Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить поділити спільне майно подружжя, а саме гараж [ADDRESS] , наступним чином: визнати за ним право власності на цей гараж, та в рахунок компенсації вартості 1/2 частки гаражу перерахувати грошові кошти у розмірі 42 500,00 грн., сплачені на депозитний рахунок суду, на користь [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі, який на даний час розірвано, побудували гараж [ADDRESS] . [PERSON] своєї позиції щодо предмета спору у порядку, встановленому нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила. Судом з`ясовано, що 22.02.1997 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який було розірвано 19.03.2020 р. за їхньою заявою від 18.02.2020 р., що підтверджується витягом від 07.07.2021 р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а. с. 11 12). На підставі реєстраційного посвідчення від 27.05.1999 р. № 147, виданого на підставці рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 09.04.1999 р. № 173 (а. с. 9), за [PERSON] було зареєстровано право власності на гараж [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 15.01.2023 р. № 33 Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а. с. 29). Законодавством України презюмується, що за загальним правилом будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Так, відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що гараж [ADDRESS] , не є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] визнає, що цей гараж є спільною сумісною власністю його та [PERSON] . Зважаючи на наведене, Суд вважає, що гараж [ADDRESS] ,,є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на гараж [ADDRESS] , є різними, а тому Суд виходить з того, що ці частки є рівними. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до статті 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно з частинами першою третьою статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. З наведених норм законодавства України випливає, що майно, щодо якого виник спір (гараж), може бути як поділено у рівних частках між [PERSON] та [PERSON] , так з нього може бути виділено у власність [PERSON] його неподільну частину за умови, що [PERSON] згодна отримати грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості частки цієї частини майна, при цьому така компенсація може бути присуджена Судом, за умови попереднього внесення [PERSON] відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином можливим способом поділу гаража [ADDRESS] , є визнання права власності на нього за [PERSON] та присудження [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 його частки за її згодою, за умови попереднього внесення [PERSON] відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Між тим, [PERSON] своєї позиції щодо предмета спору, зокрема, чи згодна вона отримати грошову компенсацію вартості 1/2 частки гаража [ADDRESS] , не повідомила, при цьому матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] не згодна отримати таку компенсацію. [PERSON] вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 4 250,00 грн., 38 250 00 грн. та 6 728,00 грн., що підтверджується квитанціями до платіжної інструкції № 41779458 від 18.07.2023 р., № 45676012 від 25.06.2024 р. та № 54448501 від 10.02.2026 р., тобто усього у розмірі 49 228,00 грн. (а. с. 32, 101). За таких обставин Суд вважає за можливе присудити [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 її частки гаража [ADDRESS] за відсутності її прямої згоди. Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям (колишнім подружжям), а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно (http://reestr.court.gov.ua/Review/92065790, https://reyestr.court.gov.ua/Review/92270499). Як вбачається зі звіту від 21.01.2026 р. про оцінку майна, ринкова вартість об`єкту оцінки гаража [ADDRESS] , станом на 21.01.2026 р. становить 98 456,00 грн. (а. с. 81 83). Будь-яких доказів, які б спростовували правильність зазначеного звіту або ставили його під сумнів [PERSON] не подала. Тобто [PERSON] має бути присуджена грошова компенсація ринкової вартості (98 456,00 грн.) 1/2 частки гаража, що становить 49 228,00 грн., яка попередньо внесена [PERSON] на депозитний рахунок. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 1 211,20 грн. (судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, а. с. 5, 6).

Outcome: approved