Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] адвокат Василенко Тетяна Валодимирівна звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, в якій просить встановити факт смерті [INFO] громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки села Роздольне Волноваського району, Донецької області, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , місце смерті [ADDRESS] (на тимчасово окупованій території). Рішення просить допустити до негайного виконання. Заяву мотивує тим, що в листопаді 2024 року (про смерть дізналися 25.12.2024) померла рідна сестра заявниці [PERSON] , [INFO] , була застрелена солдатами російської армії в погрібі сусідського будинковолодіння в с. Роздольне Волноваського району Донецької області, коли разом з іншими сусідами укривалася від обстрілів. На момент окупації села не встигла виїхати та опинилася в оточенні за місцем свого проживання. Оскільки будинок був повністю знищений під час обстрілів, перебралася разом з іншими сусідами до вцілілого будинку сусіда по [ADDRESS] , де сталася трагедія. Обставини смерті розповіли люди, які також перебували в погрібі та залишилися живими. Також заявниця зазначає, що діти загиблої сестри [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знаходяться з нею, оскільки встигли виїхати з окупації, переїхали до [ADDRESS] . Відомості про батька в обох дітей в актових записах про народження внесені на підставі статті 135 СК України зі слів матері. На підставі рішення виконкому Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 30.01.2025 №26 [PERSON] призначено опікуном над дітьми сестри. Можливості отримати документ про смерть на території України, окупованій російською федерацією, неможливо. Сусіди поховали сестру на території домоволодіння, де знаходиться й погріб, у дворі за адресою: [ADDRESS] на третій день [INFO] , оскільки тривали сильні обстріли без зупину. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки смерть настала на окупованій території, а медичний документ, що міг би бути прийнятим відділом РАЦС для здійснення реєстрації смерті - відсутній. Заявниця зазначає, що позбавлена можливості отримати документ про смерть та відповідно не може оформити юридично такий факт, разом з тим, для подальших дій в інтересах дітей по оформленню спадкових прав, подачі заявки на компенсацію втраченого житла, необхідно судове рішення. В інший спосіб встановити факт смерті на тимчасово окупованій території неможливо. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.01.2026 відкрито провадження та призначено розгляд заяви на 27.01.2026. За клопотанням представника заявниці, судове засідання відкладалося до 09.02.2026. В судове засідання з`явилася представник заявниці адвокат Василенко Т.В., підтримала заяву, зазначила, що в серпні 2024 року [PERSON] з сестрою [PERSON] та дітьми виїхали з тимчасово окупованої території Донбасу, через деякий час [PERSON] вирішила повернутися, щоб забрати речі та документи, дітей залишила на сестру. Під час знаходження в с. Роздольне Волноваського району Донецької області за місцем знаходження свого будинку почалася окупація села, зайшли російські солдати, інтенсивно обстрілювали будинки, через що будинок [PERSON] був повністю знищений і вона разом з іншими сусідами (втрьох), зібралися у вцілілому погрібі сусіда, зачинилися внутрі. Там сталася трагедія, [PERSON] застрелили 27.11.2024, інші сусіди залишилися живими, через три дні [INFO] як змогли поховали її у дворі сусіда. Про обставини смерті заявниця [PERSON] дізналася 25.11.2024, разом з тим, одразу звернутися до суду не змогла, оскільки з нею були діти, треба було вирішувати питання житла, опіки та виживання. Упродовж року заявниця з дітьми проживали на Кіровоградщині, після чого їм запропонували тимчасове житло в м. Багачевому, Черкаської області, де проживають усі на цей час. До суду звернулася одразу як знайшла можливість звернутися за правовою допомогою до фахівця. Представник заінтересованої особи Звенигородського відділу РАЦС у Звенигородському районі Черкаської області в судове засідання не з`явився, надав клопотання від 06.02.2026 про розгляд справи без участі представника. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Великоновоселківським РВ УМВС України в Донецькій області 21.04.2000) є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Великоновосілківським РС ГУ ДМС України в Донецькій області 30.04.2014, рнокпп [NUMBER] ), що підтверджується свідоцтвами про народження від 23.03.1972 та від 12.02.1979, в яких батьками обох сестер зазначені [PERSON] та [PERSON] . Також у справі наявна копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 12.02.1994, внаслідок чого змінилося прізвище заявниці з [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з довідок від 27.08.2025 №7126-5003787460, №7126-5003787479, №7126-5003787500 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , прийняті на облік як внутрішньо переміщені особи, місце реєстрації заявниці [ADDRESS] , та місце реєстрації дітей - [ADDRESS] , фактично проживають: [ADDRESS] . Зазначена інформація також збігається з даними витягу з реєстру територіальної громади від 04.02.2025 відносно усіх осіб. Відповідно до рішення засідання виконавчого комітету Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 30.01.2025 №26 встановлено опіку над [PERSON] , [INFO] , який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, відповідно до рішення виконкому Компаніївської сільради від 24.01.2025 №17 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування». Встановлено піклування над [PERSON] , [INFO] , яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, відповідно до рішення виконкому Компаніївської сільради від 24.01.2025 №16 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування». Підстава матір дітей [PERSON] , не виконує обов`язки з виховання та утримання дітей з причини перебування на територіях, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані) на тимчасово окупованій території, що підтверджується актом, складеним службою у справах дітей від 16.01.2025. Відомості про батька дітей внесені до актових записів про народження за статтею 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері). [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] та піклувальником над неповнолітньою [PERSON] ,ь визначено місце проживання дітей за адресою опікуна/піклувальника [ADDRESS] . Згідно з листом служби у справах дітей Компаніївської сільської ради Кіровоградської області від 17.04.2024 №16-25/28/1 [PERSON] є рідною тіткою дітей [PERSON] та [PERSON] . У справі наявна копія довідки від 10.01.2025, виданої старостою Роздільнянського старостинського округу Великоновосілківської селищної ради Донецької області, про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , станом на 25.10.2024 [PERSON] дійсно мешкала самотньо, без реєстрації в [ADDRESS] . До матеріалів справи також надано фотосвітлини могили (захоронення) з табличкою, на якій міститься напис: [PERSON] 04.12.1978 27.11.2024. В судовому засіданні оглянуто відеозапис показів свідка, наданий представником заявниці. На відео особа жіночої статі, назвалася [PERSON] , [INFO] , зазначила, що разом з [PERSON] та ще одним сусідом, всього троє людей, 27 листопада 2024 року ховалися в погребі за адресою: [ADDRESS] , оскільки бомбили без зупину. Двері зачинили зсередини погребу, [PERSON] сиділа як раз навпроти дверей. В якійсь момент у двері почали сильно бити, потім двері розпахнули і одразу почали стріляти, це були російські солдати, лунало кілька пострілів, потім сусід став кричати, що в погребі лише цивільні люди, і постріли припинилися, двері зачинили. Після цього побачили, що [PERSON] не рухається, а на голові, у вісочній області - кров, куля влучила у вісок, ознак життя не подавала, загинула миттєво. Поховати [PERSON] змогли лише через три дні, коли обстріли стихли, прямо у дворі, біля погребу, зробили табличку, в ногах у [PERSON] закопали її паспорт. Виходячи із встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків. Згідно з положеннями п. 2 ч. 1ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень ч. 2ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно п. 8 ч. 1ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Станом на день розгляду справи воєнний стан в Україні не припинено. Згідно з положеннями статей 1, 5, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 12-2 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових дій) або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Відповідно до Переліку селище Роздольне Великоновосілківської територіальної громади Волноваського району Донецької області, де загинула [PERSON] , [INFO] , входить до переліку тимчасово окупованих територій (дата можливої окупації зазначена 26.06.2025). Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підпунктами 1,6,7,9 розділу ІІІ глави 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000№ 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5), встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі-лікарське свідоцтво про смерть); рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті (додаток 19), у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації. Разом з тим, у разі направлення судом рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення державна реєстрація смерті проводиться в день надходження копії такого рішення без звернення будь-якої особи. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. За ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Загальновідомим фактом, який не підлягає доведенню, суд вважає те, що станом на день розгляду справи с. Роздольне, Донецької області є окупованим, та входить до затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані). Заявниця є рідною сестрою померлої [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвами про народження, та іншими, наявними у справі документальними доказами (перераховані вище). Місце смерті останньої є територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, оскільки воно є тимчасово окупованою територією України. У цьому зв`язку заявниця об`єктивно не має можливості отримати в законному порядку оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] . Звернення в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне заявниці для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка, для подальшої реалізації прав неповнолітніх дітей, опікуном та піклувальником яких вона є, оформлення спадкових прав, відповідних виплат та т.і. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Пунктом 3 інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України №9-1130/0/4-16 з розгляду цивільних і кримінальних справ, передбачено, що під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. The Republic of Moldova and Russia", "Ilascuand Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257 1 ЦПК України. Сукупність наданих заявником доказів вказує на те, що [PERSON] померла в с. Роздольне, Донецької області, та оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті [PERSON] у визначений законодавством спосіб неможлива, суд вважає за необхідне встановити факт смерті останньої на окупованій території, у зв`язку з чим задовольняє вимоги заявниці.

Outcome: approved