Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача СТО «Гараж» в особі керівника Андреєва Дениса Олеговича на свою користь 400 000 грн., в якості відшкодування майнової шкоди. При цьому позивач посилається на те, що 20 березня 2025 року він передав власний транспортний засіб марки Hyundai Tucson, д/н [NUMBER] , до СТО «Гараж» для виконання ремонтних робіт. Під час перебування автомобіля на території СТО «Гараж» відбулась збройна атака РФ проти України, під час якої в результаті удару «дрона типу «Шахед» автомобіль, що належить позивачу, було повністю знищено. [PERSON] зазначає, що відповідачем не було забезпечено належного зберігання автомобіля, а саме не було вжито заходів безпеки, автомобіль було розміщено на незахищеній території, крім цього відповідач не попередив позивача про можливість настання форс-мажорних обставин, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.08.2025 провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження. Представник [PERSON] адвокат Білозор О.О. надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому представник відповідача зазначає, що [PERSON] здійснює господарську діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів в якості фізичної особи-підприємця, для чого ним на підставі договору оренди №18/1 від 01.03.2021, укладеного з ТОВ «ФЕНІКС-МОТОРС», орендуються нежитлові приміщення, площею 346,1 кв.м., та прилегла фасадна територія, площею 250 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Юридичної особи під назвою «Автосервіс «Гараж» не існує, Андреєв Д.О. не є керівником такої юридичної особи. Також представник відповідача вказує, що під час масованої збройної атаки РФ проти України із застосуванням численної кількості ударних безпілотних літальних апаратів (БПЛА) типу «Шахед», яка сталась на території міста Одеси 20.03.2025, о 22 год. 00 хв. відбулось пряме влучання безпілотних літальних апаратів (БпЛА) типу «Шахед» до будівель за адресами: вул. Ак. Вільямса (наразі вул. Євгена Чикаленка), № 84, № 84а, внаслідок чого стались вибухи бойових частин БпЛА та спалахнула величезна пожежа за цими адресами, а також у будівлі та на території, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що належали ТОВ «ФЕНІКС-МОТОРС» та перебували у користуванні відповідача. Отже, представник відповідача наполягає, що позивачем у даній справі пред`явлено позов до неналежного відповідача, оскільки відповідальність у даному випадку має нести особа, яка завдала шкоди, а саме держава РФ, що є окремою та самостійною підставою для відмови у позові. 31 жовтня 2025 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якому позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, при цьому просить стягнути з керівника СТО «Garage» [PERSON] матеріальну школу, завдану знищенням транспортного засобу, у розмірі 300 000грн., при цьому [PERSON] вказує, що виникнення пожежі внаслідок влучення БпЛА є неможливим, оскільки на території міста Одеси працюють засоби протиповітряної оборони (ППО), при цьому падіння уламків БпЛА також є неможливим, оскільки уламки БпЛА не були ним виявлені на території. На його думку, пожежа виникла внаслідок несправності електропроводки, крім цього зауважує, що напад РФ, що стався 20.03.2025, на ділянку, де розташовані об`єкти пожежі, не є першим, оскільки раніше відбувались атаки на об`єкти підприємства «Нова пошта», підприємства, що розташовувалось поруч з СТО, тому керівництво СТО мало зробити певні висновки та попередити позивача про загрозу ризиків агресії РФ. При цьому до відповіді на відзив позивачем було додано копію ухвали Господарського суду Одеської області від 24.04.2025р. по справі № 916/1576/25 за позовом [PERSON] до керівника автосервісу «Гараж» (код ЄДРПОУ3017700235) про стягнення матеріальних збитків за втрату авто у сумі 450 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., якою у відкритті провадження у справі було відмовлено. 04 листопада 2025 року представником [PERSON] адвокатом Білозор О.О. було подано до суду заперечення, у якому представник відповідача наполягає на наявності підстав для залишення позовних вимог без задоволення, при цьому вказує, що Актом про пожежу від 20.03.2025 та Висновком про причини виникнення пожежі від 24.03.2025, складеними Одеським районним управлінням Головного управління ДСНС України в Одеській області, було встановлено, що майнова шкода позивачу внаслідок знищення його транспортного засобу, завдана саме внаслідок влучання вибухонебезпечного військового приладу, тобто внаслідок збройної агресії збройних сил Російської Федерації. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача адвокат Білозор О.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки Hyundai Tucson, д/н [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 07.08.2014р., копія якого міститься в матеріалах справи. 20 березня 2025 року позивач передав належний йому транспортний засіб до станції технічного обслуговування, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для проведення ремонтних робіт. Господарську діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів за цією адресою здійснює фізична особа-підприємець [PERSON] , що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.05.2025 та договором оренди № 18/1 від 01.03.2021 укладеним між ФОП [PERSON] та ТОВ «ФЕНІКС-МОТОРС». Нежитлова будівля (автосалон-магазин), загальною площею 689,3 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності ТОВ «ФЕНІКС-МОТОРС», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 448241856 від 17.10.2025. Між ФОП [PERSON] (орендар) та ТОВ «ФЕНІКС-МОТОРС» (орендодавець) було укладено договір оренди № 18/1 від 01.03.2021, за умовами якого орендодавець надав орендарю у строкове платне користування (оренду) нежитлові приміщення, загальною площею 346,1 кв.м., та прилеглу фасадну територію, площею 250 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено та не заперечується сторонами факт знищення транспортного засобу позивача внаслідок пожежі, яка відбулась 20.03.2025 на території станції технічного обслуговування автотранспортних засобів за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформаційними повідомленнями, розміщеними у мережі «Інтернет», на які посилались сторони та які оглянуті судом, 20.03.2025 на території міста Одеси відбулась масована збройна атака держави-агресора РФ проти України із застосуванням численної кількості засобів ураження у вигляді безпілотних літальних апаратів типу «Шахед», в зв`язку із чим 20 березня 2025 року о 20 год. 40 хв. на території Одеської області було оголошено сигнал «Повітряна тривога», сигнал «Відбій повітряної тривоги» надійшов о 05 год. 04 хв. 21.03.2025. Згідно з Актом про пожежу від 20.03.2025 складений Одеським районним управлінням Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області, уповноважена посадова особа ДСНС, головний інспектор ВЗНС по Київському району ОМТГ ОРУ ГУ ДСНС України в Одеській області, підполковник служби цивільного захисту Попович О.П. встановив факт пожежі, яка виникла 20.03.2025 орієнтовно о 22 год. 00 хв. на території складу-магазину «Ромстал Україна» за адресою: м. Одеса, вул. Євгена Чикаленка, № 84, 84а та ліквідовано 21.03.2025 о 01 год. 01 хв., в результаті якої було знищено: 2 будівлі та майно ТОВ «РОМСТАЛ УКРАЇНА» на площі 2 238 кв.м.; будівлю та майно ТОВ «ФЕНІКС-МОТОРС» на площі 689 кв.м.; 22 транспортні засоби, в тому числі автомобіль марки Hyundai Tucson, д/н [NUMBER] , що належить позивачу; пошкоджено 6 транспортних засобів. У графі «причина пожежі» в вище вказаному Акті про пожежу від 20.03.2025 вказано «влучання вибухонебезпечного предмету або його уламків під час військового обстрілу». Крім цього, у матеріалах справи наявна копія Висновку про причини виникнення пожежі від 24.03.2025, складеного Одеським районним управлінням Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області, з додатком у вигляді фото таблиці за результатом огляду місця пожежі. Висновком про причини виникнення пожежі від 24.03.2025 встановлено, зокрема, наступне: 1) Об`єкт пожежі та його адреса: склад магазин за адресою: [ADDRESS] (п. 1 висновку); 2) Власник (користувач) та/або балансоутримувач об`єкта пожежі (постраждалий) чи його представник: ТОВ «Ромстал Україна, код ЄДРПОУ 32346937 (п. 2 висновку); 3) Дата та час виникнення пожежі: 20.03.2025 року орієнтовно о 22 год. 00 хв. (п. 3 висновку); 4) Дата та час проведення огляду об`єкта пожежі: 21.03.2025 року в проміжок часу з 10 год. 30 хв. по 11 год. 30 хв. (п. 4 висновку) 5) Порушення (невиконання) вимог законодавства у сфері пожежної безпеки на об`єкті пожежі: на об`єкті пожежі порушень вимог пожежної безпеки, які призвели до виникнення пожежі, відсутні (п. 8 висновку); 6) Розмір пожежі: площа пожежі склала 3 000 кв.м. (п. 12 висновку); 7) Осередок пожежі: при проведення огляду об`єкта пожежі встановлено, що сталося влучання (потрапляння) вибухонебезпечного військового приладу внаслідок бойових дій, сталася пожежа в приміщенні торгівельного залу на 1-му поверсі. При огляді місця пожежі встановлено, що найбільш інтенсивне вигорання предметів, устаткування та деформація металевих конструкцій знаходилось майже в центральній частині 3-х магазинів з поширенням термічних пошкоджень, а також з поширенням вогню майже по всій площі складських та торгівельних будівель за адресами: м. Одеса, вул. Євгена Чикаленка, 84, 84а, 84б, що призвело до вигорання перекриття, перестінок, іншого майна та автотранспортної техніки в кількості 30 одиниць (п. 13 висновку); 8) Обставини виникнення пожежі: пожежа виникла після влучання (потрапляння) вибухонебезпечного військового приладу внаслідок бойових дій, розвивалась тривалий час у зв`язку з продовженням сигналу «Повітряна тривога» та можливим повторним обстрілом. Після сигналу «Відбій повітряної тривоги» та прибуття пожежно-рятувальних підрозділів на гасіння було подано чотири пожежних ствола «Б». На поширення пожежі та ускладнення її гасіння вплинуло поширення пожежі у зв`язку з сигналом «Повітряна тривога» та можливим повторним обстрілом. (п. 15 висновку); 9) Наслідки пожежі: внаслідок пожежі пошкоджено: 6 автотранспортних засобів в приміщенні автосервісу за адресою: м. Одеса, вул. Євгена Чикаленка, 84б; внаслідок пожежі знищено: 24 мото- та автотранспортні засоби в приміщенні автосервісу за адресою: м. Одеса, вул. Євгена Чикаленка, 84б, будівля та майно на загальній площі 689 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , 2 будівлі склад-магазину та майно на загальній площі 2 238 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (п. 16 висновку); 10) Можливі (ймовірні) причини виникнення пожежі: у природі існує велика кількість джерел запалювання, їх доцільно групувати в сім груп, перелік яких є вичерпним, а саме: теплові прояви природних явищ; теплові прояви іскор різного походження; розігрів тіл від тертя; відкритий вогонь; самозаймання речових та матеріалів; теплові прояви електричної енергії; тепло, отримане від більш розігрітого або розжареного предмета. Виходячи з отриманої в результаті дослідження місця пожежі інформації, необхідно висунути ймовірні причини виникнення пожежі для даного випадку, а саме: у результаті влучання (потрапляння) вибухонебезпечного військового приладу внаслідок бойових дій. Зі слів очевидців встановлено, що пролунав сигнал «Повітряна тривога», після якого через деякий час стався вибух та почалась пожежа після влучання (потрапляння) вибухонебезпечного військового приладу внаслідок бойових дій (п. 17 висновку); У пункті 18 «Причина виникнення пожежі» цього Висновку про причини виникнення пожежі від 24.03.2025 вказано, що причиною виникнення пожежі є влучання (потрапляння) вибухонебезпечного військового приладу внаслідок бойових дій. Додатком до Висновку про причини виникнення пожежі від 24.03.2025 є фото таблиця, на якій зображено зруйновані пожежею будівлі та території за адресами: [ADDRESS] , 84а, 84б. Відповідно до п. 32 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України пожежа - неконтрольований процес горіння, внаслідок якого знищується або пошкоджується майно, природні ресурси, а також виникають небезпечні чинники, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, тварин, негативно впливають на навколишнє природне середовище. Постановою Кабінету міністрів України № 2030 від 26.12.2003 (зі змінами та доповненнями) затверджено Порядок обліку пожеж та їх наслідків (далі Порядок), який визначає основні вимоги і процедуру ведення обліку пожеж та їх наслідків. Згідно з абз. 1 п. 7 Порядку документом, що засвідчує факт пожежі, є акт про пожежу (далі - акт) за формою згідно з додатком 1, який складається на місці пожежі уповноваженою посадовою особою ДСНС. До акта вносяться дані, встановлені за результатами огляду місця пожежі та опитування власника (користувача) та/або балансоутримувача об`єкта пожежі (постраждалого) чи його представника, осіб, які є очевидцями (свідками) пожежі. Відповідно до абз. 1, 4-6 п. 8 Порядку уповноваженою посадовою особою ДСНС протягом трьох днів з моменту складання акта в письмовій формі оформляється висновок про причини виникнення пожежі (далі - висновок) за формою згідно з додатком 2, який складається у двох примірниках. Під час складання висновку першочергово розглядається питання щодо наявності порушень вимог пожежної безпеки, які могли призвести до виникнення пожежі та її розповсюдження (могли стати причиною її виникнення). У разі встановленої причини пожежі, яка відображена в акті, та відсутності ознак (обставин), які вказують на інші можливі причини пожежі та ймовірні джерела запалювання, у висновку обґрунтовано допускається не розглядати декілька причин виникнення пожежі. За результатами фотофіксації складається фото таблиця, яка є невід`ємною частиною висновку, з фотографій (мінімум з чотирьох), на підставі яких можна зробити висновок про місце та точне розташування початкового місця горіння, розташування електротехнічних виробів відносно один одного і відносно будівельних конструкцій та інших виробів (предметів), які були пошкоджені (знищені) пожежею, загальний вигляд об`єкта пожежі. Таким чином, засвідчення факту пожежі та встановлення причин виникнення пожежі здійснюється уповноваженими посадовими особами ДСНС шляхом складання акту про пожежу та висновку про причини виникнення пожежі. З досліджених судом Акту про пожежу від 20.03.2025 та Висновку про причини виникнення пожежі від 24.03.2025 вбачається, що причиною виникнення пожежі, яка сталась 20.03.2025 у будівлях та на територіях за адресами: [ADDRESS] , 84а, 84б, було влучання (потрапляння) вибухонебезпечного військового приладу внаслідок бойових дій. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що знищення транспортного засобу позивача відбулось не внаслідок дій або бездіяльності відповідача, а внаслідок військових дій та збройної агресії РФ. Протилежного судом не встановлено та позивачем на надано належних та допустимих доказів на спростування зазначених вище висновків, як того вимагає ст. 13 ЦПК України. Доводи позивача про те, що причиною виникнення пожежі була несправність електропроводки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Також суд зауважує, що позивач визначив відповідачем за заявленим позовом юридичну особу (Автосервіс «Гараж»/ СТО «Garage) в особі керівника Андреєва Д.О., при цьому згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичної особи з таким найменуванням не зареєстровано. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За приписами ч. 1 ст. 841 ЦК України підрядник зобов`язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка є релевантною і до норм нового ЦК України, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Тобто, покладення на підрядника обов`язку вживати всіх заходів для збереження майна означає, що він звільняється від відповідальності за незбереження майна тільки тоді, коли незбереження майна стало наслідком дії непереборної сили або дій (бездіяльності) замовника, а завдана шкода за загальним правилом відшкодовується особою, яка її завдала. Отже, з огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок. Однак, позивачем не надано належних доказів, які б спростовували доводи відповідача та надані ним докази про те, що знищення майна позивача сталось внаслідок влучання вибухонебезпечного предмета під час бойових дій РФ. За таких підстав, враховуючи обставини конкретної справи, з урахуванням наданих письмових доказів, суд висновує, що сертифікат торгово-промислової палати не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин, наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом або договором (подібна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 13.09.2023р. по справі № 910/7679/22 (п. 56,57) та постанові від 09.07.2024р. по справі № 910/11718/22 (п. 9.42.) Водночас, за сталою позицією Верховного Суду у спорах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором, належним відповідачем є держава як учасник цивільних правовідносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав (зокрема у постанові Верховного суду від 06.11.2023р. у справі № 910/5699/23). Приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У ч. 1 ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.04.2022р. у справі № 308/9708/19 викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії РФ) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. Слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом саме позивача, тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі № 523/9076/16 (п. 41), від 20.06.2018р. у справі № 308/3162/15 (п. 49), від 30.01.2019р. у справі № 552/6381/17 (п. 38), від 13.03.2019р. у справі № 757/39920/15 (п. 31), від 01.04.2020р. у справі № 520/13067/17 (п. 71), від 05.05.2020р. у справі № 554/8004/16 (п. 43)). При цьому, пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі № 523/9076/16 (п. 40), від 30.01.2019р у справі № 552/6381/17 (п. 39)). Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При таких обставинах та з огляду на те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові, суд вважає вимоги [PERSON] такими що не підлягають задовольню, оскільки заявлені до неналежного відповідача. Враховуючи, що судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed