Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення юридичного факту та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В позовній заяві позивач просить суд встановити юридичний факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті [INFO] [PERSON] ; визнати за [PERSON] , як спадкоємцею четвертої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] , право на земельну частку (пай) в селянській спілці «Золотий колос», розміром 1,22 умовних кадастрових гектарів, під номером 534 до списку громадян членів селянської спілки, які мають право на земельну частку (пай), згідно додатку 1 до державного акта на право колективної власності на землю серії ТР № 25, виданого 28.12.1995 року відповідно до розпорядження голови Заліщицької РДА від 25.01.1996 року № 49, був включений [PERSON] . Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 01.07.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Згідно ухвали Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14.10.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. №3141) просить відмовити в задоволенні позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, оскільки у позивача відсутні документи, що підтверджують факт прийняття спадщини та позивач є неналежною спадкоємицею майна [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні 05.02.2026 року позов підтримав та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач не делегував свого представника в судове засідання, подав клопотання про розгляд справи без участі його представника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 05.02.2026 року повідомила, що померлий [PERSON] є дядьком [PERSON] , яка його доглядала та вступила в управління спадковим майном. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 05.02.2026 року повідомила, що померлий [PERSON] є дядьком [PERSON] , яка його доглядала та вступила в управління спадковим майном. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши відзив на позовну заяву, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. [INFO] помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №10, що стверджується записом акта про смерть № 10 від 10.06.1996 року. Згідно довідки Дзвиняцького старостинського округу Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області №19-4/100 від 11.03.2025 року, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 1947 року до моменту смерті. На момент смерті проживав один, в зареєстрованому шлюбі не перебував. В управління спадковим майном [PERSON] вступила його племінниця [PERSON] . Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) в селянській спілці «Золотий колос», розміром 1,22 умовних кадастрових гектарів, до списку громадян членів якої під номером 534 згідно додатку 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії ТР № 25, виданого 28.12.1995 року, відповідно до розпорядження голови Заліщицької РДА 49 від 25.01.1996 року був включений [PERSON] . Вказане підтверджується відповіддю Головного Управління Держгеокадастру у Тернопільській області № В-81/0-88/6-25 від 21.03.2025 року. Від встановлення юридичного факту прийняття спадщини [PERSON] залежить виникнення майнового права позивача на нерухоме спадкове майно після смерті [PERSON] , як спадкоємці за законом. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним: довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування: копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини: запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі): інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що позивач [PERSON] вступила в управління спадковим майном померлого [INFO] [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1264 ЦК України, позивач має право на спадкування майна, що належало померлому [PERSON] , як спадкоємця четвертої черги за законом. Положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довідки Дзвиняцького старостинського округу № 19-4/100 від 11.03.2025 року в управління спадковим майном [PERSON] вступила його племінниця [PERSON] , що проявилося в наявності у неї на руках правовстановлюючих документів, виданих на ім`я померлого, а також у догляді за будинком. Таким чином після смерті [PERSON] інші спадкоємці, крім позивача [PERSON] , відсутні. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі №265/6868/16-ц (провадження №61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19 зазначив, що звернення до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом допускається, якщо це в майбутньому порушує право власності на спадкове майно. Отже, звернення до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування цілком відповідає законодавству. Позивач [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги після смерті померлого [INFO] [PERSON] , який мав право на земельну частку (пай) у селянській спілці «Золотий колос», що стверджується вищевказаними належними та допустимими доказами. 16 травня 2025 року позивач звернулася до Заліщицької державної нотаріальної контори задля оформлення спадкових справ на майно після смерті [PERSON] 16 травня 2025 року в.о. державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори Інна Дідик в листі №203/02-14 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендувала звернутися до суду для встановлення факту прийняття спадщини та визначення належності майна померлому. Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 року, громадянин, включений до списку, який додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно з п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до ст.2 цього Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися після його смерті. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняла, як спадкоємець за законом четвертої черги [PERSON] , оскільки вступила в управління спадковим майном померлого. Таким чином, суд приходить до переконання, що даний позов слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved