Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК ГЕФЕСТ» звернулося в суд з позовом через систему «Електронний суд» до відповідача [PERSON] , у якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11367654000 від 03.07.2008 року за період з квітня 2017 року по січень 2024 року у розмірі 28 670,68 доларів США, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 03.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11367654000, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 70 000,00 долар США зі строком повернення до 03.07.2023 року. Відповідно до п.1.5. кредитного договору, кредит надається шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] . З метою підтвердження видачі відповідачу коштів на поточний рахунок, ТОВ «ФК Гефест» направлено на адресу ПАТ «УкрСиббанк» запит від 18.04.2024 року, у відповідь на який ПАТ «УкрСиббанк» повідомив, що запитувана інформація не може бути надана через належність її до банківської таємниці. 22.01.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, згідно якої змінено строк сплати процентів та викладено графік платежів в новій редакції. 09.01.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору, яка містить домовленість про розмір процентної ставки. 24.04.2009 року між Банком та відповідачем укладено Додаткову угоду №3 до Кредитного договору, згідно якої встановлено, що кінцевим строком повернення всієї заборгованості є 03.07.2025 року та змінено графік погашення кредиту. 03.07.2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором, між Банком та Відповідачем укладено Договір іпотеки №89529, згідно якого в іпотеку передано квартиру, для забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором. 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Згідно виписки передано право вимоги за Кредитним договором, заборгованість за яким склала 92 543,96 доларів США : за тілом 66 788,88 доларів США та за процентами 25 755,08 доларів США. За період видачі кредиту та до моменту його відступлення ПАТ «Дельта Банк», відповідач погасив кредит в сумі 3 211,12 доларів США, залишок заборгованість по кредиту становить 66 788,88 доларів США. 24.05.2019 року ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору №1436/К купівлі-продажу прав вимоги, відступив ТОВ «ФК Гефест» право вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до п.1.3 Договору №1436/К купівлі-продажу прав вимоги від 24.05.2019 року, права вимоги вважаються переданими покупцю з моменту підписання договору. Згідно платіжного доручення №31 від 24.05.2019 року позивач сплатив ПАТ «Дельта Банк» ціну договору в повному обсязі. З моменту набуття позивачем права вимоги до відповідача, останній жодного разу не здійснював погашення за Кредитним договором, а тому позивач був змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 10 липня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08 вересня 2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11367654000 від 03.07.2008 року за період з квітня 2017 року по січень 2024 року у розмірі 4754,32 доларів США, що є тілом кредиту, а також понесені судові витрати. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та зазначив, що датою дострокового повернення кредиту, яка визначена Банком АКІБ «Укрсиббанк» правонаступником якого є позивач та узгоджується із умовами Кредитного договору є 01 вересня 2015 року, оскільки 01 вересня 2015 року є 41 днем з дати відправлення на адресу позичальника вимоги за вихідним №31.4-08.3128/15 від 22.07.2015 року та одночасно 41 днем з дати її направлення банком. Фактично 01 вересня 2015 року відповідно до тексту вимоги та умов Кредитного договору було останнім днем для дострокової сплати всієї суми заборгованості. Даною письмовою вимогою у відповідності до умов кредитного договору Банк законно та обґрунтовано змінив графік погашення за кредитом та зобов`язав відповідача сплатити всю суму боргу фактично до 01.09.2015 року. Оскільки до кінця дня 31.08.2015 року позичальник всю суму прострочену заборгованість не сплатив, з 01 вересня 2009 року Банк отримав право на звернення до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення всієї суми заборгованості за кредитом або звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором банку. Таким чином кінцевою датою в межах 3-річного строку позовної давності є 01 вересня 2018 року. Обставини реалізації АКІБ «Укрсиббанк» дострокового права вимоги за кредитним договором №11367654000 від 03.07.2008 року встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.10.2016, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07.02.2017 року та постановою Касаційного цивільного суду від 04.07.2018 року по справі № 372/3675/15-ц. В той же час, як вбачається із позовної заяви позивач подав позовну заяву лише в середині 2025 року, тобто більше ніж через 9 років, після того, як у кредитора за кредитним договором №1367654000 виникло право на звернення до суду за захистом цивільного права. А тому з врахуванням ст.ст. 256, 257, 267,261 ЦК України, просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» звернувся до суду поза межами 3 річного строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 03 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно якого останній отримав кошти в сумі 70 000 доларів США. З метою забезпечення зобов`язань, 03 липня 2008 року між цими сторонами було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого предметом іпотеки є належна [PERSON] на прав власності однокімнатна квартира [ADDRESS] . 08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого права вимоги за кредитним договором від 03 липня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк». 24.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 1436/К, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» набуло право вимоги за кредитним договором №11367654000. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2016 року у цивільній справі № 372/3675/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 04 липня 2018 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» залишено без задоволення. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року залишено без змін. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем заборгованість відповідача за договором про надання споживчого кредиту №11367654000 від 03.07.2008 року за період з квітня 2017 року по січень 2024 року складає 28670,68 доларів США, що є тілом кредиту. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626,628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приведеного розрахунку заборгованості за кредитним договором, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором у погоджені сторонами строки не виконав, суму кредиту та проценти за користування ним не сплатив. Додатковою угодою №3 до договору про надання споживчого кредиту від 24.04.2009 року визначено зміну кінцевого терміну повернення кредиту, не пізніше 03.07.2025 року При порівнянні даних виписки з особового рахунку відповідача та з даними розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що суми використаних кредитних коштів, зазначені у виписці, відповідають сумам, зазначеним у розрахунку заборгованості, а тому доводи заперечень відповідача не знайшли свого підтвердження. Таким чином позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №11367654000 від 03.07.2008 року. Щодо строку позовної давності Договір №11367654000 від 03.07.2008 року з додатковою угодою №1 від 22.01.2009 року, з додатковою угодою №2 від 09.01.2009 року, з додатковою угодою №3 від 24.04.2009 року були укладені з 03.07.2008 року по 03.07.2025 року, тобто до 03.07.2025 року відповідач повинен був виконати всі умови договору, додаткові угоди та повернути отримані кошти. Суд, розглядаючи доводи представника відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, вважає за необхідне наголосити. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України). Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. ТОВ «ФК ГЕФЕСТ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості через систему «Електронний суд» 08 липня 2025 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 12. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року ( з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року, № 500 від 17 червня 2020 року, № 641 від 22 липня 2020 року, № 760 від 26 серпня 2020 року, № 956 від 13 жовтня 2020 року, № 1236 від 09 грудня 2020 року, № 104 від 17 лютого 2021 року, № 405 від 21 квітня 2021 року, № 611 від 16 червня 2021 року, №855 від 11 серпня 2021 року, № 981 від 22 вересня 2021 року, № 1336 від 15 грудня 2021 року, № 229 від 23 лютого 2022 року, № 630 від 27 травня 2022 року, № 928 від 19 серпня 2022 року, № 1423 від 23 грудня 2022 року, № 383 від 25 квітня 2023 року). Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стану з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на цей час. 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-IXп. 19 було викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Суд вважає, що позивачем не пропущено позовну давність при зверненні до суду, строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діяв до часу звернення до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК ГЕФЕСТ» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 14 355,03 грн, які сплачено позивачем за подання позову до суду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 500,00 грн. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 40 500,00 грн., які підтверджуються: договором №16 про надання правничої допомоги від 15.06.2020; актом виконаних робіт до договору наданням правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 40 500,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved