Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У жовтні 2025 року через систему «Електронний суд» позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 764,30 грн. з яких: 22 439,82 грн. - прострочене тіло кредиту; 18 324,48 грн. - відсотки за користування кредитом. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі у вигляді судового збору - 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 800 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 28.12.2021 року [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка становить 40 764,30 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. З метою досудового врегулювання спору на адресу позичальника було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, але дану вимогу було залишено без реагування. Тому, позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 03 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 03.11.2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, а тому суд розглядає справу за наявними матеріалами. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи та докази у їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Альфа-Банк» 28.12.2021 року прийняв (акцептував) пропозицію [PERSON] на укладення Угоди про надання кредиту №632197929, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. на звороті 9-10). Також, 28.12.2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було узгоджено умови та підписано Паспорт споживчого кредиту (а.с.8-9) у якому зазначені суттєві умови кредитування, а саме: ліміт кредиту - 30 000 грн.; спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом; мета кредиту - споживчі цілі; строк кредитування - 12 з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; процентна ставка для торгових операцій - 0,01%; процентна ставка для зняття готівки - 37%; реальна річна процентна ставка - 21,65%. З матеріалів справи вбачається, що позичальник [PERSON] також підписав довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.7). Вищевказані документи підписані позичальником [PERSON] шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора «8571», направленого йому 28.12.2021 року на номер телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.11). Таким чином, судом встановлено, що 28.12.2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №632197929. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 28.12.2021 року по 24.02.2022 року (а.с.12-14). Відповідач скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за договором не виконав, в результаті чого виникла заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості станом на 25.06.2025 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 40 764,30 грн. з яких: 22 439,82 грн. - прострочене тіло кредиту; 18 324,48 грн. - відсотки за користування кредитом (а.с.15). Судом також встановлено, що 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року (а.с. на звороті 22-24). З матеріалів справи вбачається, що АТ «Сенс Банк» направив на адресу позичальника [PERSON] вимогу про усунення порушення в якій нагадав про укладений кредитний договір №632197929 від 28.12.2021 року та зазначив про наявність заборгованості, яка станом на 16.07.2025 року складає 41 225,50 грн. Протягом 30 днів банк пропонував позичальнику сплатити заборгованість, попередивши, що у разі невиконання вимоги, АТ «Сенс Банк» змушений буде звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів (а.с.16,17-18) Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за договором та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №632197929 від 28.12.2021 року в розмірі 40 764,30 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3 800 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу було надано суду: укладений між АТ «Сенс Банк» та адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» 28 січня 2025 року електронний договір про надання послуг №1006, а саме сторінки договору: 1,2,6,11,13 та 14 (а.с.25-27); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №11645/10 видане на ім`я Дворської Альони Русланівни (а.с.28) та довіреність №024543/25 від 22 липня 2025 року згідно якої АТ «Сенс Банк» уповноважує адвоката Дворську Альону Русланівну представляти інтереси довірителя (а.с. на звороті 28). Проте, за відсутності передбачених законом документів, не можна достовірно встановити, що фактично позивачу надавалась адвокатом правова допомога у зазначеній цивільній справі, оскільки суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні ст.ст.77,79 ЦПК України, а саме, не надано розрахунку із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу, зокрема акту приймання-передачі наданих послуг, що унеможливлює встановити, що заявлені витрати були дійсно понесені позивачем саме у зв`язку із представництвом інтересів банку у суді за даною цивільною справою. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення останнім витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим, заявлені витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню, а тому, вимоги, в цій частині, задоволенню не підлягають. Понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. підлягають відшкодуванню, та згідно ст.141 ЦПК України - стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (3 028 грн. х 0,8 як коефіцієнт подачі електронного позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial