Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

07 листопада 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 21.06.2017 вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 261. Однак сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Спільне життя як подружжя і збереження сім`ї між ними неможливо, їх сім`я фактично розпалася. Окрім того, від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , а відповідач проживає окремо від них. За вказаних обставин, з підстав того, що їх сім`я фактично розпалася, а відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає, звертається із даним позовом до суду та просить суд розірвати шлюб між ними та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина : [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду із позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 21 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено сторонам щодо строків подання письмових заяв по суті справи. Позивач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, приходить до таких висновків. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] 21 червня 2017 року уклали шлюб, який був зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 261, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , про що Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), складений відповідний актовий запис № 852, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками в свідоцтві про народження зазначені сторони по справі: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю позивачем, що підтверджується, зокрема, наданою копією Витягу з Реєстру Криворізької територіальної громади. Як вбачається з матеріалів справи подружні стосунки сторони фактично припинили, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Спір про місце проживання дитини відсутній. Питання про поділ майна не ставиться. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд встановив, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, дітей віком до одного року не мають, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинен бути розірваний. В силу вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, обов`язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, рішення суду, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, тому з урахуванням результату розгляду справи, яким позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією ID: 8837-8312-5352-4978 від 17.09.2025. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141, з огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» на користь якої ухвалено рішення, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved