Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача ТОВ «Він Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №359069 від 14.10.2018 в сумі 20 364,10 грн, а також понесених судових витрат (а.с.1-7). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.10.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання фінансового кредиту №359069. Згідно з умовами вказаного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним. Проте відповідач не виконав належним чином свого зобов`язання. 12.04.2018 за договором факторингу №1 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами. З 25.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» змінила назву на ТОВ «Він Фінанс». На дату відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості перед новим кредитором складає 20 364,10 грн. Крім того, просить поновити строк звернення до суду, адже відповідно пункту 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України строки звернення до суду з позовом продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), а також на строк введення в Україні режиму воєнного стану. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 29.08.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 06.10.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце судового засідання. Ухвалою суду від 13.11.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з витребуванням доказів. Ухвалою суду від 05.12.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з ненадходженням витребуваних доказів. Ухвалою суду від 15.01.2026 розгляд справи відкладено у зв`язку з витребуванням доказів. У судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ст.131 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. З урахуванням вищевикладеного судом 05.02.2026 постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 14.10.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №359069, за умовами якого товариство надало клієнту грошові кошти в сумі 4 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с.19-21). Відповідно до п. 1.4 договору строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. Кредит надається строком на 30 днів. Згідно п. 1.2 договору сторони погодили фіксовану ставку за користування кредитом: 0,01% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (3,65 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 цього договору. У разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору. При цьому клієнт розуміє та надає згоду товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору (п. 3.4 договору). Згідно пункту 4.4 договору, у випадку прострочення повернення кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству пеню у розмірі 3% від суми кредиту за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення, строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів. На 4 день прострочення клієнт зобов`язаний сплатити додатково штраф у розмірі 100 грн, на 30 день прострочення штраф - 300 грн та на 90 день прострочення штраф - 500 грн. Відповідно довідки ТОВ «Авентус Україна», указаний договір про надання фінансового кредиту укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно - телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису (ідентифікатор А550710) (а.с.33). На підтвердження перерахування грошових коштів на рахунок [PERSON] надано інформацію ТОВ «Авентус Україна» від 15.07.2025, відповідно якої під номером 153 внесені відомості, про номер договору 359069, код транзакції видачу creditplus-792707, ІПН клієнта 3283008432, ПІБ клієнта [PERSON] (а.с.23-25). Згідно інформації ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 15.07.2025 на рахунок № [NUMBER] , код авторизації 297528, 14.10.2018 перераховано грошові кошти в сумі 4 000,00 грн (а.с.38-44). Відповідно інформації ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 04.12.2025, грошові кошти були перераховані на банківську картку [NUMBER] . Інформацією про держателя банківської картки, його фінансовий номер та інформацією про рух коштів по ній володіє банк-емітент банківської картки АТ «Сенс Банк» (а.с.78). Відповідно інформації АТ «Сенс Банк» від 19.01.2026 [PERSON] є клієнтом банку, на його ім`я відкрито картку № [NUMBER] , але у період з 14.10.2018 до 15.11.2018 рух коштів по рахунку не відбувався (а.с.95). 12.04.2018 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» уклали договір факторингу №1 за умовами якого відбувся перехід прав вимоги заборгованості до боржників відповідно реєстру (а.с.15-17, 30-31). Додатковою угодою №11 від 30.01.2019 до договору факторингу №1 від 12.04.2018 сторони домовились викласти по новому п. 3.1.1 та 3.1.2 договору, а саме про оплату фактором суми грошових коштів, яка вказана у реєстрі прав вимоги шістьма платежами. Додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання та скріплення печатками та діє до 13.03.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання обов`язків з боку сторін (а.с.46). Відповідно до реєстру прав вимоги № 12 від 30.01.2019, до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», згідно кредитного договору №359069 від 14.10.2018, перейшло право вимоги до боржника [PERSON] на загальну суму 6 160,00 грн, та складається із заборгованості за кредитом 4 000 грн 00 коп, заборгованості за процентами 2 160 грн 00 коп (а.с.30-31). Відповідно розрахунку за договором про надання фінансового кредиту №359069 від 14.10.2018, здійсненого ТОВ «Авентус Україна» на дату відступлення права вимоги, заборгованість відповідача становить 15 560,00 грн, та складається із заборгованості за кредитом 4 000 грн 00 коп, заборгованості за процентами 2 160 грн 00 коп за період з 14.10.2018 до 12.11.2018, заборгованості за штрафами 400 грн 00 коп (нараховано 17.11.2018 100,00 грн, 13.12.2018 300,00 грн), заборгованості за пенею 9 000 грн 00 коп, яка нарахована за період з 17.11.2018 до 30.01.2019 (а.с.9-11, 27). Згідно з наказом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 №55-к на виконання протоколу №1706 загальних зборів товариства від 25.07.2024 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс» (а.с.22). ТОВ «Авентус Україна» підтвердило здійснення ТОВ «Він Фінанс» (до зміни назви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») розрахунків за відступлення права вимоги до позичальників ТОВ «Авентус Україна». Розрахунки проведені у повному обсязі, станом на звітну дату заборгованість відсутня. Вказаний факт підтверджується довідкою від 03.04.2025 (а.с.34). В той же час, згідно з розрахунком заборгованості здійсненого позивачем, заборгованість за кредитним договором №359069 становить 20 364,10 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 15 560,00 грн, 3 402,42 грн інфляційне збільшення за період з 23.02.2019 до 23.02.2022, 1 401,68 грн - 3 % річних за період з 23.02.2019 до 23.02.2022 (а.с.3зв-5). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ч. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 (пункти 37, 38)). Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України). Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п. 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 Кодексу). Таким чином, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кредитний договір №359069 від 14.10.2018 укладено в електронному вигляді за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (А937712), що узгоджується із ст.ст.6, 627 ЦК України та ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З огляду на вказані положення закону, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов`язку позичальника повернути грошові кошти. Разом з цим, позивачем ТОВ «Він Фінанс» на підтвердження позовних вимог не надано суду доказів перерахування первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» відповідачу [PERSON] коштів на виконання укладеного кредитного договору. Зокрема, згідно інформації ТОВ «Авентус Україна» від 15.07.2025, під номером 153 внесені відомості, про номер договору 359069, код транзакції видачу creditplus-792707, ІПН клієнта 3283008432, ПІБ клієнта [PERSON] . При цьому відомостей про номер банківського карткового рахунку відповідача вказана інформація не містить (а.с.23-25). Відповідно інформації ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 04.12.2025, грошові кошти були перераховані на банківську картку [NUMBER] . Інформацією про держателя банківської картки, його фінансовий номер та інформацією про рух коштів по ній володіє банк-емітент банківської картки АТ «Сенс Банк» Втім, відповідно інформації АТ «Сенс Банк» від 19.01.2026 [PERSON] є клієнтом банку, на його ім`я відкрито картку № [NUMBER] , але у період з 14.10.2018 до 15.11.2018 рух коштів по рахунку не відбувався (а.с.95). У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/564/18 вказано, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та підтверджують її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку може бути належним доказом наведених у позові обставин, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами. Отже, надані представником позивача докази на підтвердження позовних вимог не доводять факт перерахування коштів у розмірі 4 000,00 грн відповідачу та виникнення у нього обов`язку щодо повернення заборгованості за кредитним договором №359069 від 14.10.2018. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 21.07.2021 по справі № 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила, стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи, які є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів на підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність такої обставини. За умови недоведеності певних обставин, суд має право винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь по справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Таким чином, ураховуючи те, що для відступлення права вимоги необхідним є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог, а надані представником позивача докази не доводять факт передачі коштів у розмірі 4 000,00 грн у користування відповідача та виникнення у нього обов`язку щодо повернення заборгованості за кредитним договором№359069 від 14.10.2018, а тому відсутні підстави вважати, що позивач набув права вимоги на підставі укладеного між ними договору відступлення прав вимоги. Як наслідок, у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором №359069 від 14.10.2018 слід відмовити. Щодо клопотання представника позивача про поновлення строку для звернення з позовом до суду, суд дійшов наступного висновку. Згідно з вимогами ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої розпочинається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу, що набрали чинності 20 квітня 2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Також, згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З урахуванням вказаних положень, строк для звернення до суду позивачем не пропущений. Окрім того, ч.3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Постанова від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). Ураховуючи, що суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ТОВ «Він Фінанс», що має наслідком відмови у задоволенні позову, а відповідачем не заявлено про застосування позовної давності, питання щодо строків позовної давності до вимог позивача вирішенню судом не підлягає. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн (а.с.45). Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору №33 від 22.03.2024, укладеного між ТОВ «ФК Довіра та гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» (а.с.12-14), додаткової угоди до договору №33 від 22.03.2024 (а.с.35), детального опису робіт (наданих послуг), згідно якого вартість робіт становить 5 000,00 грн (а.с.32) та акту про підтвердження факту надання правничої допомоги від 12.08.2025 (а.с.28). Ураховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, тому понесені витрати позивачем по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed