Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Представник ТОВ "ГК "Нафтогаз України" звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] у період із лютого 2023 року по березень 2025 року було спожито природний газ на загальну суму 14 626,03 грн, проте не сплачено. ТОВ "ГК "Нафтогаз України", як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб та являється постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ними та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, які є однаковим для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Відповідно договір укладається шляхом заявочного принципу та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідачка акцептувала договір фактично споживаючи природний газ та частково сплативши вартість природного газу. Відповідачкою у порушення договірних відносин не проведено своєчасну оплату отриманих послуг, а тому виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати. Ухвалою суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. В позовній заяві позивач просить розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На вказану адресу судом надіслано рекомендоване повідомлення про судовий розгляд з матералами позову, яке повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Судом також направлено повідомлення про судовий розгляд з матералами позову і на адресу місця проживання відповідача, яка зазначена в позові: [ADDRESS] , яке повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачка відзив на позов до суду не надіслала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. За таких обставин, відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення нею своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.ст.202, 208, 638 ЦК України: правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.322 ЦК України саме на власника покладено тягар утримання майна. Згідно з ст.ст.526, 527, 530 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч.1 ст.714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, що передбачено ч.1 ст.901 ЦК України. Відповідно до ст.ст.7, 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги": індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Пунктами 1.1-1.3 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам" №2500 від 30.09.2015 визначено, що типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (далі - Договір) є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила постачання), та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Відповідно договір укладається шляхом заявочного принципу та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно з ч.2 ст.13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.07.2023 вбачається, що 13.11.2015 зареєстровано юридичну особу Товариство з обмежено відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", код ЄДРПОУ 40121452, вид економічної діяльності торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний) (а.с. 9-10). Інформаційна довідка 376221751 від 26.04.2024 свідчить, що [PERSON] на підставі договору дарування № 242 від 30.04.2016 належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14). ТОВ "ГК "Нафтогаз України" проведено розрахунок фінансового стану за особовим рахунком № [NUMBER] , що стосується споживача [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , який свідчить, що за період із лютого 2023 року по березень 2025 року наявна заборгованість за споживання газу, яка складає 14 626, 03 грн (а.с.15). Крім того, з цього розрахунку вбачається, що відповідачка акцептувала договір фактично споживаючи природний газ і частково сплативши вартість спожитого газу. 08.07.2024 за № 119/4.2.1-34403-2024/200024606 [PERSON] направлено вимогу про сплату заборгованості, яка залишена відповідачкою без задоволення (а.с.16). Проаналізувавши норми законодавства, суд дійшов висновку, що наявність правовідносин між позивачем і відповідачем з кореспондуючими цим правовідносинам правами та обов`язками підтверджується діями сторін: позивач здійснював надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідача (газопостачання), а відповідачка отримувала і користувалася цими послугами та зобов`язалася здійснювати їх оплату. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а тому зобов`язана утримувати майно, що їй належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки до належного на праві власності [PERSON] будинку здійснювалося постачання природного газу та відповідачка не відмовилася від користування ним, то вона зобов`язана нести витрати по його утриманню, а відтак надання таких послуг та їх оплата не залежить від того, проживає власник у вказаному будинку чи ні, а відсутність письмового договору на постачання природного газу не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказані висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду від 10.12.2018 по справі №638/11034/15-ц, від 09 червня 2021 року по справі № 303/7554/16-ц. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази, що свідчать про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.202, 208, 322, 525, 526, 527, 530, 714, 901 ЦК України,

Outcome: approved