Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У травні 2025 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 21598,43 грн та 3% річних у розмірі 9327,24 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 квітня 2016 року вирішено правовий режим майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутого під час шлюбу. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року скасовано рішення Солом`янського районного суду міста Києва та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 частини автомобіля у розмірі 279650,00 грн. 15.08.2016 Апеляційним судом міста Києва видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 частини автомобіля у розмірі 279650,00 грн. 15.09.2016 позивач звернулась до Солом`янського ВДВС із заявою про відкриття ВП. 20.09.2016 постановою державного виконавця відкрито ВП. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 03 березня 2020 року по 03 березня 2023 року 3% річних та інфляційні втрати за невиконання рішення суду. На дату подання позовної заяви залишок несплаченої заборгованості складає 89681,27 грн. Позивач зауважує, що має право на стягнення з відповідача інфляційні витрати та 3% річних, починаючи з 04 березня 2023 року по 14 травня 2025 року. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Судом встановлено, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 квітня 2016 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації 1/2 частини спільних боргових зобов`язань подружжя в сумі 7614,36 грн. та відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості 3/4 частин автомобіля легкового універсал-В, марки «Hyundai», модель «Santa Fe», номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER] скасовано та ухвалено в цих частинах позовних вимог за основним та зустрічним позовами нове рішення наступного змісту. Відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] 7614,36 грн. та зменшено розмір судового збору стягнутого з [PERSON] на користь [PERSON] з 567,86 грн. до 491,72 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 частини автомобіля легкового універсал-В, марки «Hyundai», модель «Santa Fe», номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER] у розмірі 279 650 грн. В іншій частині позовних вимог [PERSON] по автомобілю марки «Hyundai» відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін. Постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мірошник К.А. від 20 вересня 2016 року відкрито ВП [NUMBER] з виконання виконавчого листа №760/19467/15-ц, виданого 14 вересня 2016 року Апеляційним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 частини автомобіля у розмірі 279650 грн. Постановою головного державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Лебедєвою Л.Ю. від 07 серпня 2024 року у ВП [NUMBER] за заявою стягувача повернуто виконавчий документ, залишок боргу за виконавчим документом складає 89681,27 грн. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] три проценти річних у розмірі 25172 гривні 39 копійок, інфляційні втрати у сумі 132986 гривень 94 копійки та 1581 гривню 60 копійок судового збору. Відповідно до мотивувальної частини рішення суду, 3% річних та інфляційні втрати стягнуто за період з 03 березня 2020 року по 03 березня 2023 року. Так, предметом позову у даній справі є стягнення боргу на підставі ст.625 ЦК України, а саме 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів, стягнутих рішенням суду. Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. За змістом положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та матеріальних втрат кредитора. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положеннями ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Враховуючи те, що заборгованість по ВП [NUMBER] складає 89681,27 грн, саме від зазначеної суми вираховується інфляційні втрати та 3% річних за період з 04 березня 2023 року по 14 травня 2025 року. Інфляційні втрати. Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ......, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70 : 100) = 1.20871409. Інфляційне збільшення: 89 681,27 x 1.20871409 - 89 681,27 = 18717,75 грн. 3% річних. Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: з 04/03/2023 до 31/12/2023, 89 681,27 x 3 % x 303 : 365 : 100, сума 2 233,43 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01/01/2024 до 31/12/2024, 89 681,27 x 3 % x 366 : 366 : 100, сума 2 690,44 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01/01/2025 до 14/05/2025, 89 681,27 x 3 % x 134 : 365 : 100, сума 987,72 грн. Всього 5911,59 грн. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 964,61 грн.

Outcome: partial