Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

21 листопада 2025 року [PERSON] звернулася до Ананьївського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить звільнити її від сплати аліментів на користь останнього на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200,00 гривень щомісяця, з індексацією відповідно до закону, з дня пред`явлення позову - 06 лютого 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, присуджених заочним рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 08 червня 2017 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на той факт, що на даний час син [PERSON] постійно проживає з нею в будинку [ADDRESS] та знаходиться на її повному утриманні. Позивачка вважає, що стягнення з неї аліментів на утримання дитини підлягають припиненню, оскільки дитина змінила місце свого постійного проживання та знаходиться на повному її утриманні. Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України (а.с.23). Позивачка [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не прибула. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує розписка [PERSON] в одержанні повідомлення про виклик до суду на 11 лютого 2026 року (а.с.27). Водночас позивачка надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи провести в її відсутність.Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.28). Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не прибув, причини неприбуття невідомі. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує поштовий конверт з вкладенням, адресований на ім`я відповідача за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою, що повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.30). Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за №17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Відповідачеві також, за зареєстрованим місцем його проживання, було надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, про що містяться відомості в матеріалах справи (а.с.25). Поштовий конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.29). Відповідно до положень пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Аналогічні положення закріплені у пунктах 3 та 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, якими врегульовано порядок надсилання та вручення учасникам справи судових повісток та повідомлень. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). За наведених обставин відповідач вважається таким, що 18 грудня 2025 року отримав копію ухвали судді про відкриття провадження у справі (а.с.29). В установлений судом строк відповідачем не було подано до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, відповідач із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався та будь-яких інших заяв, клопотань не надавав. Отже, відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України не скористався. Основною умовою відкладення розгляду справи є - не відсутність у судовому засіданні сторони по справі, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи викладене, положення частини третьої статті 223 ЦПК України, заяву позивачки, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З наведених вище обставин встановлено, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому в судове засідання не прибув без повідомлення причин неприбуття, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1, 2 частини першої статті 280 ЦПК України. Також встановлено, що відповідач, у встановлений для нього судом строк, відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній пунктом 3 частини першої статті 280 ЦПК України. В матеріалах справи міститься заява позивачки, в якій не заперечуєпроти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.28), що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктом 4 частини першої статті 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені частиною першою статті 280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень частини першої статті 281 ЦПК України без оформлення окремого документа із занесенням до протоколу судового засідання судом постановлено відповідну ухвалу. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (Єдиного державного реєстру судових рішень). Як слідує із даних Єдиного державного реєстру судових рішень (№ рішення в реєстрі 67077115), заочним рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 08 червня 2017 року у справі № 491/120/17 позовну заяву [PERSON] задоволено - шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано). Також стягнуто з [PERSON] (позивачки по справі) на користь [PERSON] (відповідача по справі) аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 гривень щомісяця, з індексацією відповідно до закону, з дня пред`явлення позову - 06 лютого 2017 року, до досягнення дитиною повноліття. 26 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Устич О.О., у зв`язку з надходженням до Відділу постанови про передачу виконавчого провадження, винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 54341213 з примусового виконання виконавчого листа № 491/120/17 виданого Ананьївським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1 200 гривень щомісяця (а.с.5). З ксерокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24 січня 2021 року Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),встановлено, що громадянка [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.8). Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, заявник вправі звернутися до суду із заявою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів. З урахуванням предмета спору цієї справи (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Як зазначено позивачкою в позовній заяві, на даний час син [PERSON] постійно проживає з нею в будинку [ADDRESS] та знаходиться на її повному утриманні. Факт проживання сина [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом обстеження умов проживання від 23 жовтня 2025 року, складеним Службою у справах дітей Роздільнянської міської ради (а.с.10); наявними в матеріалах справи письмовими заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчених старостою Виноградарського старостинського округу Васютинським С. (а.с.11, 12, 13, 14). Отже, судом встановлено, що не спростовано відповідачем у справі, що неповнолітній син сторін на момент звернення [PERSON] з цим позовом до суду проживає не з батьком, на користь якого рішенням суду від 08 червня 2017 року були стягнуті аліменти з позивачки на утримання дитини. Тобто має місце зміна обставин, що впливають на стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача. Чинним законодавством не передбачено можливість внесення змін до виконавчого листа про стягнення аліментів чи його скасування. Враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачеві аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати пред`явлення позову, тобто з 21 листопада 2025 року. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на даний час неповнолітній син [PERSON] перестав проживати з батьком, а проживає з матір`ю [PERSON] , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачкою було сплачено судовий збір за подання позовної заяви про звільнення від сплати аліментів на дитину в розмірі 1 211 гривень 20 коп. (а.с.1), суд вважає за необхідне судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved