Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

21.08.2025 року позивач звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом., в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ в загальному розмірі 40060,93 гривень та суму судових витрат. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 16.09.2025 року справу за підсудністю направлено до Хаджибейського районного суду м. Одеси. 28.10.2025 року автоматизованою системою розподілу справ між суддями матеріали справи передано судді Бобуйку І.А. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 29.10.2025 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено спрощене провадження у справі. 05.02.2026 року представник відповідача подав до суду заперечення на позов, у яких вказав, що розрахунок заборгованості за спожитий природний газ, який надав представник позивача є невірним, заборгованість у відповідачки за спожитий природний газ станом на 05.02.2026 року, відсутня, а тому необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити та просив справу розглядати без його особистої участі. Відповідач в судові засідання не з`явився, представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог та просив справу розглядати без його особистої участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Положеннями частинами четвертої статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов?язує. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1805, що виданий 08.10.2016, видавник: Алєксєєва О. О., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу. Зі змісту статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що учасниками правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг, між іншим, є споживачі (індивідуальні та колективні). Положеннями пункту 6 частини першої статті вищезазначеного Закону визначено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов?язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов?язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Згідно із приписами статті 9 наведеного вище Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг. отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства, споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства, споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц. Позивач, як суб?єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу » на території України. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, та ст.ст. 6, 7, 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", встановлено, що позивач зобов`язаний постачати природний газ Споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а Споживачі зобов?язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Згідно з Постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018р. «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» являвся постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 «Про затвердження типового договору природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між Постачальником природного газу та Споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення Споживачем Постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата Споживачем вартості спожитого природного газу, та/або факт фактичного споживання природного газу (визначається за даними Оператора ГРМ та вноситься до особового рахунку Споживача). За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, передбачено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу остачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501 (далі Типовий договір), який є публічним, а його умови однаковими для всіх споживачів. Судом встановлено, що відповідач являється споживачем Постачальника «останньої надії» та був включений до Реєстру споживачів Постачальника «останньої надії» та споживав газ за ціною тарифного плану «Надійний» для споживачів Постачальника «останньої надії» яку зазначено у витязі з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» у вигляді роздруківки по особовому рахунку позивача. Постачальник «останньої надії» компанія, яка зобов`язана протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 р. № 917-р постачальником «останньої надії» визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Отже, товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт Боржника на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії». Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 року №198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 року за № 637/37973 «Про постачання природного газу побутовим споживачам», на виконання рішення Кризового комітету, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 26.02.2022 № 87 «Про введення кризової ситуації рівня надзвичайної ситуації» та протоколу засідання Кризового комітету від 03.06.2022 року № 1; відповідно до Національного плану дій, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02 листопада 2015 року № 687, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 листопада 2015 року за № 1458/27903; згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про ринок природного газу»; з урахуванням листа НКРЕКП від 03 червня 2022 року № 4521/16/7-22, було наказано ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831, та базової річної пропозиції: 1) з 01 травня 2022 року - побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи; 2) з дня початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» - побутовим споживачам, яких після набрання чинності цим наказом буде внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. Судом встановлено, що оператором ГТС України, в межах чинного законодавства, а також згідно листа ГПК «Нафтогаз України» (лист від 08.06.2022 № 119/2.2-72-86-2022) було здійснено перенесення побутових споживачів, які станом на 08.06.2022 знаходились в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», до Реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». В підпункті 1 п. 2 наказу від 08.06.2022 року №198 вирішено забезпечити можливість товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» вносити побутового споживача, якого внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії», до Реєстру споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» для реалізації газу побутовим споживачам без надання постачальником інформації щодо заяви - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. З огляду на вказану правову норму, включення споживача до Реєстру споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не передбачало підписання споживачем заяви-приєднання. Таким чином, Товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт Споживача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є типовим та публічним, а Споживач в свою чергу зобов`язаний своєчасно оплачувати Товариству вартість спожитого природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені Договором. Пунктом 15 розділу III Правил визначено, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника із спеціальними обов?