Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт родинних відносин, що вона є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявниця та її представник адвокат Мізевич Д.А. у судовому засіданні позовні вимоги з підстав викладених у заяві підтримали у повному обсязі. У подальшому представник заявниці просив проводити слухання справи за відсутності сторони заявника. Свою позицію виклали письмово у заяві та обґрунтували у судовому засіданні. Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Верховецька Валерія Едуардівна надала заяву про слухання справи за її відсутності. Дніпровська районна рада про слухання справи була повідомлена належним чином, свого представника у судове засідання не направили. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В свою чергу, в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити, загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України, передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] у віці 92 років померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області актовий запис №64. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, зокрема житловий будинок по [ADDRESS] та дві земельні ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,0390 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 16 липня 2025 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] , [INFO] , яка на момент смерті спадкодавця була зареєстрована та фактично проживала по [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Верховецької Валерії Едуардівни від 16 липня 2025 року №182/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом після смерті [PERSON] . У Постанові про відмову у видачі свідоцтва про право власності за законом зазначено, що документи які б підтверджували родинний зв`язок померлої [PERSON] із [PERSON] подані не у повному обсязі. Так, прізвище спадкодавця [PERSON] протягом життя змінювалось при народженні прізвище « [PERSON] », у шлюбі « [PERSON] », після розірвання шлюбу знову « [PERSON] ». При цьому документального підтвердження зміни прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » при реєстрації шлюбу не має. Також, з поданих нотаріусу заяв вбачається, що у шлюбі спадкодавець має дітей, зокрема дочку [PERSON] , матір`ю якої у свідоцтві про народження зазначено [PERSON] . Нотаріусом встановлено, що [PERSON] уклала шлюб, в якому прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] ». При цьому документального підтвердження зміни прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » не має. [PERSON] народилася під прізвищем « [PERSON] » матір`ю в актовому записі про народження вказано [PERSON] . Таким чином, нотаріус видав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки документи які б підтверджували родинний зв`язок померлої [PERSON] з [PERSON] не подані у повному обсязі. Заявниця в судовому засіданні пояснила, що вона не має фізичної можливості підтвердити документально факт укладення шлюбу між її бабусею [PERSON] при житті з [PERSON] у 1970 роках на території РСФСР, оскільки документ про укладення шлюбу не зберігся. Однак нотаріусу було надано Свідоцтво про розлучення [PERSON] з [PERSON] від 17 січня 1977 року. Крім того, вона не має фізичної можливості документально підтвердити факт укладення шлюбу між її матір`ю [PERSON] , в якому прізвище матері « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] », оскільки вказані документи не збереглися ні у неї, ні у її матері. Крім того, шлюб було укладено на території та в період існування РСФСР. Через військову агресію російської федерації та призупинення всіх відносин з державою агресором вона не має можливості належним чином звернутися до уповноважених органів даної країни як правонаступника РСФСР для отримання підтверджуючої інформації реєстрації шлюбів своєї бабусі [PERSON] та матері [PERSON] . У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2, 4 ст.10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Згідно вимог ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Зі змісту статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Так, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили ту обставину, що [PERSON] є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Крім цього, як вбачається із інформації, наведеної у листі Верховного Суду України від 01.01.2012р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержанні компенсації тощо. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Верховецької Валерії Едуардівни належним чином завірену копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 29 грудня 2025 року на виконання вимог Ухвали суду від 09 грудня 2025 року суду надано належним чином завірену копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з якої вбачається наступне. Після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Верховецької Валерії Едуардівни з заявами звернулися наступні особи: ?06 червня 2024 року за №148 з заявою про відмову від спадкування за заповітом звернувся онук спадкодавця [PERSON] , від спадку відмовляється на користь онуки спадкодавця [PERSON] , [INFO] ; ?06 червня 2024 року за №150 з заявою про відмову від спадкування за законом звернулася донька спадкодавця [PERSON] , від спадку відмовляється на користь онуки спадкодавця [PERSON] , [INFO] ; ?06 червня 2024 року за №149 з заявою про прийняття спадщини звернулася онука спадкодавця [PERSON] , [INFO] ; ?16 липня 2025 року за №211 з заявою про прийняття спадщини звернулася онука спадкодавця [PERSON] , [INFO] , надавши Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 12 липня 2024 року, згідно з яким [PERSON] , [INFO] 12 липня 2024 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Встановлення факту родинних відносин необхідно заявниці для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті бабусі. Інших спадкоємців, які б бажали прийняти спадщину не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] . Спір про право відсутній, у позасудовому порядку встановити зазначений факт не має можливості, тому заявниця звертається до суду. Таким чином, з наведених доказів можливо зробити висновок, що є всі правові підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, а тому суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі та встановити, що [PERSON] є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved