Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якого діє представник, адвокат Хлопов А.В., звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з Позивача на користь Відповідача на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2014 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, на підставі заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 11.12.2014 у справі № 635/8960/14-ц, з 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) до 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення молодшою дитиною - [PERSON] , повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.09.2010 сторони перебували у шлюбі, який рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.03.2024 було розірвано. Від шлюбу маютьдвох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати з відповідачем.Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11.12.2014 у справі № 635/8960/14-ц стягнуто з позивача аліменти на користь відповідача на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2014 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 05.05.2015 Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження. 28.10.2025 державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 01.10.2025 наявна переплата зі стягнення аліментів у розмірі 31 373,14 грн. Позивач зазначає, що діти неодноразово піддавались та продовжують піддаватися жорстокому поводженню та побиттям з боку матері. Так, після побиття відповідачем старшого сина [PERSON] , останній здійснював виклик поліції на адресу проживання зі свого номеру телефона через факт протиправного та жорстокого поводження відповідача з дітьми. Відповідач вигнала старшу дитину, та з жовтня 2025 року старший син проживає з сестрою позивача - [PERSON] . На даний час позивач перебуває на службі у ЗСУ. Наказом Служби у справах дітей Височанської селищної ради від 24.10.2025 вирішено тимчасово влаштувати [PERSON] , [INFO] , у родину [PERSON] з 24.10.2025 по 24.01.2026, яка визнана тимчасовим законним представником дитини. Позивач сплачує аліменти на двох дітей у розмірі 33 % від усіх доходів. Позивачу невідомо, куди витрачалися надані ним кошти на дітей, та чи використовувалися вони за призначенням. Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом, позивач зазначив, що фактично старшого сина наразі утримує сестра позивача та він сам, тож вважає, що розмір аліментів має бути зменшено. У зв`язку з тим, що дитина почала проживати із сестрою платника аліментів, який при цьому допомагає в його утриманні, а позивач продовжує їх сплачувати матері дитини, відбувається порушення як прав дитини на отримання таких платежів (так як дитині вони не надходять), так і майнових прав платника аліментів. При цьому, відповідач фактично використовує аліменти не за призначенням, адже старша дитина відповідні грошові кошти не отримує. Ухвалою суду від 02.12.2025 провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 29.12.2025 представником відповідача, адвокатом Темник О.Б. наданий відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти позову. Зазначено, що після розірвання шлюбу з позивачем, 25.06.2025 відповідач уклала другий шлюб з [PERSON] . Діти почали проживати в новій сім`ї з матір`ю та вітчимом. В зв`язку з імпульсивним характером старшого сина [PERSON] , складністю підліткового періоду, утворенням нової сім`ї, вагітністю відповідача, появою вітчима, в сім`ї почалися конфлікти між братами, [PERSON] та [PERSON] , які часто переростали в бійку. На цьому тлі, відповідач постійно нервувала та перебувала в стресовому стані, а тому вітчим, враховуючи стан дружини, намагався врегулювати конфлікти. Проте, в більшості випадків конфлікти не вщухали, а після побачень старшого сина [PERSON] з батьком, позивачем по справі, конфлікти розпалювалися з новою силою, оскільки позивач негативно налаштовує сина проти матері та вітчима. Дійсно, 13.10.2025 в сім`ї виник конфлікт між братами. Вітчим, аби захистити вагітну дружину від негативних емоцій намагався їх заспокоїти, запропонував їм залишити матір у спокої та поїхати з ним за місцем несення служби до сел. Золочів, Харківської області аби не засмучувати вагітну дружину. [PERSON] погодився поїхати з вітчимом, а [PERSON] сказав, що поїде до батька, на пропозицію відвезти його, заперечив та попросив викликати йому таксі. Відповідач не заперечувала та викликала через застосунок в телефоні сину таксі за адресою проживання позивача в сел. Покотилівка. Відсліджуючи шлях таксі в застосунку відповідач зрозуміла, що син поїхав до місця мешкання тітки позивача, [PERSON] . Пізніше, в ході телефонної розмови з [PERSON] , відповідач дізналася, що позивач відбув на військову службу, а сина залишив у його сестри [PERSON] в сел. Покотилівка. Син також повідомив, про бажання залишитися у тітки. Аби далі не провокувати конфлікт та дати час всім заспокоїтися, враховуючи стан вагітності та постійні стреси, відповідач вирішила не забирати силою сина додому. З сином відповідач постійно спілкувалася по телефону, коли дізналася від сина про наказ Височанської служби у справах дітей про залишення його на проживання у тітки. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт насильства з боку матері до синів позивачем не надано. Інформації щодо прийнятого рішення за заявою чи про внесення даного факту до ЄРДР позивачем також не надано. Під час перебування сина у тітки, відповідач перераховувала кошти для проживання на власну картку [PERSON] № [NUMBER] у загальній сумі 18000,00 грн., додавши на підтвердження відповідну банківську виписку. [INFO] відповідач народила дитину від другого шлюбу, та 15.12.2025 за проханням [PERSON] мати забрала його додому. У відзиві надані заперечення щодо тверджень позивача про нецільове використання відповідачем аліментів, які позивач сплачує на утримання дітей. Діти забезпечені усім необхідним. Крім того, відповідачем відкриті валютні рахунки на кожного з дітей, на які щомісяця вона перераховує частку сплачених аліментів. Заощаджені кошти мають піти на майбутнє навчання дітей. Спираючись на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для зменшення розміру аліментів відсутні. Позивач та його представник до судового засідання 27.01.2026 не з`явились. Від представника позивача, адвоката Хлопова А.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують. В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Темник О.Б. просила в задоволенні позову відмовити. Надала пояснення, аналогічні викладеним вище у відзиві на позов. 26.01.2026 представником відповідача долучені докази, що підтверджують обставини, викладені у відзиві. За наслідком судового засідання 27.01.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та визначив дату та час його проголошення 05.02.2026 о 15:00 год. Відповідно до ч.1ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи вищенаведене, дата ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 05.02.2026. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази зазначає таке. Встановлено, що сторони по справі мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 108, орган державної реєстрації актів цивільного стану - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції від 25.01.2011, свідоцтво № [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №381, орган державної реєстрації актів цивільного стану - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 27.03.2013, свідоцтво № [NUMBER] , де батьками зазначені сторони у справі. (а.с. 9) Як вбачається з інформаційного листа Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові від 28.10.2025 № 156279, згідно даних АСВП, на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 635/8960/14-ц виданого 03.04.2015 Харківським районним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2014 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с. 12) 28.10.2025 державним виконавцем складено розрахунок заборгованості, згідно якого, станом на 01.10.2025 наявна переплата зі стягнення аліментів у розмірі 31373,14 грн.(а.с. 13) Як вбачається з наданого свідоцтва про шлюб, відповідач 25.06.2025 повторно уклала шлюб з [PERSON] , актовий запис №651, змінивши дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Свідоцтво про шлюб видане Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції серія [NUMBER] . Згідно наказу № 60-ТВ від 24.10.2025 начальника Служби у справах дітей Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON] , [INFO] , який залишився без піклування батьків тимчасово влаштовано у родину [PERSON] , які проживають в [ADDRESS] з 24.10.2025 по 24.01.2026. Також визнано тимчасовим законним представником [PERSON] , [INFO] [PERSON] (а.с. 10) Згідно інформаційного листа ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області № 379148-20256 від 24.12.2025, 13.10.2025 надійшло повідомлення за фактом звернення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , (зареєстровано в ІКС ІПНП №23463). На час перевірки неповнолітній [PERSON] перебував у тітки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За даними відділу поліції мати [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувалась, обов`язки щодо виховання дітей виконує у повному обсязі з пріоритетом забезпечення прав та законних інтересів. Згідно довідки від 07.11.2025 по розгляду матеріалу ІПС ІПНП №23463 від 13.10.2025, затвердженої начальником ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, за фактом вчинення [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] умисних дій психологічного характеру, за результатами проведеної перевірки фактичних даних та достатніх обставин, які б свідчили про наявність ознак правопорушення встановлено не було, у зв`язку з чим, факт домашнього насильства відносно неповнолітньої дитини не встановлено. Подальшу перевірку припинено. Як вбачається з листа Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 05-22/1300/25 від 03.12.2025, за адресою: [ADDRESS] було здійснено перевірку умов проживання для дітей з матір`ю [PERSON] . Санітарний стан житла задовільний, квартира чиста, мебльована, всі комунікації працюють, в наявності необхідна побутова та відео техніка. В наявності повноцінне харчування. Встановлено, що для виховання, навчання та розвитку дітей створені належні умови. На час обстеження [PERSON] перебувала на дев`ятому місяці вагітності, однак підтримує порядок у оселі, готує повноцінне харчування. З сином [PERSON] підтримує зв`язок. Суду також надана психолого-педагогічна характеристика [PERSON] , [INFO] з його місця навчання, КЗ «Харківський ліцей №161 «Імпульс» Харківської міської ради» від 28.11.2025, де зазначено, що батько дитини [PERSON] на батьківських зборах був присутній один раз, протягом всього періоду навчання [PERSON] у ліцеї з вчителями активно не спілкувався та не цікавився навчальними успіхами сина. Мати , [PERSON] завжди відвідує батьківські збори. Є головою батьківської трійки. До своїх батьківських обов`язків ставиться відповідально. Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 180 СК встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ст. 141 СК батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11.12.2014, позивач [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. Позивач [PERSON] просить зменшити розмір аліментів до стягнення з нього частини заробітку, зазначивши підставою для такого зменшення, що старший син [PERSON] , [INFO] з жовтня 2025 року з відповідачем не проживає. Також, судом встановлено, що наказом № 60-ТВ Служби у справах дітей Височанської селищної ради від 24.10.2025 [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштований у родину [PERSON] , яка є родичкою позивача. Строк тимчасового влаштування дитини визначений наказом з 24.10.2025 по 24.01.2026, який на час ухвалення рішення сплив. Будь-яких відомостей про продовження такого строку, матеріали справи не містять. Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача відносно того, що необхідність зменшення розміру аліментів обумовлена фактом непроживання старшої дитини з відповідачем, оскільки сукупність досліджених доказів вказує на те, що влаштування неповнолітнього [PERSON] у родину [PERSON] носить тимчасовий характер та пов`язане з життєвими обставинами у родині відповідача та особливим підлітковим віком дитини. Інших підстав для зменшення розміру аліментів позивачем не надано. Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову. Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного, оскільки в позові відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed