Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 80109,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 19 січня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №2593844. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача у тому числі. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 41821,5 грн, з яких: 9900 грн сума боргу; 31921,5 грн відсотки. 13.02.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №21417-02/2024. 20.06.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20062024, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача у тому числі. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 14000 грн, з яких: 3500 грн сума боргу; 10500 грн відсотки. 16.01.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №22742-01/2024. 20.06.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20062024, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача у тому числі. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 8437,5 грн, з яких: 2500 грн сума боргу; 5937,5 грн відсотки. 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та та [PERSON] укладено кредитний договір №101703407. 16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача у тому числі. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 15850 грн, з яких: 10000 грн сума боргу; 3950 грн відсотки: 1900 грн пеня. Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 80109,00 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачем укладено ряд кредитних договорів, а саме: 1) 19.01.2024 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №2593844, відповідно до умов якого сума позики 12000,00 грн, строк позики 30 днів, базова процентна ставка за перший день користування позикою 22,21%, базова процентна ставка з другого дня користування позикою 3,00%, дата повернення позики 18 лютого 2024 року. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача у тому числі. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 41821,5 грн, з яких: 9900 грн сума боргу; 31921,5 грн відсотки; 2) 13.02.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №21417-02/2024, відповідно до умов якого надано кредит у розмірі 3500,00 грн, строком на 120 днів, дата погашення кредиту 11 червня 2024 року. 20.06.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20062024, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача у тому числі. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 14000 грн, з яких: 3500 грн сума боргу; 10500 грн відсотки; 3) 16.01.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №22742-01/2024, відповідно до умов якого надано кредит у розмірі 2500,00 грн, строком на 120 днів, дата погашення кредиту 14 травня 2024 року. 20.06.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20062024, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача у тому числі. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 8437,5 грн, з яких: 2500 грн сума боргу; 5937,5 грн відсотки; 4) 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та та [PERSON] укладено кредитний договір №101703407, відповідно до умов якого сума кредиту становить 10000,00 грн, строком на 90 днів. 16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача у тому числі. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 15850 грн, з яких: 10000 грн сума боргу; 3950 грн відсотки: 1900 грн пеня. Так, відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Договори були вчинені в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Крім того, сторони не заперечують укладання кредитних договорів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст.3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.п.5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Отже, наявні в матеріалах справи письмові докази (розрахунок заборгованості) є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку. Відтак, позов у частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу за кредитними договорами: від 19.01.2024 №2593844 у розмірі 12000,00 грн; від 13.02.2024 №21417-02/2024 у розмірі 3500,00 грн; від 16.01.2024 №22742-01/2024 у розмірі 2500,00 грн; від 10.02.2022 №101703407 у розмірі 10000,00 грн - підлягає задоволенню. Що стосується вимог в частині заборгованість за відсотками, суд зазначає наступне. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України вказує, що щомісячна виплата процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Вимоги про стягнення процентів після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Так, підлягають стягненню проценти за кредитними договорами: від 19.01.2024 №2593844 у розмірі 2700,00 грн; від 13.02.2024 №21417-02/2024 у розмірі 10500 грн; від 16.01.2024 №22742-01/2024 у розмірі 5937,50 грн; від 10.02.2022 №101703407 у розмірі 3950 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1931,03 грн, відповідно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial