Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа №711/5492/25 за позовом [PERSON] до КП «Черкасиелектротранс» Черкаської міської ради», Черкаської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу. 23.01.2026 суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог та скасував наказ КП «Черкасиелектротранс» Черкаської міської ради №166-к від 21.05.2025 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким [PERSON] , як начальнику відділу з організації закупівель, оголошено догану. Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд не вирішив питання про розподіл судових витрат сторони позивача через неподання всіх доказів в обґрунтування їх розміру, внаслідок чого на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК позивачці був наданий строк до 28.01.2026 для подання відповідних доказів. 28.01.2026 від представника позивача надійшла заява, в якій заявлено вимогу про відшкодування позивачці витрат на правову допомогу за рахунок відповідача в повному обсязі в розмірі 52 000 грн. 02.02.2026 від представника відповідача надійшла заява, в якій викладене клопотання про розгляд питання про ухвалення додаткового рішення у справі про розподіл судових витрат без участі сторони відповідача. Також у такій заяві викладене клопотання про зменшення розміру судових витрат позивачки. В обґрунтування своєї позиції сторона відповідача посилається на те, що витрати позивачки на правову допомогу є явно завищеними, необґрунтованими та неспівмірними, оскільки реальний обсяг наданих адвокатом послуг з правової допомоги фактично являє собою підготовку і подання двох заяв по суті (позовна заява і відповідь на відзив) та однієї заяви з процесуальних питань. Відповідач стверджує, що для об`єктивного визначення реальної суми гонорару, яка мала би бути сплачена представнику позивачки, доцільним є послугуватися положеннями Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 465 (далі - Методика). Беручи до уваги обсяг виконаної представником позивачки роботи, то оплаті підлягають послуги з надання правової допомоги за 20 годин робочого часу адвоката за ставкою 5 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 2025 рік, і загалом становить 3 028 грн. (20 год. * 151,40 грн.). Тож загальний обсяг витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню позивачці за рахунок відповідача, складає 3 028 грн. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник відповідача в клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу, просив розглянути заяву представника позивачки про ухвалення додаткового рішення без участі представника відповідача КП «ЧЕТС». Представник позивачки адвокат Прядка В.М. 04.02.2026р. подав до суду заяву про проведення судового засідання без участі позивачки та її представника. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неявка учасників процесу не перешкоджає розгляду судом питання про розподіл судових витрат. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження розміру понесених сторонами судових витрат суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл витрат позивачки на правову допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії наступних документів: договір про надання правничої (правової) допомоги від 29.05.2025 №48/25 з додатковою угодою від 27.01.2026; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом у справі №711/5492/25 від 27.01.2026; акт приймання-передачі наданих послуг від 27.01.2026; платіжна інструкція №0.0.4392768619.1 на суму 5 350 грн.; платіжна інструкція №0.0.4401342939.1 на суму 11 235 грн.; квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 11 від 28.01.2026 на суму 35 420 грн. Позивачка просила компенсувати їй за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 52 000 грн. Відповідач заперечив проти таких вимог та заявив клопотання про неспівмірність розміру понесених протилежною стороною витрат на правову допомогу із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: - юридичні консультації; - юридичний аналіз документів, що стосуються спірних правовідносин; - складання та подання позовної заяви, відповіді на відзив, заяви свідка. В той же час, суд бере до уваги, що предметом спору у справі був спір щодо правомірності рішення відповідача про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Спірні правовідносини за своїм змістом не є складними і відносяться до малозначних справ, які підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження. Позивачкою заявлене клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, обумовлене отриманням правової допомоги від адвоката Прядки В.М., але інтереси позивачки в судових засіданнях представляв адвокат Хороший І.В. В цьому контексті слід зауважити, що за змістом наданих позивачем доказів на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу слід виснувати, що всі відповідні витрати в розмірі 52 000 грн. обумовлені оплатою послуг саме адвоката Прядки В.М. Надання правової допомоги саме таким адвокатом фактично зводиться до юридичних консультацій та складання процесуальних документів, з яких дві заяви по суті справи (позов та відповідь на відзив) та одна з процесуальних питань (заява свідка). Натомість, враховуючи обсяг наданих позивачем суду документів в обґрунтування позовних вимог, відповідні документи за своїм обсягом та змістом не складають значного масиву інформації. Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 52 000 грн. є необґрунтованою та не співмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультацією та складанням декількох процесуальних документів). За змістом ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Суд бере до уваги, що спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання позивачкою своїх посадових обов`язків щодо належного контролю дотримання вимог Закону України «Про публічні закупівлі». В той же час, роботодавцем було допущено порушення строків накладення дисциплінарного стягнення, що й обумовило ухвалення судом рішення про скасування оскаржуваного позивачкою наказу. Також слід звернути увагу, що позовні вимоги були заявлені до двох відповідачів (КП «Черкасиелектротранс» та Черкаська міська рада). Натомість за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову саме з тих підстав, що вимоги до відповідача Черкаської міської ради є необґрунтованими, оскільки відповідна особа не є належним відповідачем. За таких обставин на підставі ст.ст. 2, 11, ч. 3, 9, 10 ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, причини виникнення спору між сторонами, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, результат розгляду справи та значення справи для кожної із сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивачки на правову допомогу за рахунок відповідача КП «Черкасиелектротранс» в межах суми 8 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, виконану представником позивача роботу, яка обмежується виключно консультацією та складанням декількох процесуальних документів, а також з огляду на результат розгляду справи та зміст і значення остаточного рішення суду для сторін. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial