Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Адвокат Губська Х.Ю. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду з цим позовом, тобто з 06.02.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] ; - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі однієї шостої всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 06.02.2025 до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що 03.02.2023 року між сторонами було укладено шлюб. В період шлюбу народилася донька - [PERSON] , [INFO] .Подружнє життя у позивача з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на життя, плани на майбутнє та відсутні спільні інтереси, втрачено почуття любові, взаєморозуміння та поваги один до одного, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На теперішній час сторони проживають окремо. Спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Донька проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позивач самостійно в повному обсязі дбає та забезпечує дитину належним харчуванням, духовним і моральним розвитком, житлом, розвагами, створює належні умови для розвитку її природних здібностей, надає захист та піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідач відмовляється добровільно надавати стабільно матеріальну допомогу на утримання спільної доньки, не дбає про її матеріальне забезпечення, вся відповідальність за фінансове благополуччя доньки покладена на позивача. Також, не вдалось добровільно домовитися про сплату аліментів на утримання [PERSON] до досягнення донькою трьох років. При цьому, відповідач є здоровим та працездатним чоловіком. Наскільки відомо позивачу, [PERSON] є військовослужбовцем, бійцем спецпідрозділу «АРАТТА» ТУР МО, 8-го окремого батальйону імені Андрія Гергерта УДА та отримає стабільний дохід. Інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні відповідач не має. Позивач не має можливості працювати, так як доглядає за дитиною, яка ще не досягла трьох років, отримує допомогу від держави при народженні дитини в розмірі 860 грн., іншого доходу не має. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом. Адвокат Горшкова А.О. в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслала відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на користь матері дитини - [PERSON] , стягнути аліментів виключно на утримання дитини - [PERSON] у розмірі, визначеному судом з урахуванням проведених виплати відповідачем. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач погоджується з обов`язком утримувати свою дитину та готовий сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом, відповідно до ст. 180 СК України. Фактично відповідач завжди матеріально підтримував і підтримує дитину, регулярно перераховує кошти, що підтверджується квитанціями/ банківськими виписками і на день розгляду справи, ніколи не відмовляв [PERSON] у сплаті коштів на потреби дитини, чи в покупці необхідних речей, подарунків тощо. Нажаль квитанцій за покупку іграшок, побутових речей відповідач не зберігав, тому що не думав, що між сторонами виникне спір. Позивач просить стягувати аліменти з моменту звернення, тобто з 06.02.2025 року, проте, зокрема з лютого 2025 року [PERSON] сплачував кошти на утримання дитини на картку отримувача - позивача - [NUMBER] , загалом відповідачем сплачено наступні кошти: 10.02.2025 року - 10 000 грн, 05.05.2025 року - 10 000 грн, 03.06.2025 року - 4000 грн, 10.06.2025 року - 10 000 грн, 26.06.2025 року - 45 євро, 10.07.2025 року - 10 000 грн, 12.08.2025 року - 10 000 грн, 13.09.2025 року - 5000 грн. Позивач просить стягнути аліменти з 06.02.2025 року, водночас відповідач і до цього часу виконував свій обов`язок, сплачуючи на утримання дитини кошти, що підтверджується квитанціями. Повторне стягнення за період, коли відповідач уже здійснював виплати, призведе до подвійної сплати, що суперечить принципу справедливості та добросовісності. Отже, при ухваленні рішення по даній справі представник відповідача просить врахувати ті сплати, які вже були здійснені відповідачем. Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі однієї шостої всіх видів заробітку відповідач заперечує. За змістом норми ст. 84 СК України, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить службу у в/ч [NUMBER] , що підтверджується довідками та атестатом. Його матеріальне становище значною мірою обумовлене військовою службою, яка не дозволяє отримувати додатковий заробіток. [PERSON] не має у власності житла, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Фактично він вимушений орендувати квартиру, про що укладено договір оренди квартири №501 від 10.06.2025 року та акт приймання-передачі від 10.06.2025 року. Таким чином, значна частина доходу відповідача витрачається на оплату оренди житла. У відповідача наявні серйозні проблеми зі здоров`ям, зокрема застарілий розрив суглобової губи лівої лопатки, синдром субакроміального імпіджменту, адгезивний капсуліт лівого плечового суглобу з больовим синдромом та тимчасовим порушенням функції. Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №5458 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у період з 04.08.2025 року по 15.08.2025 року, 12.08.2025 року зроблено хірургічне втручання - операцію. Відповідно до довідки ВЛК від 14.08.2025 року №2025-0814-1302-4930-0, захворювання позивача пов`язане із проходженням військової служби і на разі [PERSON] перебуває у відпустці для лікування. Отже, лікування, хірургічне втручання, відновлення є довготривалим і дороговартісним. Витрати на лікування є істотними та обмежують можливості відповідача щодо додаткових виплат. Незважаючи на скрутний стан, відповідач завжди сумлінно виконував свій обов`язок перед дитиною та регулярно перераховував кошти, з моменту того як перестав вести спільний побут із позивачем, що підтверджується квитанціями за 2024 та 2025 рік. Це свідчить про добросовісність та відповідальність відповідача. Відповідач орендує житло та витрачає значні кошти на лікування. При цьому у позивача, на відміну від відповідача, є зареєстроване право власності на житловий будинок та земельну ділянку в Одеській області. В той же час, позивач забезпечена житлом та землею, що свідчить про відсутність у неї реальної потреби у стягненні аліментів на власне утримання. Дитина відвідує дошкільний заклад. Це свідчить про те, що позивачка не обмежена у можливості працевлаштування та самостійного забезпечення власних потреб. Стаття 84 СК України передбачає право дружини на утримання лише за умови, якщо вона є непрацездатною або потребує матеріальної допомоги, а чоловік може її надавати. Позивачка не довела наявності обставин, які б давали їй право на утримання при матеріальному становищі відповідача і всіх дійсних обставинах справи. Відповідач, перебуває у складному становищі (відсутність житла, хвороба, витрати на лікування). Адвокат Губська Х.Ю. в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслала відповідь на відзив, в якій просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі. При цьому зазначила, що з наданої відповідачем довідки ВЛК вбачається, що він перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] з вересня 2024 року, а отже стабільно отримував грошове забезпечення/заробітну плату. Таким чином, в рамках виконавчого провадження вже буде витребувано інформацію щодо доходу відповідача з лютого 2025 та зроблений відповідний розрахунок заборгованості. Відповідач в свою чергу не позбавлений можливості надати виконавцю квитанції, які містять призначення платежу, що дасть змогу ідентифікувати грошові кошти як такі, що спрямовані на сплату аліментів. Статтею 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено право військовослужбовців на охорону здоров`я та медичну допомогу. Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Окрім цього, відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, виведеними у розпорядження командира (начальника) військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав, та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), встановленого абзацом першим пункту 11 статті 10-1 цього Закону. Твердження про те, що витрати на лікування є істотними та обмежують можливості відповідача щодо аліментів на позивача - спрямованні на введення суду в оману. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідач орендує квартиру за 500 доларів США на місяць, що приблизно 20 500 грн. Середня вартість оренди однокімнатної квартири в Одесі на серпень 2025 року становила близько 12 000 грн. Доводи відповідача в цій частині є безпідставними, оскільки він не користується передбаченими законодавством пільгами на житло від держави, а натомість здійснює свідомий вибір орендувати дороге житло у престижному районі м. Одеси. Такі обставини свідчать про належний рівень його матеріальної спроможності та спростовують посилання на тяжке матеріальне становище. У документах долучених до відзиву, а саме у виписці із медичної карти стаціонарного хворого та рапорті на надання відпустки - адресою місця проживання [PERSON] зазначено [ADDRESS] . За цією адресою знаходиться інший престижний житловий комплекс « [INFO] ». Зазначене дає підстави вважати, що або відповідач вводить суд в оману щодо оренди житла по [ADDRESS] та її вартості, або він в змозі орендувати навіть дві квартири. З відкритих джерел (соціальна мережа Instagram, акаунт під нікнеймом arm.cub) вбачається, що відповідач веде активну блогерську діяльність та з травня 2025 року здійснює рекламування продукції компанії CHOICE, що за своєю правовою природою є підприємницькою (рекламною) діяльністю та передбачає отримання грошової винагороди. Відтак, наявність такої діяльності свідчить про одержання відповідачем додаткового доходу, незалежного від основного місця служби, що спростовує його доводи про виключність матеріального забезпечення лише за рахунок грошового утримання військовослужбовця. В дні свого стаціонарного лікування - відповідач відвідував пляжі, прогулювався містом, їздив на авто, про що робив відповідні дописи в соціальній мережі Instagram. Відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має, отримує стабільний дохід та має об`єктивну можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. Факт належності позивачу будинку не може розцінюватися як обставина, що автоматично підтверджує її кращий майновий стан у порівнянні з відповідачем. Сам по собі факт наявності права власності на житло не свідчить про реальний рівень доходів чи фінансові можливості особи, оскільки утримання житлової нерухомості також потребує додаткових витрат на комунальні послуги, ремонт та інші побутові потреби. Житловий будинок знаходиться у віддаленому сільському населеному пункті, що суттєво обмежує можливості нормального проживання та виховання малолітньої дитини. Відсутність розвиненої інфраструктури, закладів освіти та належних умов для життя у селі Виноградар робить неможливим використання цього житла як основного місця проживання позивача та її дитини. Відповідачу достеменно відомо, що [PERSON] фактично проживає разом із малолітньою донькою у будинку своєї бабусі в с. Усатове Одеської області, де вони й зареєстровані. Така обставина зумовлена відсутністю у позивача достатнього доходу для оренди житла у місті та необхідністю забезпечення базових потреб дитини. Саме відсутність у позивача стабільного заробітку у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ставить її у вразливе матеріальне становище та унеможливлює реалізацію права на належні умови життя для себе. При цьому першочерговими залишаються інтереси дитини, що спростовує доводи відповідача щодо нібито «переваги» позивача у матеріальному забезпеченні. Позивач самостійно у повному обсязі дбає про дитину та забезпечує її харчуванням, житлом, належними умовами для фізичного, духовного та морального розвитку, розвагами, захистом і піклуванням, необхідними для її благополуччя. Позивач наразі не має можливості працевлаштування, оскільки здійснює догляд за дитиною, яка ще не досягла трирічного віку. Лише після того, як дитина розпочне відвідувати заклад дошкільної освіти на повний день, у позивача з`явиться можливість отримати роботу для покриття власних потреб окрім дитячих. Єдиним доходом позивача є державна допомога при народженні дитини в розмірі 860 грн. Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача - Губська Х.Ю. через систему «Електронний суд» надіслала заяву, в якій просила розгляд справи провести за відсутності сторони позивач, позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.02.2023 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». В період шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. Відповідно до договору оренди квартири №501 від 10.06.2025 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , останній орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 500 доларів США, за місяць, що також підтверджується актом прийому-передачі квартири [ADDRESS] до договору оренди квартири від 10.06.2025 року. Відповідно до інформації з додатку «Реєстр нерухомості», за [PERSON] відсутнє зареєстроване право власності на нерухоме майно. [PERSON] було написано рапорт командиру в/ч [NUMBER] від 04.08.2025 року, в якому просив надати відпустку для лікування у зв`язку з хворобою. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5458, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону у період з 04.08.2025 року по 15.08.2025 року, з діагнозом: застарілий розрив заднього сегменту суглобової губи лівої лопатки, синдром субакроміального імпіджменту, адгезивний капсуліт лівого плечового суглобу з больовим синдромом та тимчасовим порушенням функції. 12.08.2025 року проведена операція. Вказані захворювання солдат військової частини [NUMBER] [PERSON] отримав у зв`язку з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 14.08.2025 року №2025-0814-1302-4930-0. Вказані обставини також підтверджуються довідкою Військово-медичного клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони України від 11.08.2025 року. На ім`я [PERSON] було видано атестат військовослужбовця на продовольство №43. Відповідно до інформації з додатку «Реєстр нерухомості», за [PERSON] зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Представником відповідача до позовної заяви долучено копії квитанцій про перерахування грошових коштів відповідачем [PERSON] на картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , призначення платежу: переказ особистих коштів, переказ особистих коштів [PERSON] . Перерахування грошових коштів відповідачем [PERSON] на вказані картки також підтверджується випискою про рух коштів по картці [PERSON] . Відповідно до відомостей Пенсійного фонду України (довідка форми ОК-5), розмір доходу позивача [PERSON] за період з 2023 року (рік народження дитини) по 2025 року склав: у 2023 році - 67 000 грн.; у 2024 році - 93 300 грн.; у 2025 році - 64 000 грн. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком - [PERSON] , [INFO] , а тому у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Суд вважає розмір аліментів, який просить стягнути позивач на утримання доньки, цілком виправданий та необхідний для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд, з урахуванням ст. 182 СК України, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим встановити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Крім того, суд враховує, що відповідач у повному обсязі визнав позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Поряд з цим, представник відповідача просила суд врахувати ті сплати, які вже були здійснені відповідачем, проте, слід зазначити, що у поданих квитанціях не вказано прізвище, ім`я та по-батькові отримувача коштів, тому суд позбавлений можливості достеменно пересвідчитися у тому, що отримувачем коштів є саме [PERSON] . Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач просила стягувати аліменти з 06.02.2025 року, проте позов отримано Біляївським районним судом Одеської області 11.02.2025 року, тому і аліменти слід стягувати з вказаної дати, отже позов підлягає частковому задоволенню в цій частині. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку, суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч. 1, 2 ст. 75 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу (ч.1 ст. 76 СК України). Статтею 77 СК України передбачено, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 80 СК України). Статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Верховний суд у постанові від 27.05.2020 року у справі №712/4702/19 роз`яснив, що можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Отже, зі змісту вказаних вище норм слідує, що визначальною умовою стягнення аліментів на дружину є та обставина, чи може платник аліментів надавати таку матеріальну допомогу. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Враховуючи надані позивачем докази, суд вважає, що вимога [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку задоволенню не підлягає, оскільки на підтвердження наявності у відповідача змоги сплачувати аліменти не надано жодного доказу. Так, позивачем не надано доказів, які б підтверджували отримання відповідачем стабільного доходу та у такому розмірі, який надав би можливість сплачувати аліменти на утримання матері дитини до досягнення нею трирічного віку, при цьому, не призвівши [PERSON] до скрутного матеріального становища. Взагалі, в ході судового розгляду позивачем не надано доказів про отримання [PERSON] будь-якого доходу. Наявність доказів тому, що [PERSON] є військовослужбовцем та відповідно отримує заробітну плату, не свідчить про те, що розмір його доходу надасть можливість сплачувати аліменти і на утримання дитини і на утримання матері дитини до досягнення останньою трирічного віку. Доводи представника позивача про те, що відповідач веде активну блогерську діяльність та з травня 2025 року здійснює рекламування продукції компанії CHOICE, що за своєю правовою природою є підприємницькою (рекламною) діяльністю та передбачає отримання грошової винагороди базуються лише на її словах і не підкріплені жодним доказом на обґрунтування викладених у позові обставин. Суд зауважує, що у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. Отже, позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, відповідно до норм ст. 84 СК України. При цьому, як було вказано вище, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Судом встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем та у зв`язку з проходженням військової служби отримав ряд захворювань, які потребують лікування та відповідно витрат на реабілітацію. Крім того, за відповідачем не зареєстроване власне нерухоме майно, в результаті чого, він вимушений винаймати житло, що потребує додаткових витрат на оплату оренди. Суд вважає, що стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, призведе [PERSON] до скрутного матеріального становища та позбавить його можливості сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Водночас, представник позивача, звертаючись з даним позовом до суду, зазначила, що єдиним доходом позивача є державна допомога при народженні дитини в розмірі 860 грн., однак такі твердження спростовані наявними в матеріалах справи відомостями Пенсійного фонду України (довідка форми ОК-5), відповідно до яких, за період з 2023 року (рік народження дитини) по 2025 року [PERSON] отримувала стабільний дохід, а саме: у 2023 році - 67 000 грн.; у 2024 році - 93 300 грн.; у 2025 році - 64 000 грн. Отже, враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що [PERSON] має змогу їх сплачувати. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Outcome: partial