Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник позивача у грудні 2024 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року та за договором № D44.00304.005660275 від 04.09.2019 року у загальному розмірі 154181,95 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 29.05.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування № Р20.00304.005316907. Даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором кредиту і договору страхування. Відповідно до п. 1 Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит в розмірі 30000,00 грн. для власних потреб. У свою чергу позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 36 (тридцять шість) місяців. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 15,00% річних. Додатково позивачем зазначено, що 04.09.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування № D44.00304.005660275. Даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором кредиту і договору страхування. Відповідно до п. 1 Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит в розмірі 35000,00 грн. для власних потреб. У свою чергу позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 60 (шістдесять) місяців. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 20,00% річних. АТ «Ідея Банк» прийняті на себе зобов`язання за договорами кредиту та страхування щодо видачі кредитних коштів було виконано у повному обсязі. У той же час, відповідачем виконувалися прийняті на себе зобов`язання з істотними порушеннями умов договорів, сплачуючи поточні щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (нова назва «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу № 01.02-31/23. Відповідно до розділу 2 договору факторингу, АТ «Ідея Банк» відступило належні йому права вимоги до боржників згідно реєстру, в тому числі й до [PERSON] за Договором кредиту та страхування № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року у загальному розмірі 63333,93 грн., з яких: 28030,44 грн. заборгованість за основним боргом, 13181,49 грн. заборгованість за відсотками, 22122,00 грн. заборгованість за комісіями, а також за Договором кредиту та страхування № D44.00304.005660275 від 04.09.2019 року у загальному розмірі 90848,02 грн., з яких: 33858,61 грн. заборгованість за основним боргом, 21744,41 грн. заборгованість за відсотками, 35245,00 грн. заборгованість за комісіями, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (нова назва - «Свеа Фінанс»). Рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» прийнято рішення про зміну назви (найменування) товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Оскільки відповідачем не здійснено своєчасних платежів у повному обсязі в рахунок погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі за вищезазначеним позовом та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.10.2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Бітюри А.А. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 05.11.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшов відзив на позовну заяву за підписом [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що позивач не довів факту переходу право вимоги за кредитними договорами до відповідача від АТ «Ідея Банк», оскільки матеріали справи не містять реєстру прийому-передачі прав вимоги за договором факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 року. До того ж, представник у повному обсязі заперечує доведення позивачем наявності права вимоги та правомірність вимоги щодо нарахування комісії за обслуговування кредиту. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача адвокат Бітюра А.А. у судовому засіданні повністю заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив про недоведеність позивачем наявності заборгованості у відповідача перед ТОВ «Свеа Фінанс». Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що 29.05.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування № Р20.00304.005316907, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 30000,00 грн., строком на 36 місяців по 29.05.2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом за змінюваною процентною ставкою в розмірі 15,00% річних, внесенням щомісячних платежів на погашення кредиту. Своїм підписом у договорі [PERSON] підтвердила, що погоджується з тим, що Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», тарифи та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови; ознайомлена з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», які розміщені на офіційному веб-сайті банку. Цього ж дня між банком і [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту, який є додатком до кредитного договору № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року. Відповідно до пункту 1 кредитного договору, Банк надає Позичальнику Кредит у розмірі 30000,00 грн., а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із Графіком платежів. Кредит надавався строком на 36 місяців із відсотковою ставкою за користування кредитом 15%, тип процентної ставки - змінювана. Згідно п. 1.6 Договору, дата повернення кредиту 29.05.2022 року. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] , відкритий у банку) відповідно до Графіку, викладеного в Додатку № 1 до даного Договору. 29.05.2019 року АТ «Ідея Банк» повідомлено [PERSON] про зміну реквізитів рахунків, про що свідчить її власноручний підпис про отримання на відповідному документі. Відповідно до п. 1.7 Договору банк надає кредит позичальнику шляхом: переказу коштів за наступними реквізитами: МФО 307770, ЄДРПОУ 2637921882, рахунок 29097014655983, сума 18136 грн.; зарахування залишку коштів після виконання п. 1.7.1 на рахунок № [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 30000,00 грн. згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 7 цього договору. Спосіб оплати переказ коштів на рахунок ПрАТ Страхова компанія «Уніка життя» в АТ «Ідея Банк» № [NUMBER] через транзитний рахунок , відкритий в АТ «Ідея Банк». На виконання умов вищевказаного договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Дані обставини підтверджуються довідкою-розрахунком заборгованості станом на 25.07.2023 по Кредитному договору № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року, з якого вбачається, що заборгованість [PERSON] , складає: заборгованість за основним боргом 28030,44 грн.; заборгованість за відсотками 13181,49 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 22122,00 грн., а всього 63333,93 грн. Додатково судом встановлено, що 04.09.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування № D44.00304.005660275, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 35000,00 грн., строком на 60 місяців по 04.09.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом за змінюваною процентною ставкою в розмірі 20,00% річних, внесенням щомісячних платежів на погашення кредиту. Своїм підписом у договорі [PERSON] підтвердила, що погоджується з тим, що Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», тарифи та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови; ознайомлена з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», які розміщені на офіційному веб-сайті банку. Цього ж дня між банком і [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту, який є додатком до кредитного договору № D44.00304.005660275 від 04.09.2019 року. Відповідно до пункту 1 кредитного договору, Банк надає Позичальнику Кредит у розмірі 35000,00 грн., а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із Графіком платежів. Кредит надавався строком на 60 місяців із відсотковою ставкою за користування кредитом 20%, тип процентної ставки - змінювана. Згідно п. 1.6 Договору, дата повернення кредиту 04.09.2022 року. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] , відкритий у банку) відповідно до Графіку, викладеного в Додатку № 1 до даного Договору. 29.05.2019 року АТ «Ідея Банк» повідомлено [PERSON] про зміну реквізитів рахунків, про що свідчить її власноручний підпис про отримання на відповідному документі. Відповідно до п. 1.7 Договору банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 35000,00 грн. на рахунок [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 3750,00 грн. згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору. Спосіб оплати переказ коштів на рахунок ПрАТ СК «Форте Лайф» в АТ «Ідея Банк» № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) через транзитний рахунок , відкритий в АТ «Ідея Банк». На виконання умов вищевказаного договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Дані обставини підтверджуються довідкою-розрахунком заборгованості станом на 25.07.2023 по Кредитному договору № D44.00304.005660275 від 04.09.2019 року, з якого вбачається, що заборгованість [PERSON] , складає: заборгованість за основним боргом 33858,61 грн.; заборгованість за відсотками 21744,41 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 35245,00 грн., а всього 90848,02 грн. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановлено, що борг відповідача за Договором кредиту та страхування № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року у загальному розмірі 63333,93 грн., з яких: 28030,44 грн. заборгованість за основним боргом, 13181,49 грн. заборгованість за відсотками, 22122,00 грн. заборгованість за комісіями, а також за Договором кредиту та страхування № D44.00304.005660275 від 04.09.2019 року у загальному розмірі 90848,02 грн., з яких: 33858,61 грн. заборгованість за основним боргом, 21744,41 грн. заборгованість за відсотками, 35245,00 грн. заборгованість за комісіями. Вказана заборгованість представником відповідача у судовому засіданні заперечувалася, проте у встановленому законом порядку не спростовано, контррозрахунку відповідачем та її представником суду не надано. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (нова назва «Свеа Фінанс») було укладено Договір факторингу № 01.02-31/23. Згідно п. 2.1. договору факторингу, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього договору та надсилається клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього договору. Реєстр боржників після підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Додатками до Договору факторингу від 25.07.2023 року № 01.02-31/23 є Реєстр боржників № 1 від 25.07.2023 року, Реєстр боржників № 2 від 25.07.2023 року та Реєстр боржників № 3 від 25.07.2023 року. Відповідно до наданих позивачем Витягів з Реєстру боржників № 1, АТ «Ідея Банк» передало, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нова назва «Свеа Фінанс») отримало права вимоги до [PERSON] за Договором кредиту та страхування № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року у загальному розмірі 63333,93 грн., з яких: 28030,44 грн. заборгованість за основним боргом, 13181,49 грн. заборгованість за відсотками, 22122,00 грн. заборгованість за комісіями, а також за Договором кредиту та страхування № D44.00304.005660275 від 04.09.2019 року у загальному розмірі 90848,02 грн., з яких: 33858,61 грн. заборгованість за основним боргом, 21744,41 грн. заборгованість за відсотками, 35245,00 грн. заборгованість за комісіями, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (нова назва - «Свеа Фінанс»). Рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024 року прийнято рішення про зміну назви (найменування) товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Таким чином, твердження представника відповідача щодо відсутності у ТОВ «Свеа Фінанс» як правонаступника АТ «Ідея Банк» права вимоги до [PERSON] за Договором кредиту та страхування № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року та за Договором кредиту та страхування № D44.00304.005660275 від 04.09.2019 року є необгрунтованим. До того ж, відсутність повідомлення відповідача про відступлення права вимоги не тягне за собою недійсність відступлення права вимоги за вищевказаними договорами, а свідчить виключно про право відповідача здійснювати погашення заборгованості на користь та банківські реквізити Первісного кредитора. При цьому, представником відповідача не надано жодного підтвердження щодо сплати коштів у рахунок погашення такої заборгованості за кредитними договорами на користь АТ «Ідея Банк» після укладення Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 року. Вказане у повній мірі узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.02.2018 року по справі № 278/1679/13-ц та у постанові від 06.02.2019 року по справі № 361/2105/16-у. Натомість встановлено, що до теперішнього часу заборгованість за кредитним договором відповідачем на погашена. Доказів оплати заборгованості відповідач та її представник не надали, контррозрахунок заборгованості за кредитними договорами також не надано. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за банківськими рахунками, а також інші первинні бухгалтерські документи можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. Факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами, наданими їй за договором кредиту та страхування № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року також підтверджується випискою з 29.05.2019 по 25.07.2023 про рух коштів по рахунку [PERSON] . Останній платіж в рахунок погашення кредитної заборгованості за вазаним договором було здійснено 03.02.2020 року. При цьому, факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами, наданими їй за договором кредиту та страхування № D44.00304.005660275 від 04.09.2019 року також підтверджується випискою з 04.09.2019 по 25.07.2023 про рух коштів по рахунку [PERSON] . Останній платіж в рахунок погашення кредитної заборгованості за вазаним договором було здійснено 17.01.2020 року. Отже, позивачем доведено належними і допустимими доказами, зокрема виписками з банківських рахунків відповідача, отримання та використання нею кредитних коштів. Натомість, зазначені докази відповідачем та її представником спростовано не було. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача у частині стягнення з відповідача 9177,91 грн. у рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту та страхування № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року у загальному розмірі 41211,96 грн., з яких: 28030,44 грн. заборгованість за основним боргом, 13181,49 грн. заборгованість за відсотками, а також за Договором кредиту та страхування № D44.00304.005660275 від 04.09.2019 року у загальному розмірі 55603,02 грн., з яких: 33858,61 грн. заборгованість за основним боргом, 21744,41 грн. заборгованість за відсотками, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим в частині стягнення суми заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями за Договором кредиту та страхування № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року у розмірі 22122,00 грн. та за Договором кредиту та страхування № D44.00304.005660275 від 04.09.2019 року в розмірі 35245,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) висловлено правову позицію про те, що відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на момент укладення кредитного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на момент укладення кредитного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на момент укладення кредитного договору), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії,які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Як вбачається з Договору кредиту та страхування № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року (п. 1.5) та Договору кредиту та страхування № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року (п.1.5) під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку № 1 «Інші послуги банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на сайті банку. Разом з тим, при розгляді справи судом встановлено відсутність доказів про те, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включала в себе додаткові послуги, які надавалися поза межами інформування про стан кредитної заборгованості, яку споживач має право вимагати безоплатно один раз на місяць. У відповідності до ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, суд вважає, що у стягненні заборгованості за комісією за обслуговування кредиту слід відмовити. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу як новому кредитору не повернуті, що свідчить про порушення його прав, відповідач, в свою чергу, відомостей, що заборгованість погашена чи свого розрахунку заборгованості суду не надала, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за Договором кредиту та страхування № Р20.00304.005316907 від 29.05.2019 року у загальному розмірі 41211,96 грн., з яких: 28030,44 грн. заборгованість за основним боргом, 13181,49 грн. заборгованість за відсотками, а також за Договором кредиту та страхування № D44.00304.005660275 від 04.09.2019 року у загальному розмірі 55603,02 грн., з яких: 33858,61 грн. заборгованість за основним боргом, 21744,41 грн. заборгованість за відсотками, тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 22 від 19.12.2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (96814,95 /154181,95*100)= 62,79 %, отже 1521,02 грн. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial