Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

[PERSON] , звернувся із позовною заявою до [PERSON] , якою просив стягнути з останнього борг за договором позики у розмірі 70 250 гривень, а також, судовий збір у розмірі 1211 гривень. Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач просив розглянути справу без його участі, свої вимоги підтримав. У випадку неявки відповідача, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Аргументи учасників спору. Позиція позивача полягала в тому, що у січні 2023 року відповідач звернувся до нього із просьбою позичити йому 70 тисяч 250 гривень. У лютому 2023 року на його просьбу повернути позичені грошові кошти [PERSON] обіцяв повернути їх до кінця місяця, про що свідчить його повідомлення у месенджері від 22.02.2023 року. У травні 2023 року відповідач також не відповідав на його дзвінки. 16.06.2023 року відповідач надіслав йому повідомлення, що пам`ятає про борг, обіцяв віддати частинами, бо не має змоги повернути усе. У листопаді 2023 року він звертався до [PERSON] шляхом написання повідомленням у месенджері з просьбою повернути кошти. Спершу відповідач пояснював йому, що має проблему з грішми, не має змоги повернути борг та просив почекати. Востаннє він писав відповідачу повідомлення 02.03.2025 року, яке доставлене, проте жодної відповіді він не отримав по сьогодні. У зв`язку із чим він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав щодо повернення грошових коштів. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивач та його представник не заперечують проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Щодо заочного розгляду справи. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Оцінка суду щодо фактів. Відповідно до копій платіжних інструкцій [PERSON] направляв кошти [PERSON] у загальному розмірі 70250 гривень (а.с. 14-19). Згідно копій знімків екрану з мобільного телефону судом встановлено, що відповідач просив позичити йому кошти. Разом з цим позивач після направлення коштів відповідачу намагався повернути кошти в досудовому порядку, однак відповідач неодноразово намагався відтермінувати момент повернення коштів (а.с.20-29) У зв`язку із неповерненням [PERSON] грошових коштів, позивач подав до [PERSON] позов, яким просить стягнути з нього борг у розмірі 70250 гривень (а.с.1-6). Оцінка суду правовідносин учасників спору. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини, в яких позивач виступає позикодавцем, а відповідач позичальником, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов`язанні, на повернення йому відповідачем, як боржником у цьому зобов`язанні, отриманої позики. Оцінка суду щодо права. Права і обов`язки громадянина визначаються виключно законами України (пункт 1 частини 1 статті 92 Конституції України). Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1046 Цивільного Кодексу України за договором про надання позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на матеріали справи сторони уклали договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 70250 гривень, а відповідач взяв на себе зобов`язання їх повернути шляхом (а.с.14-19). Факт належного виконання позикодавцем [PERSON] свого зобов`язання з передачі позики [PERSON] підтверджується платіжними інструкціями (а.с.14-19), які також свідчать і про те, що позику отримав саме [PERSON] . Виходячи з положень частин перших статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Поряд з цим, згідно з частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторонами договору не встановлено остаточного строку повернення коштів. Однак відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено що якщо договором не встановлений строк повернення позики, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. І з матеріалі справи вбачається, що позивач дійсно звертався з вимогою про повернення грошових коштів до відповідача (а.с.20-29) Тож зважаючи на встановлені обставини, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання на підставі договору позики, по її поверненню, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення йому відповідачем, як боржником, суми позики у розмірі 70250 гривень. Висновок суду по суті позову. Тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за договором позики в розмірі 70250 гривень, підлягають задоволенню повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 1211 гривень 20 копійок (а.с.7), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Отже,

Outcome: approved