Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

20 грудня 2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом її вселення та зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою.В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Інша частина квартири належить відповідачу [PERSON] . В той же час, [PERSON] , маючи власне інше житло, в 2021 році змінив замки в квартирі та оформив її в оренду іншим особам. Неправомірними діями відповідач порушує її право користуватися своєю власністю, шляхом самовільного захоплення у володіння вказаної квартири. Її неодноразові звернення до правоохоронних органів позитивного результату не надали. У зв`язку з чим просить суд усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою, шляхом вселення до неї позивача та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою. 06 лютого 2023 року [PERSON] через канцелярію суду та 01.09.2025 року представником відповідача адвокатом Дьорком А.М. через систему «Електронний суд» було подано відзиви на позовну заяву, в яких останні зазначили, що [PERSON] є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS] . До 20-х чисел травня 2022 року відповідач не мав можливості користуватися квартирою, тому що позивач чинила йому перешкоди: не допускала його до квартири, не надавала йому ключі від вхідних дверей. На початку травня 2022 року відповідач виявив пошкодження замків на вхідних дверях квартири [ADDRESS] , які на його думку пошкодила позивач, а тому відповідач замінив замки. У зв`язку з тим, що інша співвласниця [PERSON] на телефонні дзвінки відповідача не відповідала та в квартирі не проживала і її фактичне місце проживання йому не було відоме, то він звернувся до Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою від 12.05.2022 р. щодо забезпечення присутності представника Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області під час заміни замків на вхідних дверях квартири [ADDRESS] . В червні та липні 2022 року він при особистих зустрічах з [PERSON] та в присутності працівників поліції, яких вона викликала, пропонував їй нові ключі від вхідних дверей квартири та пропонував користуватися квартирою, однак позивач категорично відмовлялася їх отримувати мотивуючи це тим, що вона не буде спільно з відповідачем користуватися квартирою. 30.12.2022 року він звернувся до Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою щодо сприяння у передачі ключів від квартири [ADDRESS] іншому співвласнику квартири [PERSON] , у зв`язку з тим, що вона зверталася з цього питання до поліції. На це його звернення листом від 19.01.2023 року №2/114.23 Олександрійський РВП ГУНП в Кіровоградській області повідомив, що [PERSON] не бажає особистої зустрічі з ним. Він визнає, що позивач як співвласниця, має право користуватися квартирою та в ній проживати і він ніяким чином не перешкоджає цьому праву позивачки. Він неодноразово пропонував і на теперішній час пропонує три варіанти вирішення питання спільної власності: він готовий викупити у неї 1/3 квартири за ринковою ціною; він готовий продати їй 2/3 квартири за ринковою ціною; якщо її не влаштовує ні перший, ні другий варіант, вони спільно користуються квартирою. [PERSON] не погоджувалася ні на один із варіантів, мотивуючи це тим, що вона не згодна із тим, що він є співвласником квартири. Позивач зверталася до суду у 2021 році з питання визнання договору дарування №658 від 31.07.2020 року недійсним, але рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 21.12.2022 у справі №398/862/21 їй повністю було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Таким чином, він здійснив належні дії щодо надання позивачу нових ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS] , перешкод у доступі до квартири їй не чинить. Не відмовляв їй в забезпеченні вільного доступу до цієї квартири, зокрема і тому, що вона до нього з цим питанням не зверталася. Позивач не користувалася та не користується квартирою за власним бажанням. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.01.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 06 лютого 2023 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] , в якому просив зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні спірною квартирою. Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року відмовлено у прийнятті заяви [PERSON] про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог та повернуто її позивачу. Прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та об`єднано її з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення. Здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2024 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. Додатковим рішенням від 05 серпня 2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 гривень. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19.02.2025 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2024 року без змін. Додатковою постановою від 16 квітня 2025 року доповнити постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року абзацом наступного змісту: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.». Постановою Верховного Суду від 16 липня 2025 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом її вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 31 липня 2025 року справа №398/4452/22 (провадження №2/398/2898/25) розподілена судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Авраменку О.В. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.08.2025 року цивільну справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Додатково пояснила, що в 2013 році уклала шлюб з [PERSON] , який помер у 2015 році та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Так як вона проживала з ним в його однокімнатній квартирі [ADDRESS] , то отримала у спадок 1/3 частку від цієї квартири, а 2/3 частки квартири отримала його донька [PERSON] . В спірній квартирі вона проживала та користувалась нею до 06.07.2022 року сама. Після цього вона була виселена з квартири шляхом зрізання замків з вхідних дверей квартири та встановлення інших замків. Ключі від нового замку вона не отримала і була вимушена проживати у знайомої, де проживає і по цей час. Перед тим як були змінені замки, до неї в квартиру заходили люди та фотографували все, а також погрожували їй та виганяли її. Після того як її виселили, відповідач вселив туди квартирантів. Спочатку там проживали військові, а на даний час проживає жінка Ірина, яка при спілкуванні повідомила, що вона внутрішньо переміщена особа та платить [PERSON] за оренду квартири 10 000,00 грн. Особові рахунки на житлово-комунальні послуги оформлені на неї та на даний час є борг за тепло в розмірі 18 000,00 грн. Так як вона там не проживає то і не платить за комунальні послуги, а відповідач теж не платить, тому борг утворився з його вини. Вона за весь цей період неодноразово зверталась до поліції з заявами про чинення [PERSON] їй перешкод в користуванні квартирою, але результатів не було. Зазначила, що після оформлення спадкових прав донька її чоловіка не чинила їй перешкоди у користуванні квартирою, вона її навіть не бачила. Їй ніхто не пропонував ключів від квартири після заміни замків. Вона також не давала відповідачу ключі від квартири, оскільки у нього не було документів, що він є співвласником. Під час відвідування квартири з її представником та відповідачем і його представником в квартирі була одна жінка, яка повідомила, що орендує квартиру, однак перед цим днем вона ввечері приходила до квартири та стукала в двері, однак її ніхто не впустив, а тому вважає, що в квартирі проживає більша кількість осіб. У неї є будинок по [ADDRESS] , який вона отримала в спадщину після смерті її сестри, однак цей будинок не придатний для проживання. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав та обставин, зазначених в ньому та поясненнях позивача. Додатково пояснив, що позивач проживала в квартирі [ADDRESS] до 2022 року та є власником 1/3 частки цієї квартири. В 2022 році її виселили з квартири шляхом зрізання завісів та заміни замків. Неодноразові звернення позивача до поліції не дали результатів, а тому позивач була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Він не з`ясовував хто проживає на даний час в спірній квартирі, знає інформацію про квартирантів зі слів позивача. Зазначив, що під час відвідування спірної квартири в ній була одна жінка, яка повідомила, що орендує дану квартиру і проживає в ній вона зі згоди відповідача. В судовому засіданні відповідач заперечував проти позову, пояснивши, що 05.06.2020 року йому від знайомих стало відомо, що [PERSON] має намір віддати 2/3 частки своєї квартири. Він цю жінку до цього не знав та приблизно 30-31 липня 2020 року вони уклали договір дарування та [PERSON] дала телефон іншого співвласника, яким є [PERSON] . Він не платив ніяких коштів за квартиру і ця ситуація у нього вперше. Після оформлення документів він зателефонував позивачу та запропонував зустрітись. Під час зустрічі він запропонував їй два варіанти спільного користування квартирою, а саме: вона сама робить оцінку квартири і він купує у неї її 1/3 частку або вона купує у нього його 2/3 частки квартири, однак оцінку робить сама, на що остання повідомила, що якщо на протязі року договір дарування не буде оскаржений вони повернуться до цього питання. Однак через рік, коли він їй зателефонував, вона не відповіла, а в квартирі, зі слів сусідів, з`являлась 2-3 рази на тиждень, однак не проживала, що також було видно по використанню електроенергії, занедбаності квартири: на ліжках були розкладені та сушились трави, холодильник був пустий та вимкнений, забита каналізація. Потім він дізнався, що позивач подала позов до суду про визнання договору дарування недійсним, однак їй було відмовлено в задоволені позову. Коли він зрозумів, що позивач його не пустить до квартири, замки на вхідній двері були пошкоджені, а тому в червні 2022 року викликав майстра та попросив зрізати замки, однак, так як він був власником лише 2/3 частки, то необхідно було присутність співвласника. Він звернувся до поліції, яка намагалась зв`язатись з позивачем, але не змогла, тому він разом з поліцією та за допомогою майстра зрізав замки та вставив нові. Крім того, він попросив поліцію посприяти в переданні ключів від квартири позивачу, так як вона відмовлялась їх отримати від нього, але вони також не змогли їй віддати ключі. Зазначив, що неодноразово спілкувався з позивачем, однак вона ніколи не просила дати їй ключі від спірної квартири. З жовтня 2023 року в цій квартирі живе знайома його знайомих, яка є внутрішньо переміщеною особою, та проживає безкоштовно по цей час, а знайомі оплачують за неї комунальні послуги. Договір про оренду не укладали. Він платив по лічильниках та частково за житлового-комунальні послуги, а за тепло не платив. Він готовий надати позивачу ключі від спірної квартири, однак позивач не бажає їх отримати. Він не знає як вони з позивачем будуть користуватись спірною квартирою, однак якщо знайома виселиться, то він вселиться в цю квартиру та буде там проживати, оскільки це його власність, а на даний час він проживає в квартирі дружини, яка є її особистою власністю. Особові рахунки на сплату житлово-комунальних послуг не розділялись. В судовому засідання представник відповідача заперечував проти позову. Додатково пояснив, що позивач знала хто є співвласником спірної квартири, за власним бажанням не користувалась та не користується спірною квартирою, не зверталась до відповідача з проханням отримати ключі від вхідної двері, після заміни замків, які були поламані та відповідач їх замінив, а в подальшому взагалі відмовлялась їх отримувати, що також зафіксовано на відео, яке було досліджено в суді. Позивач в свій час мала намір продати відповідачу свою частку, а тому до квартири був запрошений експерт та в присутності позивача, її доньки та зятя експертом була проведена оцінка квартири, однак з незрозумілих причин потім позивач відмовилась продавати свою частку. Вважає, що позивачем не доведено протиправних дій відповідача у чиненні позивачу перешкод у вселенні в квартиру та користуванні нею. Зазначив, що відповідач має такі ж самі права як і позивач на проживання та користування спірною квартирою, оскільки є власником 2/3 частки квартири. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що знає [PERSON] давно і має з нею дружні стосунки, а до відповідача у неї негативне ставлення і неприязні відносини. Позивач була одружена з [PERSON] , який помер в 2018 році. До 2018 року позивач проживала в квартирі [ADDRESS] . На даний час позивач проживає у неї, оскільки відповідач вигнав її з квартири шляхом заміни замків та вселенні квартирантів в спірну квартиру. [PERSON] постійно чинив позивачу перешкоди у користуванні квартирою, погрожував їй, що вона чула особисто. На звернення позивача до поліції ніяких дій не було вчинено. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд доходить таких висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 Москаленко Я. М., спадкоємцями до майна [PERSON] , 1937 року народження, який помер [INFO] , а саме квартири [ADDRESS] , є його дружина [PERSON] , яка спадкує 1/3 частку спадщини, та дочка [PERSON] , яка спадкує 2/3 частки спадщини, у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовилась дочка спадкодавця [PERSON] (т. 1 а. с. 8). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №301846176 від 01 червня 2022 року встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки 2/3, на підставі договору дарування та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки 1/3 (т. 1 а. с. 9). Аналогічна інформація містить і у відповіді №2288731 від 29.01.2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2 а. с. 199 201). Позивач неодноразово зверталася із заявами до Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області про чинення [PERSON] перешкод у користування квартирою (т. 1 а. с. 10 12). Відповідно до копій відповідей Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області та Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, [PERSON] повідомлено, що її звернення розглянуто в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», про що складено відповідні довідки. У ході проведення перевірки не здобуто достатньо доказів того, що саме [PERSON] пошкодив замок, блокуючи замочну скважину (т. 1 а. с. 13 17). Зі скріншотів застосунку «Viber» убачається, що [PERSON] звертався до [PERSON] із повідомленнями про надання їй ключів від квартири за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а. с. 54 55). Згідно з копіями заяв від 12 травня 2022 року та від 30 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до Олександрійського РВП ГУНП із заявою, в якій просить забезпечити присутність представника поліції під час заміни замків на вхідних дверях квартири [ADDRESS] , та просив посприяти у передачі ключів від квартири за адресою: [ADDRESS] , іншому співвласнику квартири [PERSON] (т. 1 а. с. 53, 58). У відповіді Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області № П-2/114.23, [PERSON] повідомлено, що співвласниця частки 1/3 квартири [PERSON] наразі не бажає особистої зустрічі з ним та на телефонні дзвінки не відповідає, а конфлікт, який виник з приводу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вирішити мирним шляхом представилось неможливим (т. 1 а. с. 59). Листом за №П-7/114-24 від 12.01.2024 року Олександрійський РВП ГУНП в Кіровоградській області повідомив [PERSON] про те, що [PERSON] зверталась до поліції з заявою про вселення до квартири [ADDRESS] , яка перебуває у спільній власності з [PERSON] , орендарів, які не здійснюють сплату комунальних послуг. Дана заява була зареєстрована в журналі ЄО та відпрацьована дільничним офіцером поліції. На заяву [PERSON] надано копію пояснення самого [PERSON] , однак в силу ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» не надано заяви та пояснення інших осіб (т. 1 а. с. 191 192). Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2022 року у справі №398/3862/21, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року, [PERSON] відмовлено у задоволені позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Школа О. М., про визнання недійсним договору дарування частини житлової квартири (т. 1 а. с. 60, 182 184). Згідно з відеозаписом, переглянутим судом в судовому засіданні, зафіксовано зустріч учасників справи в приміщенні спірної квартири 09.12.2025 року, в ході якої відповідач пропонував позивачу отримати ключі від квартири, однак остання відмовилась, мотивуючи це тим, що відповідач пошкодив квартиру та викинув її речі (т. 2 а. с. 184). Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України). Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення від 21 лютого 1990 року в справі Powell and Rayner v. the U. K.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення від 24 листопада 1986 року в справі Gillow v. the U.K.), так і на наймача (рішення від 18 лютого 1999 року в справі Larkos v. Cyprus). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі №582/18/21. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч. ч. 1 3 ст. 358 ЦК України). За вимогами ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. У частині 1 статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Зазначена норма матеріального права визначає право власника, співвласника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї правової норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2025 року в справі №759/26865/21. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Наведене також узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 29 грудня 2025 року у справі №522/17789/22, від 16 грудня 2025 року у справі №686/4274/24, від 13 жовтня 2021 року у справі №759/23652/19, від 28 квітня 2022 року у справі №334/815/21. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Скасовуючи рішення першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд у своїй постанові від 16 липня 2025 року вказав, що суди не звернули уваги на наведені вище норми права про те, що захисту підлягає не лише порушене право, а й право, яке не визнається чи оспорюється. Судами не з`ясовано, хто на даний час проживає (користується) спірною квартирою. Однією з підстав для відмови в позові [PERSON] суди зазначили, що вона не бажає отримати нові ключі від [PERSON] , проте суди на надали належної правової оцінки доводам [PERSON] про те, що в спірну квартиру [PERSON] вселив інших осіб (орендарів), які не впускають її до квартири, а у неї іншого житла немає, тому вона змушена проживати у знайомих. Відмовляючи у позові [PERSON] з тих підстав, що начебто спору між сторонами немає, суди не звернули уваги на численні звернення обох сторін до правоохоронних органів щодо перешкоджання одне одному у проживанні в квартирі. Посилання суду на те, що між сторонами наявний спір щодо порядку користування квартирою лише підтверджує той факт, що між сторонами існує спір, а тому відмова співвласнику в усуненні їй перешкод у користуванні квартирою є передчасною. Отже, судами спір по суті не вирішено. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житла квартири [ADDRESS] . Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених повноважень мають рівні права. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 червня 2021 року у справі №522/13307/16-ц (провадження № 61-1831св21). В той же час, відповідач самостійно змінив замки на вхідних дверях спірної квартири в червні 2022 року, а в подальшому надав спірну квартиру, яка є однокімнатною квартирою загальною площею 30,1 кв. м. та житловою площею 16,4 кв. м., для проживання іншій особі, що беззаперечно створює позивачу об`єктивні перешкоди в доступі, володінні та користуванні спірною квартирою за призначенням. При цьому зазначені дії вчиненні відповідачем без погодження з позивачем, як співвласником квартири. У зв`язку із зазначеним, позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів, однак належного реагування не відбулося. Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи надані докази, суд доходить висновку, що позивачем доведено, що вона є співвласником спірної квартири і що діями відповідача порушується її право власності, складовими якого є право користування та володіння, а відтак порушене право підлягає судовому захисту в порядку, визначеному статтею 391 ЦК України. За приписами пунктів 3, 4 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища. У постанові від 30 січня 2019 року у справі №441/667/17 Верховний Суд виснував, що усунення перешкод в здійсненні права власності у спосіб вселення в квартиру та зобов`язання не чинити перешкоди є належним способом захисту порушеного права. Отже позов підлягає задоволенню. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. [PERSON] , будучи звільненою від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як така, що віднесена до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, звернулась в суд з позовом 20.12.2022 року, який містить вимогу немайнового характеру, а відтак сплаті підлягав судовий збір в розмірі 992,40 грн (2 481,00 х 0,4). Тому судовий збір, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду, слід стягнути на користь держави з відповідача. У зв`язку із задоволенням позову, витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved