Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

В грудні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт її проживання з [PERSON] , [INFO] , який зник безвісти 05 березня 2025 року, однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з 01 вересня 2014 року по [INFO] . В обґрунтування вимог вказувала, що з 01.09.2014 по 05.03.2025 проживала разом з [PERSON] як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу. Вони проживали за однією адресою, вели спільне господарство, відвідували сімейні та дружні заходи, піклувались один про одного. [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , а 05 березня 2025 року зник безвісти під час виконання бойового завдання. Встановлення вище вказаного факту необхідно заявниці для звернення на законних підставах, як дружині зниклого безвісти військовослужбовця, до Збройних Сил України, Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливий обставин, та до інших уповноважених органів щодо розшуку безвісти зниклого. Ухвалою суду від 03 грудня 2025 року заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які нею усунено 12 грудня 2025 року. Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами окремого провадження. При розгляді справи [PERSON] заяву підтримала та просила задовольнити з викладених в ній обставин, суду пояснила, що встановлення такого факту необхідне їй для звернення до відповідних органів щодо розшуку зниклого безвісти військовослужбовця [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. З цього приводу вона зверталась до Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими в м.Хмельницькому, де їй усно відмовили у вирішенні питань щодо розшуку [PERSON] , посилаючись на відсутність судового рішення про встановлення факту їх проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак створили їй особистий електронний кабінет, але вона не має до нього доступу. Заявниця також зверталась до військової частини, яка на її прохання повернула речі [PERSON] . До правоохоронних органів щодо зникнення [PERSON] вона не зверталась, так як вважає, що не має юридичного права на таке звернення, оскільки не є його законною дружиною. На отримання грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця не претендує, ці кошти отримують його батьки. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Балтак Д.О. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, мотивуючи тим, що встановлення фактів судом в порядку окремого провадження можливе лише у разі, коли такі факти породжують юридичні наслідки та досягається мета їх встановлення. В даному випадку метою встановлення вказаного вище факту є вчинення заявницею дій та отримання інформації щодо розшуку зниклого безвісти військовослужбовця, однак Верховний Суд в п. 38 постанови від 09.10.2025 у справі № 314/510/25 зазначив, що виникнення та реалізація прав близьких родичів таких осіб, до числа яких відносяться і особи, що спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, не ставиться в залежність від рішення суду про встановлення факту спільного проживання. А тому заявниця без рішення суду про встановлення факту спільного проживання має право на реалізацію своїх прав щодо розшуку [PERSON] та звернення з даного приводу до будь-яких органів, які не мають права їй відмовити. Крім того нею не надано будь-яких доказів щодо звернення до відповідних органів з приводу розшуку зниклого безвісти військовослужбовця та відмови таких органів у здійсненні відповідних дій чи наданні інформації, а подати заяву про зникнення особи, може будь-яка інша особа. При цьому зазначив, що можливо факт, який просить встановити заявниця дійсно є, однак його встановлення не призведе до досягнення мети, яку вона зазначила. Вважає, що права заявниці не порушені, а ухвалення судового рішення на майбутнє не можливе. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, до суду надійшли письмові заяви вказаних осіб, в яких вони просили розгляд справи проводити у їх відсутності та зазначили, що їх син [PERSON] з 2014 року по 2025 рік проживав однією сім`єю з [PERSON] . Заслухавши пояснення заявниці, представника заінтересованої особи Міністерства оборони України, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, суд зазначає про наступне. Встановлено, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , [INFO] , є [ADDRESS] (а.с.7-8). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою місця проживання по [ADDRESS] (а.с.9). При укладенні декларації № 0001-44ЕТ-Т200 12 листопада 2018 року з сімейним лікарем [PERSON] вказав місце свого фактичного проживання за адресою [ADDRESS] , довіреною особою пацієнта у разі настання екстреного випадку з пацієнтом зазначив [PERSON] (а.с.11). Місце проживання [PERSON] по [ADDRESS] зазначене в ухвалі Полтавського районного суду Полтавської області від 28.09.2017 (а.с.14), на вказану адресу Полонським районним судом Хмельницької області та апеляційним судом Хмельницької області в липні 2015 року здійснювалось надсилання кореспонденції для [PERSON] (а.с.13, 37). [PERSON] 29 серпня 2006 року розірвала шлюб з [PERSON] , про що свідчать дані копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.47). [PERSON] 18 травня 2010 року розірвав шлюб з [PERSON] , що підтверджується відомостями копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.02.2013 (а.с.48). З даних сповіщення сім`ї № 68 вбачається, що [INFO] за вих. №47/68/1478 від 06.03.2025 сповіщено [PERSON] , що її син солдат [PERSON] 05 березня 2025 року зник безвісти (а.с.10). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили суду, що [PERSON] та [PERSON] з 2014 року до зникнення останнього проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в будинку, належному заявниці, вели спільне господарство, разом працювали на городі та в саду, проводили ремонтні роботи, [PERSON] зробив майстерню біля будинку. Свідки [PERSON] та [PERSON] також пояснили, що [PERSON] та [PERSON] мали спільну спальну кімнату зі спільним ліжком, їздили до батьків [PERSON] на Черкащину. Свідок [PERSON] додав, що [PERSON] мав гарні стосунки з дітьми [PERSON] , спільних дітей вони не мали. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Досліджені в судовому засіданні письмові докази: декларація з сімейним лікарем, копія ухвали суду від 28.09.2017, супровідні листи судів, та показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у своїй сукупності підтверджують, що [PERSON] та [PERSON] у період з 01.09.2014 по 05.03.2025 мали спільний побут, вели спільне господарство, між ними були наявні взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, що свідчить про їхнє спільне проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу. При цьому суд не бере до уваги надану заявницею довідку про зарахування коштів на рахунок клієнта [PERSON] за період з 18.01.2025 по 18.01.2025 (а.с.12), оскільки з неї неможливо встановити інформацію про особу, яка здійснила перерахування коштів, а також роздруківку фотокарток, по тій причині, що суду достеменно не відомо як виглядає [PERSON] , а тому неможливо ідентифікувати його особу на поданих фотокартках. Як зазначає заявниця, метою встановлення вище вказаного факту є можливість її звернення на законних підставах до Збройних Сил України, Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливий обставин, та до інших уповноважених органів щодо розшуку безвісти зниклого військовослужбовця [PERSON] , та отримання від перелічених органів відповідей, довідок тощо. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Частиною четвертою статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року передбачено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб належать, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Статтею 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» № 2505-VIII від 12.07.2018 (далі Закон № 2505-VIII) до числа близьких родичів та членів сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, віднесено, зокрема, осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Статтею 6 Закону № 2505-VIII визначені права близьких родичів та членів сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин,в тому числі право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме) (ч. 1 ст. 6 Закону № 2505-VIII) . Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України (ч. 2 ст. 6 Закону № 2505-VIII) . Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб (ч. 3 ст. 6 Закону № 2505-VIII) . При цьому виникнення і реалізація передбачених ст.6 Закону ч. 1 ст. 6 Закону № 2505-VIII) прав не ставиться у залежність від рішення суду про встановлення факту спільного проживання. Такий висновок викладений в п.38 постанови Верхового Суду від 09 жовтня 2025 року у справі № 314/510/25. На підставі зазначеного суд вважає, що права заявниці як члена сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця [PERSON] , яким вона є у розумінні ст.1 Закону № 2505-VIII, безпосередньо визначені у ст.6 вказаного Закону та не потребують додаткового підтвердження рішенням суду про встановлення факту їхнього спільного проживання однією сім`єю без шлюбу. Крім того, [PERSON] не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона зверталась до відповідних державних органів щодо розшуку [PERSON] та отримала відмову, мотивовану відсутністю рішення суду про встановлення факту їх спільного проживання, щоб свідчило про необхідність охорони її прав, свобод та інтересів або створення умов здійснення нею відповідних прав. Суд не бере до уваги пояснення заявниці про усну відмову, надану їй Координаційним штабом, та відсутності доступу до її особистого електронного кабінету, оскільки така не підтверджена належними та допустимими доказами, а доступ до особистого електронного кабінету здійснюється з сайту Координаційного центру за допомогою електронного підпису, Bank ID або Дія.Підпис, які підтверджують особу власника електронного кабінету. Також суд не приймає до уваги пояснення [PERSON] щодо її не звернення до правоохоронних органів відносно розшуку [PERSON] по причині того, що вона не є його законною дружиною, оскільки відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 18 Закону № 2505-VIII заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, може бути подана родичем такої особи, представником військового формування, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, громадським об`єднанням або будь-якою іншою особою, якій стало відомо про зникнення. На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що встановлення факту, про який просить заявниця, не призведе до юридичних наслідків, які є метою його встановлення, визначеною [PERSON] , оскільки її правовий статус члена сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця визначений в ст.1 Закону № 2505-VIII, тож виникнення та реалізація її прав щодо розшуку [PERSON] визначені вказаним Законом, не ставляться у залежність від рішення суду про встановлення факту спільного проживання і не потребують додаткового підтвердження таким рішенням.

Outcome: dismissed