Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-9719364 від 13.04.2024 у розмірі 23 214,24 грн, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.04.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (первісний кредитор) та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-9719364 в електронній формі на суму 7 920,00 грн. Кредитний договір укладено з використанням системи дистанційного обслуговування клієнтів через мережу Інтернет. Відповідачка підтвердила свою волю на укладення договору шляхом введення одноразового ідентифікатора (SMS-коду) 33561, що відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису та є належним способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Під час укладення кредитного договору первісним кредитором здійснено ідентифікацію та верифікацію відповідачки згідно з вимогами чинного законодавства. Відповідачка пройшла процедуру реєстрації на сайті кредитодавця, отримала доступ до особистого кабінету, ознайомилася з чинною редакцією Правил надання коштів у позику та Паспортом споживчого кредиту. На виконання умов кредитного договору первісний кредитор 13.04.2024 ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER], що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Згідно з умовами кредитного договору відповідачка зобов`язалася повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом у встановлені договором строки. Однак, відповідачка свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула, відсотки не сплатила. 21.10.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, згідно з яким право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Відступлення права вимоги оформлено відповідно до вимог статей 512, 514, 1077, 1078 Цивільного кодексу України. Станом на момент подання позову заборгованість становить 23 214,24 грн, з яких: 7 920,00 грн - тіло кредиту та 15 294,24 грн - відсотки за користування кредитом. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог статті 130 Цивільного процесуального кодексу України. Відзиву на позовну заяву не надала, заперечень проти позову не заявляла, клопотань не подавала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд встановив наступні обставини. 13 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (кредитодавець) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] ) було укладено кредитний договір № 00-9719364 на суму 7 920,00 грн. Кредитний договір укладено в електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Згідно зі статтею 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідачка підтвердила свою волю на укладення договору шляхом введення одноразового ідентифікатора (SMS-коду) 33561. Після вчинення акцепту позичальником кредитодавцем на кредитний договір накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу. Факт отримання коштів відповідачкою підтверджується наступними доказами: - довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.12.2025, згідно з якою платіжна картка № [NUMBER] ( [NUMBER] ) належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - випискою по рахунку № [NUMBER] за період 13.04.2024 - 18.04.2024, яка підтверджує, що 13.04.2024 на вказану картку було зараховано кошти у сумі 7 200,00 грн; - повідомленням від ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» про перерахування грошових коштів, що підтверджує факт виконання кредитодавцем своїх зобов`язань щодо надання кредиту; - довідкою про ідентифікацію, що підтверджує належність номера телефону [NUMBER] відповідачці. Таким чином, судом встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі та факт отримання відповідачкою грошових коштів від кредитодавця. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (фактор) було укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, згідно з яким клієнт відступив фактору право грошової вимоги до позичальника за кредитним договором № 00-9719364 від 13.04.2024. Факт відступлення права вимоги підтверджується договором факторингу, Реєстром боржників № б/н від 21.10.2024, Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 21.10.2024 та платіжною інструкцією про сплату фінансування. Станом на дату подання позову відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, кредит не повернула, відсотки не сплатила. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на дату подання позову становить 23 214,24 грн, з яких: - основний борг (тіло кредиту) - 7 920,00 грн; - відсотки за користування кредитом - 15 294,24 грн. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та вважає його правильним і обґрунтованим. Оцінюючи подані докази за правилами статті 89 Цивільного процесуального кодексу України та зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів. Згідно зі статтею 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Порядок укладення електронних договорів регулюється Законом України «Про електронну комерцію». Згідно зі статтею 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі з дотриманням вимог чинного законодавства. Відповідачка підтвердила свою волю на укладення договору шляхом введення одноразового ідентифікатора (SMS-коду), що прирівнюється до власноручного підпису згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Таким чином, суд дійшов висновку, що між первісним кредитором та відповідачкою був укладений кредитний договір у письмовій (електронній) формі, який є чинним та таким, що породжує для сторін відповідні права та обов`язки. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 статті 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що 21.10.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу, згідно з яким право вимоги заборгованості за кредитним договором № 00-9719364 від 13.04.2024 перейшло до позивача. Даний факт підтверджується договором факторингу, реєстром боржників, актом приймання-передачі та платіжною інструкцією. Таким чином, позивач набув право вимагати від відповідачки виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідачка не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, не повернула кредит та не сплатила відсотки за його користування. Позивач надав суду належні та достатні докази на підтвердження обґрунтованості своїх вимог. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 23 214,24 грн. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Також позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, додатковою угодою № 25770792936 від 11.09.2025 та актом прийому-передачі наданих послуг. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, сплачений позивачем при поданні позовної заяви, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, додаткову угоду до нього та акт приймання-передачі наданих послуг, якими підтверджуються витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Оцінюючи заявлені позивачем витрати на правничу допомогу, суд бере до уваги характер спору, його складність, обсяг виконаних адвокатом робіт (вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви, підготовка адвокатського запиту та клопотань), ціну позову. Враховуючи, що дана справа є типовою справою про стягнення заборгованості за кредитним договором, розглядалася судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, судове засідання не проводилося, участь адвоката в судовому засіданні не була потрібна, суд вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є дещо завищеним. З урахуванням критеріїв співмірності, передбачених частиною 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, а також практики розгляду аналогічних справ, суд вважає за справедливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 3 500,00 грн (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Таким чином, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 5 922,40 грн (2 422,40 грн судового збору + 3 500,00 грн витрат на правничу допомогу).

Outcome: approved