Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 20 вересня 2007 року між позивачем і відповідачем зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2011 року у справі № 2-359-2011 шлюб розірвано. Одночасно позивач просив залишити право батьківства на доньку за ним - позбавити батьківства відповідача, так як відповідач вихованням доньки не займається. В цій частині в позові відмовлено з тих підстав, що відповідач зазначила що не займається захованням дитини оскільки перебуває у місцях позбавлення волі, але стала на шлях виправлення. 28 серпня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси видав судовий наказ про стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судовий наказ не виконується, станом на січень 2025 року заборгованість за аліментами складає 80 540,35 грн. Вказує, що на даний час він працює в компанії ТОВ «Елеваторбуд» - ТМ «Сучасне вікно» на посаді складальника вікон з ПВФ. Він та донька проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 24 січня 2025 року складено акт опитування сусідів, які підтвердили їхнє місце постійного проживання. Також складено акт опитування сусідів, щодо участі та значення обох батьків у вихованні та догляду за [PERSON] . Відповідно до вказаного акту підтверджується, що [PERSON] з моменту народження по сьогоднішній день, проживає по зазначеній адресі з батьком та бабусею. З даного місця проживання відвідувала садок, а потім пішла навчатись в гімназію №9. Всі роки поряд з дитиною сусіди бачили батька та бабусю. Останній раз мати бачили 15 років тому. Дівчина вихована, доглянута. Вихованням її займається виключно батько та бабуся. Матір біля дитини не бачили. Зауважень до способу життя щодо виховання та утримання не має. Вказує, що відповідач [PERSON] , покинула дитину, коли їй було 1,5 роки. З того часу участі у вихованні не приймала, з дитиною не спілкувалась. В утриманні жодної участі не приймала. З того часу, матері дитини в житті дитини не було. Рішенням про призначення державної соціальної допомоги для батька з яким проживає і який виховує дитину було визначено позивача як особу, яка має право на отримання допомоги. Цьому рішенню передувало розгляд комісією питання щодо проживання дитини разом з батьком, участь матері у допомозі, соціально побутові умови. За результатом, було визначено, що мати участі в житті дитини не приймає. Позивач звертався до органу опіки та піклування з заявою щодо розгляду вказаного питання. В 2011 році було проведено комісію та ухвалено рішення щодо участі матері у вихованні дитини. Проте після вказаного засідання поведінка відповідача не змінилась. Дитина була з народження хворою на хронічний вірусний гепатит «С», рекомендований «Д» облік. Вказана хвороба отримана він народження, яку тривалий час лікували. Мати будучи обізнаною про це, не вживала жодних заходів для лікування дитини і не піклувалась про неї. Як стало відомо, відповідач має окрему сім`ю, одружена і виховує дитину. Дитина виступає за позбавлення батьківських прав і бажає проживати з батьком. Позивач вказує, що він самостійно виховує та утримує доньку, вона забезпечена житлом, навчається, допомагає по господарству, має коло друзів. Мати жодної участі в житті дитини не приймає. У зв`язку з цим, просить позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 28 березня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 10 вересня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 20 вересня 2007 року між позивачем і відповідачем зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2011 року у справі № 2-359-2011 шлюб розірвано. При розгляді даної справи, одночасно позивач просив залишити право батьківства на доньку за ним - позбавити батьківства відповідача, так як відповідач вихованням доньки не займається. В цій частині в позові відмовлено з тих підстав, що відповідач зазначила, що не займається захованням дитини, оскільки перебуває у місцях позбавлення волі, але стала на шлях виправлення. 28 серпня 2018 року Придніпровським районним судом м. Черкаси видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судовий наказ відповідачем не виконується, тому станом на січень 2025 року заборгованість за аліментами складає 80 540,35 грн., що підтверджено Розрахунком заборгованості Першого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ). Позивач вказав, що на даний час він працює в компанії ТОВ «Елеваторбуд» - ТМ «Сучасне вікно» на посаді складальника вікон з ПВФ. Він та донька проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 24 січня 2025 року складено акт опитування сусідів, які підтвердили їхнє місце постійного проживання. Також складено акт опитування сусідів, щодо участі та значення обох батьків у вихованні та догляду за [PERSON] . Відповідно до вказаного акту підтверджується, що [PERSON] з моменту народження по сьогоднішній день, проживає по зазначеній адресі з батьком та бабусею. З даного місця проживання відвідувала садок, а потім пішла навчатись в гімназію №9. Всі роки поряд з дитиною сусіди бачили батька та бабусю. Останній раз мати бачили 15 років тому. Дівчина вихована, доглянута. Вихованням її займається виключно батько та бабуся. Матір біля дитини не бачили. Зауважень до способу життя щодо виховання та утримання не має. Відповідно до довідки від 10.02.2025 в квартирі [ADDRESS] станом на 10.02.2025 зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 31.01.2025 видано характеристику на [PERSON] від Черкаської гімназії №9. Відповідно до вказаної характеристики матір жодної участі у вихованні і навчанні не приймала і не приймає. Позивач також вказав, що відповідач [PERSON] , покинула дитину, коли їй було 1,5 роки. З того часу участі у вихованні не приймала, з дитиною не спілкувалась. В утриманні жодної участі не приймала. З того часу, матері дитини в житті дитини не було. В позові також зазначено, що рішенням про призначення державної соціальної допомоги для батька, з яким проживає і який виховує дитину було визначено позивача як особу, яка має право на отримання допомоги. Цьому рішенню передувало розгляд комісією питання щодо проживання дитини разом з батьком, участь матері у допомозі, соціально побутові умови. За результатом, було визначено, що мати участі в житті дитини не приймає. Позивач звертався до органу опіки та піклування з заявою щодо розгляду вказаного питання. В 2011 році було проведено комісію та ухвалено рішення щодо участі матері у вихованні дитини. Проте після вказаного засідання поведінка відповідача не змінилась. Дитина була з народження хворою на хронічний вірусний гепатит «С», рекомендований «Д» облік. Вказана хвороба отримана він народження, яку тривалий час лікували. Мати будучи обізнаною про це, не вживала жодних заходів для лікування дитини і не піклувалась про неї. Позивач також зазначив, що відповідач має окрему сім`ю, одружена і виховує дитину. Позивач вказує, що він самостійно виховує та утримує доньку, вона забезпечена житлом, навчається, допомагає по господарству, має коло друзів. Мати жодної участі в житті дитини не приймає. Разом з цим, згідно Висновку від 20.05.2025 року, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , яка народилася [INFO] . Під час судового розгляду була заслухана думка доньки сторін [PERSON] щодо можливого позбавлення її матері батьківських прав та яка вказала на необхідність такого позбавлення батьківських прав з огляду на ті обставини, що вона вже понад 15 років з матір`ю не зустрічається, мати не цікавився її життям, навчанням, вважає що мати мала можливість приїздити до неї, брати участь у вихованні. Її вихованням займається лише батько та бабуся. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що [PERSON] з моменту народження по сьогоднішній день, проживає разом з батьком та бабусею. Всі роки поряд з дитиною бачили тільки батька та бабусю. Останній раз матір бачили 15 років тому. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі заст. 164 СК України - підставою позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п. 8 ст. 7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Суд також зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь в її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі №331/5427/17). Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 року в справі №562/2695/20, від 03.08.2022 в справі №306/7/20, від 11.01.2023 в справі №461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною. Судом під час розгляду справи встановлено, що мати дитини не займається вихованням доньки, не цікавиться її життям та духовним розвитком, дитина проживає з батьком, котрий повністю займається її вихованням та матеріальним забезпеченням. Відповідно до Розділу 1 п.1.5 огляду судової практики КЦС ВС - Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав. Таким чином, оскільки відповідачу не чинилися перешкоди брати участь у вихованні доньки та остання самостійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, який носить рекомендаційний характер, та з врахуванням встановлених судом обставин відсутності матері у житті дитини, вважає, що позивач довів та надав суду докази, які безспірно свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно доньки, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, протягом судового розгляду відповідач не змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, не намагалася віднайти можливість налагодити спілкування з дочкою, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: approved