Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

09 січня 2026 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 747 100,80 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-11). В обґрунтування вказує, що в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час гірником очисного забою на ПрАТ, ним отримані хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта на фоні протрузії дисків L5- S1, випинання диска на рівні L4- L5, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, синдромом переміжної кульгавості, нейродистофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів R1 (ПФ другого ступеня); хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії, пневмофіброз, емфізема легень. ЛН першого ступеня, які, відповідно до акту розслідування від 07.05.2025, виникли з вини роботодавця. Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №125/25/1178/В від 04.07.2025 первинно позивачу було встановлено трутю групу інвалідності та 50% втрата професійної працездатності з 13.06.2025, з датою повторного переогляду 01.07.2026. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні. Позивача турбує постійний біль та обмеження рухів в плечових та колінних суглобах, біль в попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в ліву ногу, утруднена хода, кульгавість на праву ногу, кашель, задишка при фізичному навантаженні. Значну частину часу він витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. При цьому позивач розуміє, що стан його здоров`я не відновиться навіть при лікуванні, і це додає йому ще більшого морального пригнічення та призводить до постійних переживань. Вважає, що шкода завдана не тільки йому особисто, а і його сім`ї. Через погіршення стану здоров`я не може матеріально забезпечувати свою сім`ю як раніше, і навпаки сам потребує фізичної та моральної допомоги від своїх близьких. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.01.2026 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 27.01.2026 в суд надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с.53-74) разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що діагноз позивача не носить характер професійного. Крім того, позивач до роботи на ПРАТ «ЦГЗК», 5 років працював у шкідливих умовах праці на ПАТ «Суха Балка», що позначилось на виникнення у позивача професійного захворювання. Звертає увагу суда, що інвалідність та стійка втрата працездатності позивача встановлені на визначений строк, з датою повторного оцінювання 01.07.2026, що на думку представника вказує на можливість подальшого одужання позивача у майбутньому. Має сумніви, що морральні страждання позивача виникають лише через отримане професійне захворювання, так як існують інші сторонні фактори. Також представник відповідача повідомляє суд про наявність в ЄДРСР постанов щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, на підтвердження того, що у позивача вистачає сил та енергії на правопорушення, отже він не є дуже ослабленим та пригніченим через професійне захворювання. Крім того, вважає що позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Також, представник відповідача вважає, що заявлена сума на відшкодування моральної шкоди підлягає оподаткуванню, тобто податки слід стягнути з позивача у разі задоволення позовних вимог. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 21.04.2005 по 05.06.2024 позивач працював на ПрАТ, а саме: 21.04.2005 прийнятий на ш. Ім. Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК» гірником очисного забою 4 розряду дробильної дільниці №23 з повним робочим днем у підземних умовах з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; 15.06.2007 та 30.06.2010 - за підсумками атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; з 01.04.2011 ВАТ «Центральний ГЗК» перейменовано на ПАТ «Центральний ГЗК»; 07.09.2011 переведений гірником очисного забою 5 розряду добувної дільниці №2 шахти імені Орджонікідзе, з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; з 05.05.2016 ПАТ «Центральний ГЗК» перейменовано на ПрАТ «Центральний ГЗК»; 22.06.2020 за підсумками чергової атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 20.07.2020 - переведений гірником очисного забою 5 розряду добувної дільниці №9 шахти імені Орджонікідзе, з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; 28.10.2020 - за підсумками позапланової атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; з 01.09.2022 шахта ім. Орджонікідзе ПрАТ «Центральний ГЗК» перейменовано у шахта ім. Колачевського ПрАТ «Центральний ГЗК»; 05.06.2024 - звільнений у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.38-39). Згідно акта розслідування хронічного професійного захворювання від 07.05.2025. (а.с.22-26), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта на фоні протрузії дисків L5- S1, випинання диска на рівні L4- L5, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, синдромом переміжної кульгавості, нейродистофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів R1 (ПФ другого ступеня); хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії, пневмофіброз, емфізема легень. ЛН першого ступеня. Позивачу вперше встановлена 3-тя група інвалідності з 13.06.2025 та 50% втрати професійної працездатності з наступним переоглядом 01.07.2026, згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №125/25/1178/В від 04.07.2025 (а.с.27-30). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07.05.2025 (а.с.22-26), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: важкість праці: періодичне перебування в незручній робочій позі 53,4% часу зміни при нормативному значенні 25% часу зміни; маса вантажу. Що постійно підіймається та переміщується вручну 32кг при нормі до 30кг (згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014); хімічні фактори - перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії із вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в 2,3 рази (4,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3). Умови виробничого середовища та важкість праці гірника очисного забою відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості (а.с.24,25). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 19 років. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача [PERSON] , у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а також тривалість його роботи у шкідливий умовах, зокрема, на підприємстві відповідача. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичним висновком ЛЕК, випискою із медичної карти стаціонарного хворого, виписними епікризами, витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №125/25/1178/В від 04.07.2025 (а.с.15-18,27-34) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 420 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 4200,00 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial