Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 22.08.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитним договором №2627449, за процедурою, передбаченою для укладення електронних договорів. Як вказує позивач, умовами Договору встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 12 000,00 грн. строком на 28 календарних днів (до 19.09.2019 року включно). Також, позивач зазначає, що 10.06.2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» (первісний кредитор) та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № АК-10/06/2025, а в подальшому 07.07.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» (позивач по справі) також укладений договір факторингу № ДФ-07072025, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №2627449 від 22.08.2019 року. Зважаючи на невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач звернувся до суду і до стягнення заявлено суму заборгованості в розмірі 23 712 грн., з яких: 12 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 712 грн. сума заборгованості за відсотками. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого судового збору в розмірі 2422.4 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, визначено порядок розгляду справи - в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року витребувані додаткові докази у даній справі. Відповідачем [PERSON] в особі свого представника Ткаченко Б.Р. 16 грудня 2025 року через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подано відзив на позов. За змістом відзиву, відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки вважає, що кредитний договір не був укладений, його оригіналу не існує. Відповідач вказує, що вона не підписувала вказаний договір, а матеріали справи доказів на підтвердження цього не містять. Також, не надано доказів на підтвердження перерахування коштів за вказаним договором [PERSON] , що може бути підтверджено лише первинним бухгалтерським документом про переказ коштів кредитором. Крім цього, у даній справі позов поданий по кредитному договору якого на момент укладення договору факторингу ще не існувало; тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання, яке нібито було відступлене, відтак у Первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати по ланцюгу кредиторів до позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС». З урахуванням викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Позивачем в особі свого представника [PERSON] 22 грудня 2025 року через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подано відповідь на відзив, в якому він підтримав позовні вимоги та додатково зазначив, що договір про надання кредиту № 2627449 від 22.08.2019 року укладався в електронній формі на сайті кредитодавця www.alexcredit.ua згідно зі ст.ст. 207, 639 ЦК України та із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис». Підписання Позичальником цього Договору відбулось шляхом акцептування оферти, через використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та комбінацією логіну та пароля особистого кабінету Позичальника. У розділі 7 договору № 2627449 від 22.08.2019 року наведено стандартні умови електронного договору, яке не свідчать про порушення прав Позичальника чи про неналежне інформування. Навпаки, зазначені положення підтверджують, що Позичальник був ознайомлений із Договором та правилами на сайті кредитодавця www.alexcredit.ua, розумів їх зміст та добровільно погодився виконувати умови (п.7.2). В судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача. В судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, про час, дату і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, жодних клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України Про електронну комерцію у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї етапі. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положення Закону України Про електронну комерцію передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України Про електронний цифровий підпис. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, шо додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. Згідно з ч. 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. У справі встановлено, що для підписання кредитного договору [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, шо сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Отже, договір про надання фінансового кредиту підписано [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Доказів протилежного матеріали, справи не містять, відповідачкою [PERSON] таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Тож, кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті товариства подано заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого позивачем надіслано відповідачу' за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України Про електронну комерцію вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, підписавши кредитний договір №2627449 від 22.08.2019 року, [PERSON] посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Факт перерахування кредитних коштів Позичальнику підтверджується наданим до суду листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. №5965-ВП від 18.09.2025 року, в якому заначено про успішність платежу, а також міститься наступна інформація: відповідно до договору ВП-220817-1 від 22.08.2017 року було здійснено за дорученням ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 22.08.2019 року на суму 12000 грн., маска карти 4731…..4680, яка згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наданої на запит суду є емітованою картою на ім`я [PERSON] . Крім цього, згідно виписки з вище вказаної карти, також наданої з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» саме 22.08.2019 року на карту відбулось поповнення (банківська операція) на суму 12 000 грн., які в подальшому використовувались [PERSON] на власні потреби. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «ФК СОЛВЕНТІС» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №2627449 від 22.08.2019 року. Таким чином, ТОВ «ФК СОЛВЕНТІС» наділено правом вимоги до Відповідача. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання, яке нібито було відступлене, не заслуговують до уваги, оскільки кредитний договір №2627449 укладений 22.08.2019 року, тоді як останнє відступлення права вимоги за вказаним кредитом на користь ТОВ «ФК СОЛВЕНТІС» відбулось на підставі Договору факторингу №ДФ-07072025 від 07.07.2025 року. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.1.6 кредитного договору №2627449 від 22.08.2019 року встановлюється базова процента ставка за один день користування кредитом у розмірі 1,7 %. Згідно п.1.9 вказаного договору сторони встановили узгоджений строк повернення кредиту: 28 календарних днів до 19.09.2019 року включно. Зазначені обставини підтверджуються крім іншого графіком платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору №2627449 від 22.08.2019 року, в якому зазначена сума платежу за узгоджений строк повернення кредиту: 17 712 грн., з яких 12000 грн. основна сума кредиту, 5712 грн. проценти за користування кредитом. В той же час, з розрахунку заборгованості за договором, який надав позивач, вбачається, що він просить стягнути з відповідача 23 712 грн., з яких 12000 грн. основна сума кредиту, 11712 грн. проценти за користування кредитом. Слід звернути увагу, шо відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення [PERSON] договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Враховуючи викладене, право Кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення суми основної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12000 грн. та відсотків за його користування в строк передбачений кредитним договором 12000 * 1,7 % * 28 днів, що дорівнює 5712 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.3 ч.1 ст.133 ЦПК України). Положеннями частин першої та другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Платіжною інструкцією від 28.10.2025 № 2627449 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 2422, 40 грн., скільки судом позов задоволено частково, на 74,7 %, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1809, 5 грн. (2422, 4 х 74,7 %). На підтвердження понесених позивачем витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду було надано Договір про надання правничої допомоги № 43657029 від 01.07.2025 року. Відповідно до п.п. 1.1. Договору Адвокат бере на себе зобов`язання по наданню Клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а Клієнт зобов`язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов Договору. Сторони в п.п. 4.9. Договору визначили, що Клієнт сплачує на користь Адвоката винагороду, зокрема у розмірі 6000 грн. Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із складності справи та фінансового стану учасників справи. Вказане узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у додатковій постанові від 19.02.2020 щодо вирішення питання розподілу судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи часткове визнання позову відповідачем, наслідком чого стало зменшення обсягу позовних вимог позивачем до розміру, який відповідачем визнається, з огляду на заяву відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оцінивши обсяг правничої допомоги у справі незначної складності, яка розглядалася у спрощеному провадженні, суд вважає, що розумним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача цих витрат у розмірі 50% від заявлених, а саме: 6000 : 2= 3000 грн Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття. На підставі викладеного,

Outcome: partial