Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі по тексту рішення - ТОВ «Юніт Капітал») звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 18016 грн. 00 коп., з яких заборгованість: за тілом кредиту складає 9200 грн. 00 коп., по відсотках за користування кредитом - 8816 грн. 00 коп.. Позов обгрунтовується тим, що 10 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (далі - ТОВ «Макс Кредит»), як первісним кредитором, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, був укладений кредитний договір №00-9896479, в якому сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Вказаний кредитний договір був укладений сторонами відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» у формі електронного документа шляхом його підписання відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 38618, введеного нею у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитодавця. На виконання умов договору ТОВ «Макс Кредит» перерахувало 10 серпня 2024 року на банківську карту відповідача № [NUMBER] грошові кошти в сумі 9200,00 грн.. Враховуючи, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, а також заміну у порядку укладення: 17 лютого 2025 року договору факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал сторони кредитора з ТОВ «Макс Кредит» на ТОВ «Юніт Капітал» позивач прохав стягнути із [PERSON] на його користь зазначену вище суму заборгованості. З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.. Відповідач по справі [PERSON] відзиву на позовну заяву ТОВ «Юніт капітал» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подала. ІІ. Заяви та клопотання. Представник позивача згідно викладеного в прохальній частині позовної заяви клопотання прохав суд провести розгляд цивільної справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.5 зворот). Згідно письмового клопотання представник позивача прохав суд витребувати від АТ «Універсал Банк» інформацію про: наявність у відповідача [PERSON] емітованої на її ім`я платіжної картки № [NUMBER] ; переказ та зарахування на вказаний картковий рахунок грошових коштів в сумі 8000,00 грн.; фінансовий номер телефону відповідача, а також надати первинні документи бухгалтерського обліку на підтвердження цієї інформації (а.с.7-8). Заяв та клопотань від відповідача по справі [PERSON] в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за її відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.62-63). Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року клопотання представника позивача про витребування письмових доказів задоволено частково та витребувано від АТ «Універсал Банк» виписку про рух коштів по рахунку № [NUMBER] , який був відкритий для обслуговування банківської картки відповідача [PERSON] за період з 10 серпня по 15 серпня 2024 року включно. В задоволенні клопотання в іншій частині - відмовлено (а.с.75-76). В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 06 лютого 2026 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 10 серпня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір кредитної лінії №00-9896479 (далі - Договір, кредитний договір, договір №00-9896479), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 38618, надісланого кредитодавцем (СМС-повідомленням) на зазначений позичальником фінансовий номер: [NUMBER] , що відповідає змісту пунктів 2.1 - 2.6, розділу 9 Договору та підтверджується довідкою про дії позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Макс Кредит» (а.с.9-14, 17). Згідно умов укладеного Договору (пункти 1.1, 1.2) ТОВ «Макс Кредит» надає відповідачу [PERSON] кредит у формі кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму ліміту 8000,00 грн. на умовах строковості, поворотності та платності строком до 05 вересня 2028 року, а відповідач зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обовязки, передбачені Договором.. Передбаченим п.2.8 Договору способом надання грошових коштів є перерахунок їх на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . За змістом пунктів 1.3, 1.4 Договору: 1) строк дії кредитної лінії (строк кредитування) - 360 календарних днів, датою остаточного повернення кредиту є 05 серпня 2025 року; 2) позичальник зобовязаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на 25 серпня 2024 року та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Судом також встановлено, що: 1) стандартна процентна ставка складає 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом та застосовується у межах строку дії кредитної лінії (за виключенням кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки) (пункт 1.5.1 Договору); 2) знижена процентна ставка становить 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом та надається позичальнику в якості заохочення та дії виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за періодичною датою оплати процентів (пункт 1.5.2 Договору); 3) кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми кредиту та складає 1200,00 грн., яку позичальник зобовязаний сплатити в останній день строку кредитування 05 серпня 2025 року (пункти 1.6, 3.5 Договору). 10 серпня 2024 ТОВ «Макс Кредит» на виконання умов кредитного договору через надавача платіжних послуг ТОВ «ПрофітГід» було здійснено переказ грошових коштів в загальній сумі 8000 грн. 00 коп. на платіжну картку відповідача [PERSON] за № [NUMBER] , що відповідає сумі кредиту та номеру платіжного засобу відповідача, зазначеним в пунктах 1.2, 2.8 Договору (а.с.19). Отримання відповідачем [PERSON] 10 серпня 2024 року кредиту шляхом зарахування на належний їй картковий рахунок кредитних коштів в сумі 8000,00 грн. підтверджується також випискою по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] , наданою АТ «Універсал Банк» (а.с.94-95). 17 лютого 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) було укладено договір факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал, за яким ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №00-9896479 від 10 серпня 2024 року в сумі 18016,00 грн. та штрафними санкціями в сумі 4000,00 грн., що безпосередньо підтверджується відповідним витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу (а.с.32-37, 47-48). Згідно з розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором в період з 10 серпня 2024 року по 17 лютого 2025 року сума заборгованості становить 18016,00 грн. (а.с.44). Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення нею 10 серпня 2024 року кредитного договору та отримання від ТОВ «Макс Кредит» кредитних коштів у зазначеному вище розмірі. Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом частково або в повному обсязі відповідачем [PERSON] під час судового розгляду також надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що договір кредитної лінії №00-9896479 від 10 серпня 2024 року був підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 38618, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання нею одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «Юніт Капітал» щодо здійснення саме відповідачем [PERSON] електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора 38618, суду надано не було. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, з урахуванням викладеного, включення позивачем до умов кредитного договору плати у формі комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми кредиту (1200,00 грн.) відповідає положенням ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та є правомірним. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за договором кредитної лінії №00-9896479 від 10 серпня 2024 року, вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 8000,00 грн., заборгованість за комісією - 1200,00 грн., заборгованість за процентами визначена шляхом зазначення суми процентів за кожний день, починаючи з 10 серпня 2024 року по 24 жовтня 2024 року (76 днів) з розрахунку по 116,00 грн. в день, що становить в загальному розмірі 8816,00 грн.. Сума штрафних санкцій складає 4000,00 грн.. Сума сплачених відповідачем грошових коштів відсутня. Одночасно з цим в позовній заяві зазначено про те, що позивачем не здійснювалось жодних нарахувань за кредитним договором. Визначена позивачем, як ціна позову, сума заборгованості, так і сума, яку позивач, діючи на власний розсуд, визначив у прохальній частині, як майнову вимогу до відповідача, становить 18016,00 грн.. Отже, позивачем до суми заборгованості відповідача включені: заборгованість за кредитом - 8000,00 грн. та заборгованість за процентами - 8816,00 грн., без урахування суми нарахованих штрафних санкцій (4000,00 грн.). Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості в частині складової заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, суд приходить до наступного висновку. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року (далі по тексту - Закон №3498-IX), ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною пятою такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Згідно з пунктом 17 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Судом встановлено, що договір кредитної лінії №00-9896479 був укладений відповідачем 10 серпня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом №3498-ІХ, а тому зазначені вище положення ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру процентної ставки підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін. Враховуючи викладене, денна процента ставка за користування кредитом за період з 10 серпня по 20 серпня 2024 року - 1,5% та з 21 серпня 2024 року по 05 серпня 2025 року (останній день строку дії договору) - 1,0%. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, нарахування первісним кредитором процентів за користування кредитом здійснювалось за процентною ставкою 1,45% в день, що становить 116,00 грн. (1,45% від 8000,00 грн.). Отже, з урахуванням наведених вище законодавчих обмежень розміру процентної ставки, розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача по справі [PERSON] становить 6476,00 грн. та підтверджується наступним розрахунком, проведеним судом: 1) за період з 10 серпня 2024 року по 20 серпня 2024 року - 1276,00 грн. (116,00 грн. х 11 днів, де 116,00 грн. це 1,45% від 8000,00 грн.); 2) за період з 21 серпня 2024 року по 24 жовтня 2024 року (кінцева дата, зазначена в розрахунку заборгованості) - 5200,00 грн. (80,00 грн. х 65 днів, де 80,00 грн. це 1,0% від 8000,00 грн.); 3) загальний розмір заборгованості за процентами становить 6476,00 грн. (1276,00 грн. + 5200,00 грн.). При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання, приходить до висновку, що відповідачем по справі [PERSON] не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання нею зобовязань за кредитним договором, в тому числі не спростовано розміру заборгованості за наданим кредитом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору кредитної лінії №00-9896479 від 10 серпня 2024 року, укладеного між ним первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит», а також укладеного в подальшому договору факторингу. Зазначені договори з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавались судом недійсними. Отже, набуття позивачем ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги заборгованості за договором кредитної лінії №00-9896479 від 10 серпня 2024 року у передбаченому законом порядку та у визначеному згідно умов цього договору розмірі під час судового розгляду відповідачем спростована не була. Судом також враховується, що у даній справі відповідачем [PERSON] дії фінансових установ щодо виконання кредитного договору не оскаржені, власний розрахунок заборгованості не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитом та її розміру. На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобовязань за договором кредитної лінії №00-9896479 від 10 серпня 2024 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом та комісії) у розмірах та строки, передбачені цим договором, та приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення із [PERSON] на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за: тілом кредиту в сумі 8000 грн. 00 коп., процентами за користування кредитом в сумі 6476 грн. 00 коп. та комісією за надання кредиту в сумі 1200,00 грн., а всього в загальному розмірі 15676 грн. 00 коп.. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8 (а.с.1). З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача по справі [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «Юніт Капітал» кошти по сплаті судового збору в розмірі 2107 грн. 77 коп. (2422 грн. 40 коп. (100%) - 314 грн. 63 коп. (12,988455 %), при цьому 12,988455 % = 2340 грн. 00 коп. (сума процентів, у стягненні якої судом відмовлено), що були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України). У поданій до суду позовній заяві представником ТОВ «Юніт Капітал» зазначено про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомоги в розмірі 7000,00 грн.. На підтвердження зазначеного розміру понесених ТОВ «Юніт Капітал» витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача були надані копії: 1) договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал», як клієнтом, та адвокатським бюро «Соломко та партнери» в особі керуючого бюро - адвоката Соломки О.В., яким передбачено отримання винагороди адвокатським бюро за надання правничої допомоги у формі гонорару, який складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору (а.с.50-51); 2) протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №10/09-/25-02 від 10 вересня 2025 року, яким визначена вартість наступних послуг за 1 годину: усна консультація - 500,00 грн., вивчення матеріалів справи - 500,00 грн., аналіз судової практики - 500,00 грн., складання позовної заяви - 2500,00 грн. (а.с.51 зворот); 3) додаткової угоди №25770867283 до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, за змістом якої адвокатське бюро зобовязується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості із [PERSON] (а.с.52); 4) акту прийому-передачі наданих послуг, з якого вбачається перелік та вартість наданих послуг: складання позовної заяви до позичальника [PERSON] (2 год.) - 5000,00 грн., вивчення матеріалів справи (1 год.) - 1000,00 грн., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації щодо зарахування кредитних коштів на рахунок боржника (1 год.) - 500,00 грн., підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок боржника (1 год.) - 500,00 грн. (а.с.53); 5) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Соломка О.В. (а.с.27); 6) ордера на надання ТОВ «Юніт Капітал» правничої допомоги адвокатом Соломко О.В. (а.с.28). В судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно клопотання, викладеного в прохальній частині прохав провести розгляд справи за його відсутності за наявними у справі доказами (а.с.5 зворот). На дату судового розгляду справи по суті письмових заперечень від відповідача [PERSON] щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката подано не було. При вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення із відповідача зазначеного у позовній заяві розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання цих вимог суд відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом правового висновку, викладеного в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У постанові від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20 Верховний Суд зазначив про те, що аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів враховує, що адвокат - це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 24-26), від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обгрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: dismissed