язками, яка встановлюється відповідно до законодавства. Накази про встановлення роздрібної ціни на газ для побутових споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» опубліковані на офіційному сайті Постачальника за посиланням https://gas.ua/gas-prices-for-home. Згідно наданих заперечень на позов, відповідачка не заперечує факт перебування у договірних відносинах. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Нормами Закону України "Про ринок природного газу" (п. 39 ст. 1 Закону), а також положеннями затверджених відповідно до цього Закону Кодексу газорозподільних систем та Правил постачання природного газу урегульовано, зокрема, відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (Оператори ГРМ/ГТС) - суб`єктів ринку природного газу. Споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (п. 37 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу"). Побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п. 23 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу"). Оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); (п. 17 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу"). Оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (п. 19 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу"). Постачальник природного газу (яким є позивач) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (п. 27 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу"). Постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів (п. 28 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу"). Відповідно до ст. 39 Закону України "Про ринок природного газу" Оператор газорозподільної системи має бути юридично та організаційно незалежним від інших видів діяльності на ринку природного газу, не пов`язаних з розподілом природного разу, зокрема від постачання природного газу. Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Відповідно до п. 2 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Особливості здійснення постачання природного газу побутовому споживачу постачальником "останньої надії" визначені розділом VI цих Правил. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Отже, суд звертає увагу, що ключовим є те, що побутовий споживач (яким є відповідач) має придбати природний газ тільки з метою власного споживання, для власних побутових потреб та має обов`язок сплатити саме за використаний для власних потреб природний газ. Тобто, обов`язку для побутового споживача сплачувати за прогнозований (не спожитий) природний газ у побутового споживача немає, законодавцем такий обов`язок не встановлений. При цьому, саме Оператор ГСМ, який не є учасником дійсної справи, здійснює діяльність з розподілу природного газу, визначає обсяг такого розподілення кінцевому споживачу та передає дані постачальнику природного газу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачка по об`єкту за адресою: [ADDRESS] в період з жовтня 2021 р. по липень 2025 р. (включно) було спожито природний газ на загальну суму 40 060,93 грн., вартість якої залишилася не оплаченою Споживачем. В матеріалах справи наявна відповідь оператора ГСМ, яким є АТ «Одесагаз», №275 від 27.01.2026 р. з додатком Акту звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів газу. З Акту звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів газу, суд вбачає наступне: -29.04.2021 року Оператор ГРМ здійснив контроль лічильника та зафіксував покази: 13425 куб.м.; -02.08.2024 р. Оператор ГРМ провів контрольний огляд ПЛМ та зафіксував покази: лічильника 14195 куб.м., -06.12.2024 р. покази надані відповідачкою та склали 14384 куб.м.; -05.12.2025 р. покази надані відповідачкою та склали 16304 куб.м.; -04.01.2026 р. покази надані відповідачкою та склали 16602 куб.м. Судом встановлено, що у відповіді Оператор ГРМ повідомив, що провів нарахування планових обсягів природного газу, проте, при отримання показів безпосередньо представниками Оператора ГРМ, останній мав скоригувати нарахований обсяг та передати дійний спожитий обсяг природного газу за об`єктом відповідачки Постачальнику для врахування при проведенні розрахунків. З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що позивачем заявлено надмірний не спожитий фактично відповідачкою обсяг природного газу, а вказаний розмір заборгованості є недостовірним. З урахуванням отриманих даних по показам лічильника від Оператора ГРМ відповідачка провела власний розрахунок заборгованості та надала його до суду. Згідно даного розрахунку, судом встановлено наступне. Заявлений період позивачем складає з жовтня 2021 по липень 2025 р. Покази приладу обліку на об`єкті позивачки є за період з 08.04.2021 р. по 01.01.2026 р. Так, на 08.04.2021 р. покази лічильника склали 13425 куб.м.. На 01.01.2026 р. покази лічильника склали 16304 куб.м.. Отже, судом встановлено, що різниця вказаних показів складає 2879 куб.м. природного газу спожитого на об`єкті відповідачки шляхом множення на тариф 7, 95689 грн. = 22 907,88 грн., та з урахуванням проведеної оплати (як зазначає сам позивач) 14 500,00 грн., заборгованість складає 8 907,88 грн. Отже, суд зазначає, що саме 8 907,88 грн. заборгованості є фактичним у відповідача перед позивачем за спожитий природний газ. Судом встановлено, що з метою вичерпання спору відповідачка 03.02.2026 р. в добровільному порядку провела оплату заборгованості наявної перед позивачем 8908,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.4740651040.1 від 03.02.2026 року. Обгрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буле відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013, зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як було зазначено вище, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку, позивачем не доведено наявності у відповідачки перед позивачем боргу за спожитий газ у розмірі 40060,93 грн., оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд повністю відмовляє у задоволенні позовних вимог у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови задоволенні позову на позивача. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed