Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за нею право власності на [PERSON] , право власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, загальною площею 88,7 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м. який розташований за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на те, що з 29.07.1986 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , якому як члену КСП «Жовтень», 14.12.1993 з метою покращення житлових умов було передано у спільну сумісну власність колгоспний будинок за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області №56 від 08.11.2005 було надано дозвіл на приватизацію зазначеного будинку. Рішенням Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області №57 від 08.11.2005 було підтверджено факт передачі будинку у спільну сумісну власність родині [PERSON] та зобов`язано Краснопавлівське МС УЖКГ оформити на ім`я чоловіка [PERSON] свідоцтво про право власності на житло. Останній будучи юридично не обізнаним вважав що оформив право власності на будинок належним чином. [INFO] її чоловік [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцем за законом після смерті чоловіка є вона, його дружина. Звернувшись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , однак нотаріусом після отримання відповіді на запит про підтвердження належності спадкодавцю майна, було повідомлено, що зазначений будинок не належить її чоловіку. Згідно відповіді на адвокатський запит наданого КП «ЖУК» вищезазначений житловий будинок на праві власності оформлений та зареєстрований за [PERSON] з 30.09.1968, яка померла у 1983-1985 роках. Оскільки починаючи з червня 1990 року, вона добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користуюся житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , померлої 1983-1985 роках, вважає, що є всі підстави для застосування ст. 344 ЦК України, а тому звертається до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, її представник адвокат Дегтярчук І.О. надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали. В судове засідання представник відповідача Територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області Кушнір О.Г. в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29.07.1986 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно серії [NUMBER] від 07.11.2012 (а.с.11). 14.12.1993 року протокольним рішенням засідання колективного сільськогосподарського підприємства (КСП) «Жовтень» Лозівського району Харківської області [PERSON] було виділено колгоспний будинок по [ADDRESS] , що підтверджується протоколом засідання правління КСП «Жовтень» від 14.12.1993 №12 (а.с.19-21). Рішенням виконавчого комітету Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області «Про надання дозволу на приватизіцію житлового будинку по [ADDRESS] » від 08.11.2005 №56, вказаний дозвіл було надано [PERSON] (а.с.17) Рішенням виконавчого комітету Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області «Про приватизіцію житлового будинку» від 08.11.2005 №57, заяву наймача [PERSON] на приватизацію задоволено та передано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в спільно сумісну власність. Краснопавлівському МС УЖКГ оформити свідоцтво про право власності на житло (а.с.18) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 17.11.2020 (а.с.10). Згідно довідки КП «ЖУК» №52/8 від 12.08.2025, згідно архівних реєстраційних матеріалів підприємства, серед зареєстрованих будинків (квартир) в місті Лозова та Лозівському районі, станом на 01.01.2013, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] оформлений та зареєстрований за [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Панютинською селищною Радою депутатів трудящих Лозівського району Харківської області 30 вересня 1968 року. Запис у реєстровій книзі Лозівського БТІ №2-59, реєстровий №208 від 30 вересня 1968 року (а.с.22). Згідно довідки про надання інформації від 21.11.2025 Лозівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть №09 від 12.01.1984, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сахновщинського районного управління юстиції Харківської області на [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.49). З 1990 року позивач [PERSON] постійно мешкає та відкрито користується житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , підтримує його в належному стані (проведено капітальний ремонт у будинку, побудовано туалет, проведено інтернет, супутникове телебачення, поміняні вікна, встановлено новий газовий котел та твердопаливний котел) та обробляю прилеглу земельну ділянку біля будинку, що підтверджується Актом складеним [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від 25.09.2025 та довідкою Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області №2847 від 08.08.2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.12, 13-14). Позивач володіє житловим будинком безперервно тридцять п`ять років, будь - яких інших осіб, які б претендували на спірне майно і оспорювали право позивача на отримання вказаного майна у власність за набувальною давністю не має. Від Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру, з якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] померлої у 1983-1985 роках, нотаріальною конторою не заводилась (а.с.50-52). Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1,4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Зокрема, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Враховуючи положення ст.335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіє майном тридцять п`ять років, продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved