Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (надалі позивач) звернувся до суду з позовною заявою [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №F94.13046.004967678 від 27.02.2019 в розмірі 48416,12 грн., яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту 16064,69 грн.; - заборгованості за відсотками 8958,09 грн.; - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 23 393,34 грн. Також, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 27.02.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту №F94.13046.004967678, відповідно до якого банк дадав відповідачу кредиту на поточні потреби у розмірі 23 100,00 грн. строком до 27.08.2021, включаючи витати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за послуги з щомісячного обслуговування. Своїх зобов`язань за договором відповідач не виконала, в зв`язку з чим станом на 19.12.2023 виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 48416,12 грн., яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту 16064,69 грн.; - заборгованості за відсотками 8958,09 грн.; - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 23 393,34 грн. 19.12.2023 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023, за умовами якого АТ «Ідея Банк» передало (відступило), а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняло права вимоги за кредитними договорами, в тому й числі за кредитним договором №F94.13046.004967678 від 27.02.2019, укладеним з [PERSON] . Пізніше, 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК Профіт Капітал» укладений договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передало (відступило), а ТОВ «ФК Профіт Капітал» прийняло права вимоги за вищевказаним кредитним договором №F94.13046.004967678 від 27.02.2019, укладеним з [PERSON] . Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитом не погашає, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились. Позивач у позові просить суд розглядати справу без його участі. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 02.07.2025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.67). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 14.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.70-71). Відповідач відзив або заперечення на позов до суду не надав та в судове засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання на його адресу судової повістки про виклик до суду, проте конверт повернувся з відповідною відміткою (а.с.76), а тому на підставі ст.128-130 Цивільного-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідачі також викликався в суд через оголошення на офіційному веб-порталі «Судової влади України» (а.с.75, 78). Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду», відповідач був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, але у судове засідання так і не з`явився, тому, на підставі ст.280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 27.02.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту №F94.13046.004967678, відповідно до якого банк дадав відповідачу кредиту на поточні потреби у розмірі 23 100,00 грн. строком до 27.08.2021, включаючи витати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за послуги з щомісячного обслуговування. Своїх зобов`язань за договором відповідач не виконала, в зв`язку з чим станом на 119.12.2023 виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 48416,12 грн., яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту 16064,69 грн.; - заборгованості за відсотками 8958,09 грн.; - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 23 393,34 грн. 19.12.2023 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023, за умовами якого АТ «Ідея Банк» передало (відступило), а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняло права вимоги за кредитними договорами, в тому й числі за кредитним договором №F94.13046.004967678 від 27.02.2019, укладеним з [PERSON] . Пізніше, 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК Профіт Капітал» укладений договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передало (відступило), а ТОВ «ФК Профіт Капітал» прийняло права вимоги за вищевказаним кредитним договором №F94.13046.004967678 від 27.02.2019, укладеним з [PERSON] ІV. Оцінка Суду. Відповідно до ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України (ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Згідно зі ст.625 ЦК України встановлено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими позивачем доказами, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідної платіжної інструкції №18353 від 23.06.2025 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 3028,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. 01.07.2024 між адвокатським об`єднанням «ПРАВОВИЙ СТАТУС» та позивачем укладений договір про надання правничої допомоги №02-24 (а.с.55-58). Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 14.05.2025 (а.с.61) підтверджується виконання робіт щодо надання консультації, вивчення документів,підготовки проекту позовної заяви по даній цивільній справі. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (висновок постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2023 р. у справі № 686/31892/19 провадження № 61-4683св23). В матеріалах справи є платіжна інструкція щодо понесених позивачем витрат на правоу допомогу (а.с.63), тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Outcome: approved