Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.11.1984 року вони із відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано Михайлівською сільською радою Казанківського району Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 13. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Підставою розірвання шлюбу позивачка вказує відсутність спільних інтересів, різних поглядів на життя та відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини фактично припинені, подальше спільне життя є неможливим. Відтак, позивачка просить суд розірвати шлюб між ними. Ухвалою суду від 31 грудня 2025 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечував, у зв`язку із тим, що позивачка відмовляє в наданні фінансової допомоги відповідачу для забезпечення проходження їхнім спільним сином військово-лікарської комісії. При цьому, відповідач пояснив суду, що близько восьми років вони не проживають спільно. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.11.1984 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданим Михайлівською сільською радою Казанківського району Миколаївської області. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у сторін відсутні спільних інтересів, мають різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння. Шлюбні відносини фактично припинені, подальше спільне життя є неможливим. В судовому засіданні позивачка підтвердила бажання розірвати шлюб із відповідачем. Відповідач в свою чергу, не навів обставин, які б вказували на безпідставність позовних вимог. Спори щодо місця проживання та спільного майна, на теперішній час між сторонами відсутні. Частиною 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1 ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, з урахуванням небажання сторін перебувати в шлюбі, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved