Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

12.11.2025 представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» заборгованість за Кредитним договором №2808292 від 16.10.2019 у розмірі 24120 грн та судові витрати у розмірі: 2422,40 грн судовий збір, 6000 грн витрати на професійну правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 16.10.2019 між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту №2808292. ТОВ «Алекскредит» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного договору №2808292 від 16.10.2019. За цим Договором, кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування (надалі за текстом Кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов Договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України гривні, шляхом безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок позичальника не пізніше кінця робочого дня кредитодавця наступного за днем підписання договору. Таким чином, відповідач отримав кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000 грн. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. Окрім цього, 10.06.2025 між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» укладений Договір факторингу № АК-10/06/2025. Також, 07.07.2025 між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладений Договір факторингу № ДФ-07072025. Згідно Договору факторингу від 10.06.2025 та Договору факторингу від 07.07.2025 відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2808292 від 16.10.2019. Таким чином, сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та становить 24120,00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 12000 грн; заборгованість за відсотками становить 12120,00 грн. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою від 03.12.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 07.01.2026 з повідомленням сторін. 15.12.2025 представник відповідача - адвокат Підодвірний Т.І. подав відзив на позовну заяву, у якому щодо позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування зазначив, що на підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору від 16.10.2019 № 2808292. При цьому, приєднаний до матеріалів справи Договір не містить підписів сторін договору. Згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору від 16.10.2019 №2808292, такий укладено в режимі онлайн шляхом заповнення Відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Однак, разом із позовом Позивачем не надано жодного доказу, яким чином було ідентифіковано відповідача та яким чином надісланий та отриманий ним такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо. Окрім цього, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Також, Позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчив про отримання Відповідачем коштів. Позивач, у позовній заяві посилається на довідку ТОВ «Ве Фор Пей». Вказана довідка не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», та й взагалі, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не передбачено такого первинного облікового бухгалтерського документу як «довідка про перерахування коштів», а отже вона є неналежним та недопустимим доказом, який суд не повинен приймати до уваги. Окрім того, звертає увагу суду, що лист від ТОВ «Ве Фор Пей» не містить жодної інформації щодо особи отримувача коштів, як то ПІБ такої особи, її ІПН. Як і не містить призначення платежу: на підставі договору від 16.10.2019 № 2808292. Звертає увагу суду, що подані позивачем копія договору факторингу не містять будь-якої інформації, що могла б свідчити про відступлення права вимоги саме доВідповідача, як то ПІБ, номер кредитного договору та інші данні. Як доказ такого відступлення, Позивачем було направлено до суду витяг з реєстру боржників. Однак надані Позивачем Витяги виготовлено ним самостійно, як зацікавленою особою, та позивач може зазначити будь-яку інформацію, на власний розсуд. Окрім цього, відповідно до Графіку платежів, який є додатком, до нібито укладеного договору від 16.10.2019 року № 2808292, вартість договору, у випадку повернення Зобов`язань до спливу Узгодженого строку повернення кредиту, становить - 15 672 грн, а у випадку виникнення Заборгованості (неповернення Зобов`язань до спливу Узгодженого строку повернення кредиту) - 18 120,00 грн. Позивачем не надано до суду жодного доказу, що нібито укладений кредитний договір від 16.10.2019 року № 2808292 було змінено. 17.12.2025 представник позивача подав відповідь на відзив у якому зазначив, що відповідно до умов пункту 7.10 Договір про надання кредиту Сторони погодили, що Договір укладається в електронній формі на Сайті Кредитодавця www.alexcredit.ua згідно зі ст. 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Підписання Позичальником цього Договору відбувається шляхом акцептування Оферти (пропозиції укласти електронний Договір), яка відповідно до п. 2.25. https://alexcredit.ua/umovi містить усі істотні умови Договору, зразок факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки Кредитодавця, а також погодження (заяву, згоду) Позичальника щодо включення до цього Договору інформації щодо наявності кредитного посередника, прізвища, ім`я, по батькові Позичальника, типу Кредиту, мети отримання кредиту, порядку та умови надання Кредиту, загального розміру Кредиту, Узгодженого строку повернення кредиту. Акцептування Оферти здійснюється шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором та комбінацією Логіну та Пароля Особистого кабінету Позичальника. У розділі 7 Договору № 2808292 від 16.10.2019 наведено стандартні умови електронного договору, які не свідчать про порушення прав Позичальника чи про неналежне інформування. Наведені положення Договору підтверджують добровільність укладення правочину, належне інформування Позичальника та дотримання Кредитодавцем вимог законодавства при наданні фінансової послуги. Порядок укладення договору передбачає багаторівневу ідентифікацію, надання повної та достовірної інформації, обов`язкове ознайомлення з усіма істотними умовами, а також особисте підтвердження кожного етапу через одноразовий ідентифікатор. Це підтверджує, що позичальник свідомо погодився з умовами договору та мав можливість ознайомитись із всією необхідною інформацією до укладення правочину. Звертає увагу суду, що разом із позовом надано оригінал кредитного договору № 2808292 від 16.10.2019, укладеного в електронній формі. Також зазначає, що представником Відповідача не доведено порушення прав [PERSON] при укладенні Кредитного договору № 2808292 від 16.10.2019, що є їх процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення вищевказаного кредитного договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок. Стверджує, що лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № № 6019-ВП від 24.09.2025 - є належним і допустимим доказом фактичного перерахування кредитних коштів Відповідачу, адже містить усі обов`язкові реквізити електронного документа, що забезпечує автентичність і цілісність документа та підтверджує його юридичну силу та містить унікальні ідентифікаційні дані транзакції, що унеможливлює підробку або сумнів у достовірності операції. Окрім цього додаток № 1 до Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 та Додаток № 1 до Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 містять у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч. 1-2 ст. 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), до позовної заяви Позивачем були долучені саме витяги з Додатків № 1 до Договорів факторингу, що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України та містить лише дані Відповідача. Таким чином, доводи представника Відповідача, що ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» не надало належних та допустимих доказів набуття права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №2808292 від 16.10.2019, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Також зазначає, що проценти за користування кредитом, нараховані за весь період фактичного користування кредитними коштами до повного погашення заборгованості відповідно до п. 3.1. Договору. Таким чином, обставини, на які посилається представник Відповідача у відзиві, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог - є необґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладеного правочину, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. Ухвалою суду від 07.01.2026 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в АТ КБ «ПриватБанк», а судове засідання відкладено на 09.02.2026. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомленими, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань щодо розгляду справи не подавали. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 16.10.2019 між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №2808292 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі без додаткового забезпечення в розмірі та на умовах, визначених цим договором, у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України гривні. Сума кредиту складає 12000 грн 00 коп. Відповідно до п.1.6 договору, базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%; акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,02%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00%. Відповідно до п.1.9 договору, Сторони встановлюють узгоджений строк повернення кредиту: 30 календарних днів до 15.11.2019. Згідно п.4.7. договору, кредит вважається простроченим у разі несвоєчасної сплати основної суми кредиту та Процентів за користування кредитом, починаючи з наступного дня закінчення Узгодженого строку повернення кредиту, визначеного в п. 1.9. цього Договору, за умови, якщо Узгоджений строк повернення Кредиту не було продовжено шляхом укладення між сторонами Додаткової угоди. Договір був підписаний [PERSON] 16.10.2019 за допомогою одноразового ідентифікатора PS2808292. В графіку платежів, що є додатком №1 до договору № 2808292 від 16.10.2019, який також підписано [PERSON] , «у випадку виникнення Заборгованості» зазначено дату надання кредиту 16.10.2019, дата погашення кредиту 15.11.2019, у випадку виникнення заборгованості сума платежу за узгоджений строк повернення кредиту 18120 грн, в тому числі 12000 грн основна сума кредиту, 6120 грн проценти за користування кредитом, процентна ставка 1.70%., реальна процентна ставка 620.50%, орієнтовна вартість кредиту 18120 грн. Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № 6019-ВП від 24.09.2025 - в якому повідомляється, про успішність проведення платежу, а також міститься наступна інформація: 16.10.2019 на суму 12000 грн, маска картки [NUMBER] , код авторизації 327833, номер транзакції в системі WayForpay - 11333498382907948601453906122817 Відповідно до детального (щоденного) розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту № 2808292 від 16.10.2019, заборгованість [PERSON] складає 24120 грн, з яких: 12000грн сума кредиту, 6120 грн залишок процентів за користування кредитом (нараховані за період з 16.10.2019 по 15.11.2019), 6168 грн прострочені проценти за спеціальною процентною ставкою (нараховані в період з 16.11.2019 по 03.12.2019); відповідачем 17.06.2020 сплачено 168 грн, які зараховано на погашення прострочених процентів за кредитом. 10.06.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025, згідно якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняті такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр плату, у передбачений цим договором спосіб. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №АК-10/06/2025 від 10.06.2025 року, ТОВ «Секвоя Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2808292 від 16.10.2019 на загальну суму заборгованості в розмірі 24120 грн. 07.07.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» укладено Договір факторингу № ДФ-07072025, згідно із яким клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняті такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр плату, у передбачений цим договором спосіб. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №ДФ-07072025 від 07.07.2025 року, ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2808292 від 16.10.2019 на загальну суму заборгованості в розмірі 24120 грн. Згідно із вимогою-повідомленням № 2808292 від 10.07.2025, ТОВ «Солвентіс» зверталось до [PERSON] про обов`язок погашення заборгованості за кредитним договором № 2808292 від 16.10.2019. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Між сторонами виникли правовідносини щодо неналежного виконання відповідачем [PERSON] умов укладеного договору кредиту. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Так, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано договір про надання кредиту №2808292 від 16.10.2019, графік платежів, що є додатком 1 до цього Договору. Усі документи підписані відповідачем [PERSON] за допомогою за допомогою одноразового ідентифікатора PS2808292. Таким чином, стороною позивача доведено, що Договір про надання кредиту № 2808292 від 16.10.2019 з додатками до нього, було підписано Відповідачем за допомогою електронного підпис одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання між ним та Первісним кредитором такого правочину в електронній формі, оскільки без здійснення входу на сайт кредитора: https://alexcredit.ua/ за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету, внесення своїх персональних даних, номера телефону, договір з додатками до нього між сторонами не було би укладено. З огляду на викладене вище, суд вважає доведеним факт підписання [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відтак укладення договору узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Під час укладення кредитного договору сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Кредитодавець належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором та перерахував кредит у встановленому розмірі на картковий рахунок позичальника, що підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк». [PERSON] належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Так з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 27.01.2026, вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , контактний телефон [NUMBER] . Згідно виписки по рахунку № [NUMBER] , 16.10.2019 відбулось поповнення рахунку на суму 12000грн. Відтак, доводи сторони відповідача, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору відповідачем та перерахування на його картковий рахунок кредитних коштів у сумі 12000грн, спростовуються наявними доказами у матеріалах справи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21, п.38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до статті 1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Частиною 1 ст.1082ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Верховний Суд України у своїй постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 зробив висновок про те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. На підтвердження факту відступлення права вимоги до [PERSON] за Договором про надання кредиту № 2808292 від 16.10.2019 на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» від ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ», позивачем до позовної заяви було долучено наступні документи: копію Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10 червня 2025 року; копію Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10 червня 2025 року; копію платіжної інструкції № 185 від 16 червня 2025 р щодо проведення фінансування за Договором факторингу № АК-10/06/2025 від 10 червня 2025 року; Повідомлення про уточнення призначення платежу від ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ»; Оригінал Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07 липня 2025 р.; витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07 липня 2025 р.; копію платіжної інструкції № 812 від 08 липня 2025 р. з призначенням платежу: «Оплата ціни придбання згідно Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025, без ПДВ». Враховуючи, що Додаток № 1 до Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 та Додаток № 1 до Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 містять у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч. 1-2 ст. 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), до позовної заяви Позивачем були долучені саме витяги з Додатків № 1 до Договорів факторингу, що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України та містить лише дані Відповідача. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо). Таким чином, доводи представника відповідача, що ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» не надало належних та допустимих доказів набуття права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №2808292 від 16.10.2019, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 12000 грн підтверджено інформацією ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування суми кредиту та відповіддю АТ КБ «ПриватБанк». Однак, як вбачається з умов договору, що також узгоджується із графіком платежів, який є додатком №1 до договору та його невід`ємною частиною, які було підписано [PERSON] строк кредиту становить 30 днів до 15.11.2019. Враховуючи наведене, починаючи з 16.11.2019 у ТОВ «Алекскредит», як кредитодавця, було відсутнє право нараховувати проценти за даним кредитним договором. В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що позичальником [PERSON] було ініційовано пролонгацію дії договору та, відповідно, укладалися додаткові угоди між сторонами з цього приводу, проценти в сумі 6120 грн нараховані у межах строку кредитування (12000х1,7%х30днів), проценти в сумі 6168грн нараховані поза межами 30 денного строку кредитування, узгодженого сторонами й визначеного Договором № 2808292 від 16.10.2019, а отже вимога позивача про стягнення процентів за період з 16.11.2019 по 03.12.2019 не підлягає до задоволення, оскільки проценти за умовами договору можуть нараховуватися в межах строку дії останнього. Відтак доводи представника позивача, що проценти нараховані у період строку дії договору, а саме з моменту його укладення між сторонами та діє до повного виконання сторонами обов`язків за ним, є безпідставними, оскільки, як вбачається з умов договору, що також узгоджується із графіком платежів, який є додатком №1 до договору та його невід`ємною частиною, які було підписано [PERSON] строк кредиту становить 30 днів до 15.11.2019. Також, відповідачем [PERSON] 17.06.2020 сплачено 168 грн, які зараховано на погашення прострочених процентів за кредитом (за період з 16.11.2019 по 03.12.2019), тому сплачені кошти слід зарахувати до погашення заборгованості за процентами у період строку договору. В даному випадку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 12000 грн 00 коп та проценти у сумі 5952 грн 00 коп, тобто на загальну суму 17952 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно дост.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено в розмірі 2422.40 грн. Враховуючи, що позов задоволено частково, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1802,94 грн. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з приписами ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Представник позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу надав: договір про надання правої допомоги від 01.07.2025 №43657029, укладений між адвокатом Лівак І.М. та ТОВ «ФК «Солвентіс», додаткову угоду №2808292 від 30.09.2025 до договору №43657029 про надання правової допомоги від 01.07.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на загальну суму 6000 грн, акт №2808292 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 30.09.2025 на загальну суму 6000грн. Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial