Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання за ним права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 0723384700:03:001:0253 та на земельну ділянку площею 0,4100 га з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 0723384700:03:001:0252 в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтував тим, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповів йому. До складу спадщини увійшли і вищевказані земельні ділянки. Спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, подавши нотаріусу відповідну заяву. Інші спадкоємці відсутні. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на указану земельну ділянку нотаріус йому відмовив через відсутність реєстрації цього майна у державних органах, через що реалізація його спадкових прав можлива лише в судовому порядку шляхом надання права на завершення приватизації цієї земельної ділянки. У підготовче засідання сторони не з`явились. Позивач у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Від Вишнівської сільської ради в канцелярію суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника сільської ради. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідження матеріалів справи приводить суд до висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають положенням ст.ст.1216, 1218, 1222, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст.125, 126, п.1 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України. Підставність та обґрунтованість позову доводиться доданими до позову письмовими доказами та витребуваною судом у приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Каганюка О.Ю. копією спадкової справи № 35/2025 до майна померлого [INFO] [PERSON] та витребуваною з Волинського обласного державного нотаріального архіву копією спадкової справи №96/09 до майна померлого [PERSON] . Зокрема, на підставі цих доказів встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в селі Чмикос Ковельського району, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла сину [PERSON] , що встановлено із копії заповіту, посвідченого секретарем Радехівської сільської ради 03 листопада 2008 року. Ступінь родинного зв`язку між позивачем та спадкодавцем як сином та матір`ю доводиться копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] спадщину прийняв на підставі ст.1269 ЦК України, на частину спадкового майна отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Рішенням Радехівської сільської ради земельні ділянки площею 0,25 га та 0.41 га передані [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] , що підтверджується витягом з архівної копії рішення, копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . До складу спадщини після смерті матері позивача [PERSON] поміж іншого увійшли вищевказані земельні ділянки, які остання успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , що підтверджується довідкою Вишнівської сільської ради від 16.05.2024 року №1-45 та копією спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] №96/09. На указані земельні ділянки позивач виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідно до якої земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) присовєно кадастровий номер 0723384700:03:001:0253 га, а земельній ділянці з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 0723384700:03:001:0252. Постановою приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Каганюка О.Ю. від 14 серпня 2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на указане нерухоме майно через відсутність на нього правовстановлюючих документів. Відмова нотаріуса узгоджується з положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» та п.4.14, п.4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, ви-значені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не-охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положення ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У пункті 1 Перехідних положень Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Велика Палата Верховного Суду у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) виснувала, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. За життя спадкодавець [PERSON] набула у встановленому порядку відповідних майнових прав на земельні ділянки, тому в силу вищенаведених норм та позицій до позивача [PERSON] як спадкоємця за заповітом переходять в порядку спадкування усі набуті спадкодавцем майнові права, у тому числі, право на завершення розпочатої при житті спадкодавця процедури приватизації земельних ділянок, яка нині завершується виконанням вимог ст.ст.125, 126 ЗК України. Таким чином, враховуючи вище вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved