Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON] . Згідно довідки Ропчанського старостинського округу № 721 від 24.29.2025 року на момент своєї смерті, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] , разом з ним зареєстрованих осіб не було. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яке складається з житлового будинку літ. «А-І», веранда літ. «а», літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В,Г,Д,Е,Є», вбиральня літ. «Ж», криниця №1, що знаходиться в [ADDRESS] . За вказаним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами закріплена земельна ділянка площею: 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,3900 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Земельні ділянки не приватизовані, знаходиться у користуванні та належать місцевому органу самоврядування Сторожинецькій міській раді Чернівецької області. Також, [PERSON] був власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,21 га, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧВ № 001140 від 20.04.2001 р. Однак оригінал вказаного Державного акту на право власності на землю втрачено, залишилася тільки ксерокопія, видана Дерожгеокадастром в Чернівецькій області. Позивач просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним право власності на спадкове майно, яке знаходиться в [ADDRESS] та визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,21 га, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧВ № 001140 від 20.04.2001 р. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак від нього надійшло до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, визнавши позовні вимоги. Визнання позову відповідачем, згідно вимог ч.3 і ч.4 ст.200 та ст.206 ЦПК України, є підставою для задоволення позову. При цьому суд знаходить, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих позивачем матеріалів та розглянути її без фіксації судового процесу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Згідно копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] видано 05.10.2022 Сторожинецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено відповідний запис № 127 (а.с. 13). Згідно довідки Ропчанського старостинського округу № 721 від 24.29.2025 року на момент своєї смерті, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] , разом з ним зареєстрованих осіб не було. Згідно Акту обстеження Ропчанського старостинського округу № 240 від 23.09.2025 року, встановлено, що позивач, проживав без реєстрації в господарстві свого діда [PERSON] до дня його смерті по [ADDRESS] , вів спільне господарство, чим прийняв спадщину після смерті діда [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яке складається з житлового будинку літ. «А-І», веранди літ. «а», літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В, Г, Д, Е, Є», вбиральні літ. «Ж», криниці №1, що знаходиться в [ADDRESS] . На вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами П «ЮВА-Конвеніт В.В.» було виготовлено технічний паспорт на вказаний об`єкт нерухомого майна, копію якого додаю до своєї позовної заяви. Самочинно збудовані об`єкти нерухомості за вищевказаною адресою не виявлені, про що свідчить відсутність в технічному паспорті відповідного штампу (пункт 3.2. розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24 травні 2001 року № 127 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року 582/5773). В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. Станом на 15.04.1991 року господарство по соціальному статусу відносилось до категорії «робочий двір», що підтверджено довідкою Ропчанського с/о від 24.09.2025 року. Оскільки у погосподарських книгах за указаний період тип двору [PERSON] був віднесений до робочого, тому в даному випадку норми статей 120,123 ЦК УРСР відповідно до яких майно колишнього колгоспного двору підлягало розподілу між його членами, застосуванню не підлягає. Таким чином, [PERSON] набув право власності на домоволодіння в цілому. За вказаним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами закріплена земельна ділянка площею: 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,3900 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Земельні ділянки не приватизовані, знаходиться у користуванні та належать місцевому органу самоврядування Сторожинецькій міській раді Чернівецької області. Також, [PERSON] був власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,21 га, що належала покійному на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧВ № 001140 від 20.04.2001 р. Однак оригінал вказаного Державного акту на право власності на землю втрачено, залишилася тільки ксерокопія, видана Дерожгеокадастром в Чернівецькій області. В установлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк після смерті [PERSON] позивач не звертався в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки вважав достатньою підставою фактичне прийняття спадщини, так як постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Ропчанського старостинського округу, про відмову від спадщини не заявляв. Згідно довідки приватного нотаріуса Савчук Ю.В. від 21.10.2025 року встановлено, що заяву про відмову від прийняття спадщини подала донька померлого [PERSON] . Відповідно до підпункту 4.15 пункту нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право па спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання оригіналів документів, які посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому розглядові за правилами позовного провадження. Як вбачається з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших відповідних реєстрів, відомості щодо реєстрації права власності відносно вказаного домоволодіння в цих реєстрах відсутні (інформаційна довідка в силу пункту 2 Порядку надання інформації і Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. надається без використання спеціального бланку, проставлення підпису та печатки державного реєстратора прав на нерухоме майно). У позивача відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи, оскільки дід [PERSON] при житті не оформив право власності на домоволодіння за собою, про що свідчить вищезгадана інформаційна довідка, також відсутні оригінали Державних актів на землю. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які б могли претендувати на сьогоднішній день на спадкове майно немає, згідно довідки приватного нотаріуса Савчук Ю.В. тому відповідачем по справі є син покійного (батько позивача) [PERSON] , однак він хоча і написав заяву про прийняття спадщини, відмовляється від її прийняття та оформлення на користь позивача та подав до суду письмову заяву. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадщину за законом. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги. Спадщину позивач прийняв відповідно до вимог закону, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте, суд вважає, що право позивача, у зв`язку з тим, що останній вчинив усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на будинковолодіння та на земельну ділянку в порядку спадкування. Отже, в судовому засіданні встановлено, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Стосовно заявленої вимоги про встановлення факту проживання спадкоємця разом з спадкодавцем. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Будь-яких даних про те, що після смерті [PERSON] є спадкоємці у порядку, передбаченому нормами ЦК України, які би оспорювали право позивача на прийняття спадщини, до суду не надано. За таких обставин суд вважає, що необхідно встановити факт постійного проживання спадкоємця, разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник не з вини відповідача або внаслідок його протиправних дій, а виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в такому випадку буде несправедливим.

Outcome: approved