Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт її постійного проживання разом із [PERSON] у [ADDRESS] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] ; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право на земельну частку (пай) на території Отиневицької сільської ради, площею 1,54 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №014173 від 12.07.1996 року. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її матір [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Отиневицької сільської ради, площею 1,54 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №014173 від 12.07.1996 року. Згідно довідки Ходорівської міської ради Львівської області №199 від 05.09.2025року, [PERSON] дійсно проживала та була зареєстрована до дня смерті, що наступила [INFO] в [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] разом з нею постійно проживала без реєстрації її дочка [PERSON] . У виконкомі Отиневицької сільської ради від гр. [PERSON] 28.01.2010 року посвідчувався заповіт, реєстраційний №6. Зазначає, що [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким заповіла майно своїй дочці [PERSON] , однак остання спадщину після смерті своєї матері не прийняла, у жоден із передбачених законом способів. Її брат і відповідно син покійної [PERSON] також спадщину не прийняв. Чоловік покійної [PERSON] помер швидше, а саме [INFO] . Натомість вона постійно проживала без реєстрації із своєю матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав. 03.09.2025 року вона звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою юридичного оформлення спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність у позивачки оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що належали померлій і є спадковим майном. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 07.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 17.12.2025 в порядку витребування доказів зобов`язано Ходорівську міську раду Стрийського району Львівської області в особі в особі голови надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію заповіту [PERSON] , посвідченого від 28.10.2010 року в Отиневицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №6. 29.12.2025 міським головою Ходорівської міської ради Коцовським О. надіслано копію заповіту [PERSON] , посвідченого від 28.10.2010 року в Отиневицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №6. Ухвалою від 07.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті. Позивач та представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, зазначивши, що він спадщину за законом після смерті своєї матері - [PERSON] не прийняв у жоден із способів передбачений законом. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки. Наслідки визнання позову, передбаченіст.206 ЦПК України їй зрозумілі. Представник третьої особи Ходорівської міської ради Львівської області, в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути дану справу за відсутності їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , то її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Як видно із свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , 10.05.1991 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 15.01.2007 (а.с.6 на звороті). [INFO] померла матір позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим повторно Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.08.2025 року (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Отиневицької сільської ради, площею 1,54 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №014173 від 12.07.1996 року (а.с.15). За життя [PERSON] , 28.01.2010 року було складено заповіт, якийпосвідчений секретарем виконавчого комітету Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за №6, згідно якого остання заповіла все своє майно дочці [PERSON] (а.с.58). Згідно довідки Ходорівської міської ради Львівської області №199 від 05.09.2025 року, [PERSON] дійсно проживала та була зареєстрована до дня смерті, що наступила [INFO] в [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] разом з нею постійно проживала без реєстрації її дочка [PERSON] . У виконкомі Отиневицької сільської ради від гр. [PERSON] 28.01.2010 року посвідчувався заповіт, реєстраційний №6 (а.с.12). Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. [PERSON] спадщину за заповітом після смерті своєї матері - [PERSON] , померлої [INFO] не прийняла у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується зокрема поданою нею письмовою заявою (а.с.34). Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що крім позивачки, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] був також син покійної [PERSON] , однак останній спадщину за законом після смерті матері не прийняв у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується зокрема поданою ним письмовою заявою (а.с.40). Допитана як свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази про те, що вона проживала із свою матір`ю [PERSON] в с.Отиневичі, здійснювала догляд за нею та займалася її похованням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази про те, що являється рідним братом позивачки. [PERSON] проживала із їхньою матір`ю [PERSON] в с.Отиневичі до її смерті. Їхній батько помер швидше за матір. Друга його сестра жила в м.Новий Розділ. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином[PERSON] , спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] фактично прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав на все спадкове майно не оформила, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №82223877 від 15.08.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.13). З метою оформлення права власності на спадкове майно за законом, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №64/02-31 від 03.09.2025 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що нею пропущено встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на земельну ділянку (а.с.14). Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Метою встановлення факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] у [ADDRESS] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна. Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено. Доказом того, що покійна [PERSON] отримала право на середню земельну частку (пай) на території Отиневицької сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №014173, зареєстрованого 12.07.1996, реєстраційний номер 2, площа земельної ділянки 1,54 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 03.07.1996 р. №425, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №2433/15-25 від 16.10.2025 (а.с.15). Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за [PERSON] у відділі не зареєстровано. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку (пай), яка розташована на території Отиневицької сільської ради, Жидачівського району Львівської області.. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачі позовні вимоги визнали, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved