Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] відповідно до якої просить стягнути заборгованість за Договором №7748293 про надання споживчого кредиту від 01.04.2024 року у розмірі 54 886,40 грн, судові витрати у розмірі 2 422,40 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.04.2024 р. між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] укладено Договір №7748293 про надання споживчого кредиту. Договір укладено за власного волевиявлення відповідача, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті ТОВ «АВЕНТУС Україна». Законодавством України передбачено оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Таким чином, відповідач уклав Договір №7748293 про надання споживчого кередиту від 01.04.2024 року з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 13 400,00 грн. Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 27.11.2024 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «АВЕНТУС Україна» укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача в сумі 54 886,40 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13 400,00 грн, заборгованість за відсотками 34 786,40 грн, заборгованість за пенею 6 700,00 грн. Просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою суду від 06.08.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в справі доказів, просить позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання, призначені на 21.10.2025, 12.12.2025 та 10.02.2026, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу місця його проживання, зареєстровану в установленому порядку, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Враховуючи викладене, виклик відповідача в судове засідання на 10.02.2026 року було здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов від нього на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01.04.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 7748293 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 12 400,00 грн, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,20 % в день за стандартною процентною ставкою, 0,44% в день - за зниженою процентної ставкою (п.п.1.3, 1.4, 1.5,1.5.2). Згідно п.2.1 Договору сторони погодили, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . За Додатком №1 до Договору визначено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та зазначено, що якщо позичальником не будуть виконані умови Договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені у Графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період складе 110 608,00 грн; проценти за користування кредитом складуть 98 208,00 грн; реальна річна процентна ставка складе 47 541,10 % річних; загальна вартість кредиту складе 110 608,00 грн. Крім того, 01.04.2024 року сторонами було підписано Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про споживчий кредит. Судом встановлено, що Договір про надання споживчого кредиту та Додаток №1 до нього було підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором С1358, а Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем одноразовим ідентифікаторомUG6370. 13.04.2024 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додаткову угоду до Договору №7748293 про надання споживчого кредиту від 01.04.2024 року, згідно п.1 якого сторони домовились збільшити суму кредиту на 1 000,00 грн, у зв`язку з чим погодили внести зміни до Договору, зокрема, щодо суми кредиту 13 400,00грн, та денної відсоткової ставки, розмір якої: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,20% в день, за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2,05% в день. За Додатком №1 від 13.04.2024 року до Договору про надання споживчого кредиту №7748293 від 01.04.2024 року визначено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та зазначено, що якщо позичальником не будуть виконані умови Договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені у Графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період складе 119 264,00грн; проценти за користування кредитом складуть 105 864,00грн; реальна річна процентна ставка складе 47 971,52 % річних; загальна вартість кредиту складе 119 264,00 грн. Додаткову угоду та Додаток №1 до неї відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором С7783. Факт зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача підтверджується інформаційним листом №20250519-436 від 19.09.2025 року, наданим ТОВ «ПЕЙТЕК», згідно якого: 01.04.2024 року о 19:30:09 року на платіжну картку клієнта, маска картки [NUMBER] , було перераховано кошти в сумі 12 400,00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» -8d45bfcb-9e0d-4f94-a5ca-a844188e917c, номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» - 44437793, банк еквайр АТ «ПУМБ». Згідно з карткою обліку Договору (розрахунок заборгованості) №7748293 від 01.04.2024, складеної ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», позичальник: [PERSON] , загальна заборгованість становить: 54 886,40грн, з яких: основний борг 13 400,00 грн, проценти 34 786,40грн, штрафи 6 700,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Згідно із пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1ст. 1077 ЦК України). Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частинами першою та сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду з цим позовом, представник позивача посилався на те, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу, за яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало своє право вимоги позивачу. Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів того, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача згідно укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року. Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копію витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року з відомостями щодо боржника: [PERSON] , ІПН боржника [NUMBER] , номер кредитного договору 7748293, загальна сума заборгованості 54 886,40 грн, з яких: 13 400,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 34 786,40 грн - сума заборгованості за відсотками, 6 700,00 грн - сума заборгованості за пенею. Також позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копію платіжної інструкції №10772 від 27.11.1024 року на підтвердження оплати ним на рахунок ТОВ «Авентус Україна» ціни продажу за Договором факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року. Водночас, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження підписання сторонами Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №3, після чого право вимоги вважається відступленим Фактору відповідно до умов п.1.2, п.1.6 Договору факторингу. Тобто, підписаного сторонами Договору факторингу та скріпленого їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, після чого, як це встановлено п.1.2, п.1.6 Договору факторингу, Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги, матеріали справи не містять. До матеріалів справи позивачем не долучено визначені п.10.11 Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року додатки, що складають його невід`ємну частину, а саме: Додаток № 1 Форма Реєстру Божників в електронній формі; Додаток № 2 Форма Додаткова інформація до Реєстру Боржників в електронній формі; Додаток № 3 Форма Акту прийому-передачі Реєстру Боржників в електронній формі; Додаток № 4 - Форма Акту прийому-передачі Документації в електронній формі; Додаток № 5 Форма Картки обліку Договору (Розрахунку заборгованості), в електронній формі. Таким чином, копія наданого суду Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року є неповною та не відображає узгоджені та затверджені сторонами форми Додатків №1-№5 до Договору, зокрема, форму Реєстру Боржників, та форму Акту прийому-передачі Реєстру Боржників. Тим самим не доведено, що долучена до матеріалів позовної заяви копія витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року, в який включена інформація щодо боржника [PERSON] є витягом з Реєстру Боржників, сформованим згідно умов Договору факторингу, а саме згідно затвердженої його сторонами форми Додатку №1. Отже, позивачем не доведено обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених Договором факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У своїй позовній заяві ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просило розглянути справу за відсутності його представника, та на підставі наявних у справі доказів, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів заявлено не було, позивач в позовній заяві вказав на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Інші доводи позивача, наведені ним у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини щодо недоведеності позивачем переходу до нього права вимоги до відповідача згідно Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed