Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18.10.2014 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, у якому в них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що сімейні відносини між ними погіршились, що призвело до фактичного їх припинення. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сім`ю, сімейне життя перестало існувати на почуттях взаємної поваги, любові, дружби та допомоги. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї. Сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, шлюб носить формальний характер, а його збереження суперечить інтересам позивача, примирення між ними неможливе. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати, малолітню дочку залишити проживати з нею, а також залишити їй прізвище набуте при реєстрації шлюбу, « [PERSON] », Позивач в судове засідання не з`явилась. Її представник, адвокат Юркевич Х.М. через систему Електронний суд подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити в її та позивача відсутності ( а.с. 47 ). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно з даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 18.10.2014 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 522 (а. с. 4). Відповідно до даних копій свідоцтв про зміну імені серій [NUMBER] та [NUMBER] , виданих 12.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Коломийському районі Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , змінили 12.03.2016 року прізвище на « [PERSON] », актовий запис № 20 та №19 відповідно ( а.с. 9, 10 ). Судом також встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] ( а.с. 11 ). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, позивач вважає за доцільне шлюб розірвати, оскільки його збереження суперечить її інтересам. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, в також у разі звернення до суду органів та осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Матеріали справи не містять доказів того, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, малолітня дочка залишилася проживати з матір`ю. Також відсутні докази створення перешкод відповідачем у проживанні дитини з матір`ю до дати подання позову і позивач таких доказів не надала. Питання щодо залишення дитини на проживання з матір`ю після розірвання шлюбу не є окремою позовною вимогою і нормами чинного законодавства, зокрема Сімейним кодексом України, під час розгляду спору про розірвання шлюбу не передбачено вирішення питання щодо залишення дітей після розірвання шлюбу на проживання з одним із батьків. Безперечно, не можна вважати помилкою вирішення питання про залишення на проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Однак, вирішення такого питання є правом суду, а не обов`язком. На підставі ст. ст. 104, 110, 112, 113, 160, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved