Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] через свого представника адвоката Зубань Олександра Олександровича звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з онуками, шляхом визнання порядку участі у спілкуванні та вихованні онуків. В обгрунтування позову зазначили, що онуки після розірвання шлюбу між їх сином [PERSON] та [PERSON] проживають з відповідачем, яка постійно змінює місце свого проживання. Відповідачка не дає можливості позивачам бачитися з онуками, спілкуватися з ними, в тому числі і по телефону. Для врегулювання вказаної ситуації позивачі вимушені були звернутися до Комісії з питань захисту прав дитини Мурованокуриловецької селищної ради з відповідною заявою. Однак це позитивних результатів не дало, Комісія своїм Рішенням № 15 від 24.06.2025 року рекомендувала звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки мати дітей не дала згоду на участь бабусі і дідуся у вихованні дітей. Стверджують, що будинок у якому вони проживають, відповідає всім санітарним нормам, для перебування у ньому малолітніх онуків, вони мають вдосталь вільного часу, стабільний дохід, а також бажання та можливості для того щоб проводити час з онуками. Просили задоволити позов та зобов`язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з онуками [PERSON] та [PERSON] , надати дозвіл позивачам забирати онуків до себе додому за місцем свого проживання з 15:00 години п`ятниці до 18:00 години неділі кожен 1 та 3 тиждень кожного місяця; надати дозвіл бачитися з онуками кожної середи з 14:00 години до 18:00 години за місцем проживання чи місцем навчання онуків, з правом на прогулянки з онуками у парк, кафе, на дитячий майданчик (в межах населеного пункту де проживають онуки); надати дозвіл на побачення з онуками з 14:00 до 15:00 години в межах населеного пункту де проживають онуки у святкові дні; надати дозвіл позивачам брати онуків до себе за місцем свого проживання у дні народження позивачів та у день народження батька дитини. Надати дозвіл позивачам брати онуків до себе додому на тимчасове перебування: на перших 5-ть днів зимових канікул, та по 10-ть днів протягом кожного місяця літніх канікул; надати дозвіл на необмежене спілкування позивачів з онуками засобами телефонного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між бабусею, дідусем та онуками. Стягнути з відповідача судові витрати. 14 липня 2025 року вказаний позов зареєстрований у Мурованокуриловецькому районному суді. Ухвалою суду від 17 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків тривалістю сім днів з дня отримання ухвали. На виконання ухвали суду, 21 липня 2025 року [PERSON] надано суду копію свідоцтва про народження її сина, батька онуків. 22 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 14 серпня 2025 року. 13 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача, адвокат Чернілевська Р.В. подала до суду відзив на позовну заяву у якому просила відмовити у задоволенні позову. Зокрема, зазначила, що відповідач категорично не погоджуються з позовними вимогами, оскільки твердження позивачів є абсолютно неправдивими та нічим не обгрунтованими. Стверджує, що позивачі регулярно вчиняють відносно її дітей дії, які спрямовані на підрив в очах дітей її авторитету, як матері, що має негативний вплив на процес емоційного розвитку дитячої психіки. Вони звертаються до служби у справах дітей зі скаргами та вказують, що позивач зловживає спиртними напоями та залишає дітей самих. Через листування з онуком позивачі підбурють її неповнолітнього сина озвучувати неправдиві тези про те, що мама ніби-то «П`є горілку і лишає їх самих», а також вимагають повідомляти їм коли мама відлучається з дому «Приславши смайлик лисичку». Дійсно, відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі із сином позивачів, який було розірвано у 2023 році. Після розірвання шлюбу вона продовжила проживати у будинку що належав батькам її вже колишнього чоловіка. Однак 02 червня 2025 року між позивачами та відповідачем стався конфлікт, за наслідками якого її попросили покинути даний будинок разом із дітьми. Збираючи речі вона виявила зникнення з будинку належних їй золотих прикрас та грошових коштів. Запевняють, що жодних належних та допустимих доказів, які б у сукупності або окремо поза розумним сумнівом підтверджували факт дійсного вчинення перешкод позивачам у спілкуванні з онуками позовна заява не містить. Не містить позов і жодних звернень чи заяв щодо порушення їх прав на участь у вихованні неповнолітніх онуків до червня 2025 року. Даний факт є очевидним свідченням того, що позивачі використовують власних онуків як важіль впливу та спосіб помсти відповідачці, з метою очорнити її як матір в очах самих дітей та суспільства, щоб завдати їй як найбільше моральних страждань. Окремо зазначають, що з молодшою дитиною позивачі ніколи не проводили час, тому молодший син їх не знає. При зустрічі позивачі вживають нецензурну лексику, обливають відповідачку брудом, називають алкоголічкою. Вони не реагують на її зауваження та зауваження працівника поліції. За таких обставин спілкування позивачів з дітьми не буде конструктивним, а буде таким що суперечитиме інтересам дітей 14 серпня 2025 року підготовче засідання відкладено за клопотанням представника відповідача - адвоката Чернілевської Р.В. Наступне засідання у справі призначено на 01 жовтня 2025 року. 27 серпня 2025 року надійшла відповідь на відзив від [PERSON] та [PERSON] . У даній відповіді позивачі стверджують, що інформація, яка викладена у відзиві є завідомо неправдивою. Вони дуже люблять своїх онуків та бажають проводити з ними час, брати активну участь у їх вихованні та розвитку. Стверджують, що конфлікту як такого не було позивач повністю все запланувала і вивозила речі самостійно, добровільно і без відома позивачів, що і стало причиною суперечки. Щодо авторитету, вказують, що позивач підірвала його сама, своїми діями, що полягали у регулярних п`янках, частій зміні співмешканців та відсутності бажання займатися дітьми. Позивач умисно змінила мобільний дитини, заблокувала вайбер, видалила месенджер і дитину нікуди не пускає, для того щоб він випадково не зустрівся з позивачами. Свідченням цього є ситуація яка склалася 08.08.2025 року, коли вони при випадковій зустрічі онуків повели їх до магазину, щоб купити смаколиків. В цей час прибігла відповідач, заявила про викрадення дітей і викликала поліцію. Про те, що викрадення не було підтвердили поліцейському самі діти. Відповідач не контролює та не змушує дитину робити домашні завдання, і не допомагає сину у навчанні, знаючи, що він і так відстає від однолітків. Не дбає про стан здоров`я дітей. 09 вересня 2025 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив. Вказано, що у поданій відповіді позивачі звинувачують відповідача у веденні розгульного, та навіть аморального способу життя, зловживання алкоголем, неналежному виконанні нею батьківських обов`язків. Проте, вказані голослівні звинувачення позивачі не спромоглись підтвердити жодними належними та допустимими доказами. Запевняють, що спосіб життя відповідача не є та ніколи не був розгульним, її поведінка завжди відповідала та продовжує відповідати вимогам закону, а також суспільним та моральним постулатам. Роботодавець, за весь час її роботи не зафіксував ані її запізнень на робоче місце, ані появу у неналежному вигляді, ані перебування у стані алкогольного сп`яніння чи похмілля. Вказане спростовує твердження позивачів про ведення розгульного способу життя із зловживанням спиртних напоїв. Не надано позивачами доказів і неналежного виконання нею батьківських обов`язків. Позивачі жодного разу не відвідали навчальний заклад, не зустрілись з вчителем та асистентом і не поцікавились як особисто вони можуть допомогти онуку покращити процес отримання знань. Відповідач належно виконує свої обов`язки матері, діти відвідують школу та садочок, де здійснюється загальний контроль їх стану здоров`я. Жодних скарг та нарікань щодо стану здоров`я дітей від школи та дитячого садочку не надходило. Переконана, що позивачі відверто брешуть та приписують відповідачеві та дітям слова, які вони ніколи не казали та дії, яких вони ніколи не вчиняли. Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. У судових засідання 23 жовтня 2025 року та 11 листопада 2025 року судом заслухано усні пояснення сторін та їхніх представників, допитано свідків сторін. Ухвалою суду від 03 грудня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та викликано у судове засідання малолітнього [PERSON] для з`ясування його думки відносно спору щодо участі бабусі та дідуся у його вихованні та спілкуванні з ним. Залучено психолога. Судове засідання відкладено до 23 грудня 2025 року. Судові засідання призначені на 23 грудня 2025 року та 15 січня 2026 року, були відкладені за клопотанням представника відповідача (а.с.31, 52). Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги своїх довірителів, з підстав викладених ними у позовній заяві та відповіді на відзив. Зазначив, що не може бути обмежене право діда та баби на спілкування із онуками. При тому, що сам [PERSON] бажає бачитись із дідом та бабою, про що ствердив під час його допиту у судовому засіданні. Крім того, просив врахувати, хоч і не досконалий, висновок служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради, у якому вони вважають за доцільне, щоб баба та дід брали участь у вихованні їх онуків. Також представник позивачів зазначив, що звертаючись до суду з позовом, позивачі просили усунути перешкоди у спілкуванні з онуками шляхом визначення способу їх участі у вихованні, зокрема із формулюванням «надати дозвіл», однак з урахуванням правової природи спірних правовідносин та повноважень суду у судовому засіданні уточнив позовні вимоги і просив визначити, що позивачі мають право на спілкування з онуками та участь у їх вихованні у порядку, встановленому судом. Просив позов задовольнити та встановити порядок участі позивачів у вихованні онуків. Позивачі [PERSON] та [PERSON] заявлений ними позов підтримали. Ствердили, що онук [PERSON] бажає спілкування із дідом та бабою. Постійно приходить до них до дому, має там свої іграшки та друзів з якими проводить час. І вони не мають на нього негативного впливу. Відповідач [PERSON] заявлений до неї позов не визнала, ствердила, що справді після конфлікту який мав місце 02 червня 2025 року вона заборонила дітям спілкуватися із дідом та бабою, оскільки після того як старший син там гостює, він з неповагою ставиться до неї як до матері. Така поведінка є впливом [PERSON] та [PERSON] на свідомість дитини, коли останні постійно стверджують, що мати веде аморальний та непристойний спосіб життя. Крім того, просила врахувати, що молодший син ніколи не залишався із дідом та бабою і не знає їх. Представник відповідача - адвокат Чернілевська Руслана Віталіївна просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених нею у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів [PERSON] у судове засідання не з`явився, 30 липня 2025 року подав суду заяву підписану адвокатом Зубань О.О., у якій просив справу розглядати без його участі та присутності (а.с. 47). Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради Мельник Н.А. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, однак звернула увагу суду на те, що під час складання висновку не було враховано обставини щодо молодшої дитини, яка раніше не мала досвіду перебування без матері. Крім того, судом за клопотанням сторін у справі було допитано в якості свідка [PERSON] батька позивача у справі, який пояснив, що з часу коли відповідач і [PERSON] почали займатися підприємницькою діяльністю, [PERSON] майже завжди був з ним. Як пішли до школи він теж займався онуками, брав до себе і відвозив назад. Коли матері не було дома, палив котла. [PERSON] бувало жалівся йому, що мами дома немає і їм страшно. [PERSON] дзвонила до нього щоб він посидів з правнуками, бо їй потрібно кудись поїхати. Вони з бабкою, постійно допомагали онукам, купували телефон, планшет, давали гроші на день народження. [PERSON] постійно спілкувався із дідусем та бабусею до травня 2025 року. Після цього відповідачка почала забороняти їм зустрічатися та спілкуватися. Свідок [PERSON] (сусід позивачів в с. Петримани) ствердив суду, що онук [PERSON] був постійно біля діда з бабою, а в основному [PERSON] займався прадід [PERSON] , їздив у Муровані Курилівці по декілька разів на день. [PERSON] постійно хотів до бабусі і дідуся, бо ті займалися ним, возили на рибу, залишали у себе на ніч. Свідок [PERSON] (сусід позивачів в с. Петримани) - бачив, що часто [PERSON] був в діда з бабою, грав з ними у футбол, ходили на рибалку, відпочивали. Чув як під час розмови у магазині де працює відповідачка, остання забороняла позивачам брати на вихідні онука. [PERSON] хоче бути біля дідуся та бабусі, біля них він виглядає щасливим і розкутим. Ствердив, що не чув щоб позивачі погано висловлювалися про [PERSON] перед [PERSON] . Свідок [PERSON] (сусідка позивачів в с. Петримани) суду пояснила, що [PERSON] народився хворобливим хлопчиком і коли [PERSON] лежала з ним у лікарні позивачі допомагали у лікуванні і постійно їздили до них. Дмитро зимові, літні канікули та вихідні постійно проводив у позивачів, ночував в них, разом вони займалися навчанням. Свідок [PERSON] , колега та колишня сусідка відповідачки, ствердила суду, що відповідач є дуже гарною господинею, у її дворі завжди чисто, доглянуті діти, відповідальна, товариська, комунікабельна. З 2014 року вона жодного разу не чула гучних святкувань чи пияцтва у її помешканні. Свідок [PERSON] (друг співмешканця відповідачки) - пояснив, що на подвір`ї [PERSON] ніколи не розпивали спиртних напоїв. У її будинку по [ADDRESS] ніколи не був, якщо приходить інколи то тільки до друга. Свідок [PERSON] (сестра і колега відповідачки), ствердила суду, що знає про конфлікт між позивачами та її сестрою, і була свідком таких конфліктів, зокрема щодо не надання можливості діду та бабі спілкуватися з онуками. Під час конфлікту біля магазину позивачі висловлювалися нецензурними словами перед дітьми. [PERSON] бувало залишався із відповідачкою на роботі до кінця робочого дня. До конфлікту старший син відповідачки часто їздив на вихідні чи канікули до відповідачів. [PERSON] тягнеться до діда з бабою. Свідок [PERSON] - співмешканець і співробітник відповідачки - пояснив, що спілкуватись із Регіною вони почали з 2024 року, а у 2025 році почали жити разом. Він ніколи не бачив її у нетверезому стані і не чув щоб вона залишала дітей самих. Стосунки у нього з дітками хороші, вони часто проводять з ними дозвілля, ходять на стадіон. Нещодавно вони придбали квартиру у якій проживають із [PERSON] та її дітьми. У дітей є своя облаштована кімната, де вони роблять уроки та проводять вільний час. Підтвердив, що [PERSON] заперечує проти спілкування позивачів (дідуся та бабусі) з дітьми, оскільки вони налаштовують [PERSON] проти неї. Свідок [PERSON] , яка є братовою відповідачки пояснила суду, що [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння ніколи не бачила. Діти завжди доглянуті. На родинні свята збиралися і діти були разом з відповідачкою. Старший виявляє бажання спілкуватися з дідом і бабою. Вислухавши учасників справи, опитавши старшу дитину, допитавши свідків, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що син позивачів - [PERSON] - перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який на теперішній час розірвано (а.с.23-24). У період шлюбу у подружжя народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 21.11.2013 року та серії [NUMBER] від 15.12.2020 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є учнем 7-А класу та навчається за інклюзивною формою освіти (а.с.71) [PERSON] з 2023 року відвідує Мурованокуриловецький заклад дошкільної освіти № 2 «Сонечко» (зворот а.с.71). Фактичним вихованням та щоденним доглядом за дітьми займається мати, оскільки батько дітей тривалий час перебуває за межами України. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є бабусею та дідусем малолітніх [PERSON] та [PERSON] . 02 червня 2025 року між позивачами та відповідачкою виникла конфліктна ситуація, яка суттєво вплинула на подальшу участь позивачів у спілкуванні з онуками. 24 червня 2025 року комісією з питань захисту прав дитини позивачам було рекомендовано звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні малолітніх онуків, які, на їх переконання, чинить мати дітей - [PERSON] . Про те, що між сторонами, принаймні з початку 2025 року, склалися тривалі неприязні особисті стосунки, свідчить не лише поведінка сторін під час судового розгляду, а й наявні в матеріалах справи докази, зокрема численні звернення позивачів до комісії з питань захисту прав дитини, а також звернення відповідачки до правоохоронних органів (а.с.154-161). Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуків і визначення способу їх участі у вихованні, позивачі зазначали, що відповідачка у травні 2025 року забрала речі з їх будинку, у якому проживала разом із дітьми, переїхала до іншого житлового приміщення та обмежила можливість їхнього спілкування з онуками. Позивачі вказували, що мають постійне місце проживання та бажають брати участь у вихованні і спілкуванні з онуками, однак у зв`язку з наявністю перешкод з боку матері реалізувати це право не можуть, що, на їх переконання, суперечить найкращим інтересам дітей. Факт наявності перешкод у спілкуванні позивачів з онуками був підтверджений у судовому засіданні допитаними свідками та не заперечувався самою відповідачкою. Разом з тим, надані сторонами докази, зокрема роздруківки з месенджерів та відеозаписи, самі по собі не містять відомостей, які б однозначно підтверджували вчинення відповідачкою умисних дій, спрямованих виключно на перешкоджання спілкуванню позивачів з онуками, однак у сукупності з поясненнями сторін та показаннями свідків свідчать про наявність між сторонами тривалого сімейного конфлікту, що негативно вплинув на реалізацію позивачами права на спілкування з онуками. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. На рівні внутрішнього законодавства України принцип врахування найкращих інтересів дитини викладено у п. 8 ст. 7 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Статтею 257 СК України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною 1 статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Згідно з частиною 1статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи (частина друга статті 159 СК України). Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті. Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда стосовно своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ними. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ баби, діда до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини. Європейський суд з прав людини зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і внуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми внуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з внуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ «Богоносови проти Росії» від 05 березня 2019 року). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи, що діти є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на їх долю припадає найбільше страждань та втрат, суд приходить до висновку, що судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дітей, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дітей, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист саме найкращих інтересів дитини. Частиною 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплене міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода чи незгода дитини на спілкування з бабою та дідом не повинна бути абсолютною для суду, якщо така позиція не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання щодо спілкування з дитиною з огляду на те, що погляди дитини не завжди можуть відповідати її інтересам та можуть бути висловлені під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу неповнолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18 наголошено, що враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини. При встановленні фактичних обставин даної справи судом в порядку ст. 171 СК України був опитаний малолітній [PERSON] , який пояснив, що проживає з братом, матір`ю та її співмешканцем, до цього спілкувався з бабою та дідом дуже часто, проживав разом з ними у одному будинку. Пояснив, що бажає спілкуватись та зустрічатись із бабусею та дідусем. При оцінці пояснень дитини, суд враховує вікові психологічні особливості дитини та здатність до критичної оцінки подій, його залежність як від матері так і від бабусі з дідусем, оскільки як вбачається із оглянутих судом відеозаписів [PERSON] відповідає на питання які уже наводять його на відповідь, однак із цього спілкування видно, що йому приємне та бажане перебування у бабусі та дідуся. З огляду на зазначене та з досліджених судом доказів, не встановлено виключних обставин, які б свідчили про те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] не повинні спілкуватись зі своїми онуками [PERSON] та [PERSON] , а так само, не встановлено, що таке спілкування зашкодить інтересам дітей. Не свідчить про такі обставини і висновок служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради (а.с. 50-51). Доводи відповідачки щодо можливого негативного впливу позивачів на ставлення дітей до матері не знайшли належного підтвердження у матеріалах справи та не можуть вважатися достатньою підставою для відмови у визначенні порядку участі позивачів у спілкуванні та вихованні онуків. Водночас суд зауважує, що відповідно до положень сімейного законодавства саме батьки мають першочергове право та обов`язок щодо виховання і розвитку своїх дітей. Зазначене означає, що при здійсненні права на спілкування з дитиною баба, дід та інші родичі повинні враховувати позицію батьків та не перешкоджати реалізації ними своїх батьківських прав і обов`язків. Спілкування з родичами має здійснюватися з урахуванням найкращих інтересів дитини та не суперечити обраному батьками напряму виховання. Проте, для забезпечення балансу інтересів у цій справі суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Вказані за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 607/9336/20 (провадження № 61-20367св21), вирішуючи питання про права діда та баби на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні. Відповідач не надала доказів, що спілкування позивачів з онуками морально травмує дітей, негативно відображається на їх психологічному та фізичному стані здоров`я, пригнічує та викликає прояви депресивного стану. Оцінюючи висновок служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради від 01 серпня 2025 року щодо способу і порядку участі бабусі і дідуся у вихованні та спілкуванні зі своїми онуками, суд частково його враховує при ухваленні цього рішення, оскільки він не повністю відповідає встановленим судом обставинам справи. Так, у цьому висновку не враховано, що молодший онук [PERSON] , ніколи не залишався із дідусем і бабусею про що зазначила в судовому засіданні сама відповідачка та підтвердили свідки. Однак, судом установлено, що позивачі активно і стабільно проявляють бажання щодо спілкування із онуками. З врахуванням наведеного вище, суд вважає за необхідне усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні онуків [PERSON] та [PERSON] , зобов`язавши матір дітей [PERSON] не чинити перешкод позивачам у спілкуванні та встановивши для них порядок участі у вихованні малолітніх дітей. Поряд з цим, суд вважає, що порядок зустрічі позивачів з онуками, які останні просять встановити у поданому позові суперечить інтересам дітей та їх щоденному режиму життя. Так, з наданих в судовому засіданні пояснень, встановлено, що молодший син відповідача - [PERSON] , на даний час не має з бабою та дідом стійкого психоемоційного зв`язку, ніколи не залишався у них без матері, а тому, у такому випадку, встановлення довірливих стосунків з ним має бути поступовим та на початкових етапах проводитись в присутності близької людини матері. При цьому, суд зазначає, що за згодою матері та за бажанням дитини таке спілкування можливе в громадських місцях та розважальних центрах. Основне, щоб місце, час такого спілкування було погоджено з матір`ю, яка несе основну відповідальність за безпеку життя своєї дитини. Враховуючи зазначене, наведені способи участі позивачів у спілкуванні та вихованні онуків, на думку суду, є обтяжливими для дітей, ґрунтуються на переважанні власних інтересів баби та діда над інтересами дітей. Крім того, діти в такому віці мають налагоджений щоденний режим і його дотримання має значення для їх розвитку та емоційного стану. Також суд враховує, що відповідач також має право проводити особистий час з дітьми. При визначенні способу участі баби та діда у вихованні онуків з метою забезпечення психоемоційного стану дітей, відповідно до вимог і норм СК України, суд враховує вік дітей, стан їх здоров`я, щотижневий розпорядок дня, індивідуальні потреби дітей, їх особисту прихильність, а також законодавчо закріпленні права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини. Суд також враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить з того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, через що має бути визначений спосіб участі позивачів у вихованні онуків, що не суперечить їх інтересам та з урахуванням їх бажання. Зокрема, суд враховує, що при допиті неповнолітнього [PERSON] , який було проведено за участі психолога (а.с. 23) останній виявив бажання на спілкування із дідусем та бабусею. Враховуючи, що позивачі [PERSON] та [PERSON] - мають право на спілкування з онуками, а також беручи до уваги вік дітей, особливості їх розвитку та виховання, необхідність дотримання розпорядку дня, харчування і відпочинку, емоційну прихильність молодшого сина до матері - відповідачки, та виходячи з найкращих інтересів дітей, суд вважає за доцільне визначити такий порядок участі баби та діда у спілкуванні з онуками, а саме: визначити, що позивачі мають право забирати [PERSON] , [INFO] , до місця свого проживання з 15:00 години п`ятниці до 16:00 години неділі кожного першого та третього тижня кожного місяця; визначити, що позивачі мають право на побачення з молодшою дитиною - [PERSON] , [INFO] , один раз на місяць у будній день (середу) після завершення навчального процесу з 17:00 до 19:00 години за місцем проживання або перебування дитини, з правом прогулянок у межах населеного пункту, з урахуванням віку дитини, у поступовому режимі та з можливістю присутності матері - [PERSON] , якщо цього потребує дитина; визначити, що позивачі мають право на побачення з онуками з 14:00 до 18:00 години у дні народження онуків, а також в один святковий день на рік (Різдво або Великдень) - за попереднім погодженням з відповідачкою, з можливістю присутності матері, якщо цього потребує молодша дитина; визначити, що позивачі мають право перебувати з онуками у день народження діда та баби з 14:00 до 18:00 години за місцем їх проживання або в іншому нейтральному місці за попереднім погодженням сторін, з урахуванням віку дітей та з можливістю присутності матері, якщо цього потребує молодша дитина, за умови, що зазначений день не припадає на навчальний день; визначити, що позивачі мають право брати [PERSON] , [INFO] , на тимчасове перебування протягом до п`яти днів зимових шкільних канікул, а в літній період - до двадцяти днів на рік, за умови попереднього погодження конкретних дат з відповідачкою не пізніше ніж за 14 календарних днів до початку такого перебування; визначити, що позивачі мають право на спілкування з онуками засобами телефонного та іншого дистанційного зв`язку без необґрунтованих перешкод, з урахуванням віку дітей та режиму їх дня. При прийнятті рішення, суд враховує, що об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, а також іншими членами сім`ї, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення. Отже, суд приходить до переконання, що спілкування позивачів із онуками буде сприяти їх повноцінному вихованню, розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як батьків, так і дідуся і бабусі, забезпечить їх виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Відмовляючи позивачам в задоволенні інших вимог в частині бажаного графіку спілкування та виховання онуків, суд вважає, що встановлення таких способів участі у спілкуванні з онуками, з огляду на їх вік, характер відносин між сторонами, детальний режим дня та відпочинку дітей, є недоцільним, не буде відповідати інтересам дітей та порушить збалансованість участі батьків у їх вихованні. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі баби та діда у вихованні онуків, з урахуванням особистих відносин, вікових змін, розвитку та потреб дітей, що буде відповідати їх інтересам. Розподіляючи між сторонами судові витрати, які складаються з судового збору, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд враховуючи часткове задоволення позову та характер спору, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів судовий збір в розмірі 1211,20 грн (по 605, 60 гривень кожному). Крім того, представники сторін заявили про витрати на правничу допомогу, які будуть подані суду протягом п`яти днів після проголошення рішення (абз. 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial