, за умовами якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 8 500,00 грн. на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Згідно з довідкою про ідентифікацію виданою Позивачем, Позичальник/Відповідач: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким/якою укладено договір № 75394119 від 15.08.2021 року, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: qcfMgwpRR2. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 15.08.2021 20:57:28. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] Згідно із п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. (Правила про надання грошових коштів у позику від 14.05.2021 року (Повернення позики в кінці строку) - додаються). Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на виконання умов Договору позики № 75394119 від 15.08.2021 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» ) що, підтверджується електронною платіжною інструкцією № 29b081d0-8efb-4f17-a64b-762f05426ab6 від 15.08.2021 року. 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2112, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75394119 від 15 серпня 2021 року. 31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ "Фінпром Маркет" уклали договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75394119 від 15 серпня 2021 року. Відповідно до Реєстру прав вимог від 31.03.2023 року до договору факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 року ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" набуло право грошової вимоги від відповідача в сумі 28798,00 грн., з яких: 8500,00 грн. - сума заборгованості за основною умовою боргу, 20298,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ч.ч. 3, 6, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 15 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75394119. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови надання позики, зокрема, розмір позики, порядок її надання і повернення, розмір відсотків за користування позикою. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало взяті на себе зобов`язання та передало [PERSON] грошові кошти у розмірі 8 500 грн. 00 коп., натомість остання не виконувала взяті на себе зобов`язання у результаті чого виникла заборгованість. ТОВ "Фінпром Маркет", уклавши 31 березня 2023 року з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Договір факторингу № 310323-ФМ, набуло права грошової вимоги до відповідача по вказаному Договору позики № 75394119 від 15 серпня 2021, при цьому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» , уклавши 21 грудня 2021 року з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Договір факторингу № 2112, попередньо набуло права грошової вимоги до відповідачки по вказаному Договору позики № 75394119 від 15 серпня 2021, а відтак з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по вказаному Договору позики № 75394119 від 15 серпня 2021 року. Проте суд не може погодитись з нарахованим розміром заборгованості за відсотками по вказаному Договору. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної норми закону такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Згідно ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Отже, суд дійшов висновку, що Відповідно до умов договору базова ставка становила 1,99 % на день, нарахування відсотків здійснювалося до 13.12.2021 року (120 днів). Вимога позивача про стягнення 20 298,00 грн. відсотків є надмірною та не відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості (ст.ст. 3, 627 ЦК України), а також захисту прав споживачів (ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ст. 1048 ЦК України розмір плати за користування позикою має бути співмірним. Верховний Суд у постанові від 12.02.2025 року у справі № 679/1103/23 вказував, що ставки понад 1 % на день є надмірними, створюють дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживача, суперечать ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» та ст. 21 Закону «Про споживче кредитування», і підлягають зменшенню до розумного рівня. Аналогічні висновки щодо надмірності ставок понад 1 % на день викладені у постанові Верховного Суду від 04.02.2025 року у справі № 453/872/24 (Львівський апеляційний суд, з посиланням на практику ВС), де суд зменшив нарахування до співмірного рівня з урахуванням тривалості прострочення та розміру позики. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе стягнути відсотки за користування позикою у розмірі 1 % на день за весь період прострочення (120 днів), що становить 10 200,00 грн. (8 500 грн. ? 1 % ? 120 днів). Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково. За правилами ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 573,00 грн. (18 700,00 х 2 422,40 : 28 798,00). Позивачем заявлено стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3 500 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію Договору про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 року, копію витягів з актів № 3-П від 10.12.2024 року, копію ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно з висновками, викладених у Постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 01.06.2018 року у справі № 904/8478/16, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги час розгляду справи, час витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг) та ціну позову та часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги в даній справі підлягають задоволенню у розмірі 2 000,00 грн.

Outcome: approved