Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У червні 2025 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій прохала визнати [PERSON] недієздатною та призначити її опікуном над нею. Заявлені вимоги заявниця обґрунтувала тим, що [PERSON] являється її донькою та їй встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з психічним захворюванням, перебуває на обліку в Полтавському обласному психоневролічному диспансері, періодично госпіталізується до Полтавської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Мальцева та Полтавського обласного психоневрологічного диспансера. [PERSON] має психічне захворювання з 2001 року, їй встановлено діагноз: Шизофренія, параноїдальна форма, галюцинаторно-параноїдальний синдром, безперервний тип перебігу. За станом свого здоров`я [PERSON] не може своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також не може своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки та їх самостійно виконувати, вона потребує для цього допомоги опікуна. Висновком лікарської комісії № 28 від 12.07.2011 року встановлено, що за станом психічного здоров`я [PERSON] потребує стороннього догляду та нездатна до самообслуговування. Також заявниця вказала, що після проходження періодичного лікування в умовах стаціонару стан здоров`я її доньки покращувався, але на нетривалий час. Наразі остання категорично відмовляється від лікування, лікаря не відвідує, поводиться агресивно та неадекватно. Так, 04.09.2020 та 01.05.2023 вона була примусово госпіталізована до Полтавської обласної клінічної лікарні ім. О.М. Мальцева, наприкінці травня 2025 року в зв`язку із погіршенням стану за допомогою екстренної медичної допомоги [PERSON] була направлена до стаціонару, але від госпіталізації категорично відмовилася. За твердженнями заявниці, [PERSON] не може здійснювати догляд за малолітнім сином, виносить із квартири речі, втручається в роботу газових пристроїв тощо, проявляє агресію до оточуючих. У 2020 році [PERSON] зверталася до суду з аналогічної заявою (справа № 554/7409/20), в ході судового розгляду справи було проведено судово-психіатричну експертизу, якою встановлено неспроможність [PERSON] розуміти характер своїх дій та керувати ними. Однак, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.03.2021 року заяву [PERSON] про визнання особи недієздатною та встановлення опіки було залишено без розгляду. Заявниця являється матір`ю [PERSON] , здійснює догляд за нею фактично з моменту захворювання, між ними існує психологічний контакт, а тому [PERSON] вважає, що вона може виконувати обов`язки опікуна. Перешкод для призначення її опікуном над недієздатною [PERSON] немає. 17.06.2025 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена до провадження головуючого судді Михайлової І.М. та протоколом автоматизованого визначення присяжних основними присяжними визначено Форостяна І.С. та Яременка В.Л. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 23.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, доручено Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката для представництва інтересів [PERSON] під час розгляду цієї справи, витребувано в Комунального підприємства «Полтавський обласний психоневрологічний диспансер Полтавської обласної ради» та Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» медичну документацію відносно [PERSON] 27.06.2025 року до суду надійшло Доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам, які визначені пунктами 1-2, 9-23, 26-29 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 26.06.2025 року № 2989/2025-3950831, яким для надання безоплатної вторинної правничої допомоги (здійснення представництва інтересів особи у суді) [PERSON] призначено адвоката Сидоренко І.О. 11 та 24 липня 2025 року з Відокремленого підрозділу - Обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром № 1 КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» та КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» надійшли затребувана судом медична документація на ім`я [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 04.08.2025 року замінено присяжного Форостяна І.С. на іншого присяжного зі списку присяжних шляхом автоматичного визначення. На підставі цієї ухвали суду 05.08.2025 року проведено автоматизований розподіл присяжних та відповідно до протоколу основними присяжними визначено: Яременка В.Л., Худолія О.А. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 16.10.2025 року призначено по справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 13.01.2026 року до суду надійшов Висновок судово-психіатричного експерта № 871 від 15.12.2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 20.01.2026 року поновлено провадження у справі, призначено її до судового розгляду. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала подану нею заяву, просила її задовольнити в повному обсязі, визнати її доньку [PERSON] недієздатною та призначити її опікуном над нею. Особа, стосовно якої розглядається справа про визнання фізичної особи недієздатною, [PERSON] заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на те, що у висновку судово-психіатричної експертизи відсутні дані про її нездатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому правові підстави для визнання її недієздатною відсутні. Також [PERSON] зазначила, що зі своєю матір`ю [PERSON] вона не підтримує спілкування, проживає самостійно, здійснює догляд за собою та сином, веде самостійний спосіб життя, є соціально адаптованою і пристосованою до умов суспільного життя. Разом із цим, між ними з матір`ю постійно виникають сварки та конфлікти, фактично вони не підтримують жодних сімейних відносин, у зв`язку з чим категорично заперечувала проти призначення [PERSON] її опікуном. Адвокат особи, стосовно якої розглядається справа про визнання фізичної особи недієздатною, [PERSON] - [PERSON] просила відмовити в задоволенні заяви, оскільки матеріали справи не містять правових підстав для визнання [PERSON] недієздатною та відповідно призначення їй опікуна. Зокрема, за даними висновку судово-психіатричного експерта № 871 від 15.12.2025 року психічний стан [PERSON] не є таким, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Представник заінтересованої особи Департаменту соціального захисту населення Полтавської міської ради Мищенко Р.І. в судовому засіданні повідомила, що Департаментом соціального захисту населення Полтавської міської ради не подано до суду подання щодо можливості призначення [PERSON] опікуном [PERSON] з тих підстав, що заявницею не надано відповідних документів для цього. З відповідним переліком документів ознайомлено [PERSON] лише після її звернення 10.02.2026 року. Разом із цим, з огляду на встановлений у ході розгляду справи характер взаємовідносин між донькою та матір`ю, представник заінтересованої особи вважала, що такі відносини не свідчать про можливість [PERSON] бути кандидатом на призначення опікуном у разі визнання [PERSON] недієздатною. Також [PERSON] звернула увагу на те, що висновок виконаної по матеріалах справи судово-психіатричної експертизи не дає підстав для визнання [PERSON] недієздатною, а отже, й для призначення їй опікуна. Щодо результату розгляду заяви про визнання [PERSON] недієздатною та призначення опікуна покладалася на розсуд суду. Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5, 8). З довідки, виданої головним лікарем Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру [PERSON] № 3322 від 23.06.2011 року, вбачається, що [PERSON] з 2001 року спостерігається в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері, з 2004 року перебуває на диспансерному обліку; перебувала на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім. О.Ф. Мальцева та в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері в період з 09.10.2001 по 26.10.2001, з 24.10.2003 по 23.12.2003, з 06.07.2007 по 30.07.2007, з 28.11.2007 по 24.01.2008, з 03.09.2008 по 23.09.2008, з 22.01.2009 по 06.02.2009, з 04.03.2011 по 30.03.2011. З 27.01.2011 по 04.02.2011 перебувала на стаціонарному лікуванні в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері (а.с.9). 21.02.2011 року [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок психічного розладу. Згідно з Висновком № 28 лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 12.07.2011 року [PERSON] за станом психічного здоров`я потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування (а.с.11). Згідно з медичною документацією [PERSON] встановлений діагноз: Шизофренія, параноїдальна форма, галюцинаторно-параноїдальний синдром, безперервний тип перебігу. Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта № 871 від 15.12.2025 року, складеного Полтавською філією судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», [PERSON] на даний час виявляє ознаки психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдної форми, стан ремісії з легким постпроцесуальним дефектом змішаного типу. Ступінь вираженості психічного розладу у [PERSON] є таким, що істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.98-102). Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України). Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (ч.ч.1-3 ст.41 ЦК України). Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України). У своїй постанові від 19.10.2016 року по справі № 6-384цс16 Верховний Суд України зробив висновок, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі свідчень про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, в результаті чого у нього виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, заснований на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи про наявність у особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен досліджувати стан психічного здоров`я людини протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особистості, зробити висновок про наявність у особи саме стійкого, хронічного психічного розладу , визначити час, з якого виникло таке захворювання, встановити повністю чи особа не спроможна результаті цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до статті 59 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (стаття 59 ЦК України). Таким чином, цивільним законодавством диференційовані як суб`єкти, так і правові наслідки встановлення над особою опіки або піклування. Визнання особи недієздатною та обмежено дієздатною відрізняється як за вимогами, про які просить заявник, так і за правовими наслідками: за підставами. Разом із тим їх одночасна зміна не допускається. Тому особа не може бути визнана обмежено дієздатною, якщо наявні лише частково обставини, які є підставою для визнання її недієздатною. При цьому суд не наділений повноваженнями на власний розсуд змінювати підстави заяви у випадку зміни її вимог. Крім того, чинний ЦПК України не передбачає можливості часткового задоволення заяви про визнання особи недієздатною. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.04.2021 року в справі № 755/12409/15-ц (провадження № 61-22566св19). Звертаючись до суду із цією заявою, [PERSON] просила визнати [PERSON] недієздатною та призначити себе її опікуном. В ході судового розгляду справи заявниця підтримала подану нею заяву в повному обсязі, просила її задовольнити. Положеннями ч.ч.1 і 3 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Висновком судово-психіатричного експерта № 871 від 15.12.2025 року не доведено, що внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Отже, визначені у статті 39 ЦК України підстави для визнання [PERSON] недієздатною відсутні, що в свою чергу, з урахуванням положень ст.ст.58, 60 ЦК України, виключає можливість призначення їй опікуна. Разом із цим, у висновку № 871 від 15.12.2025 року судово-психіатричний експерт встановив, що [PERSON] на даний час виявляє ознаки психічного розладу, ступінь вираженості якого є таким, що істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Проте, [PERSON] в ході розгляду справи підтримала заяву, не зверталася до суду в порядку статті 297 ЦПК України із заявою про визнання [PERSON] обмежено дієздатною та призначення їй піклувальника. Згідно із ч.2 ст.60 ЦК України суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Статтею 300 ЦПК України визначено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. У постанові Верховного Суду від 08.01.2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Суду не надано подання та/або висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення [PERSON] опікуном чи піклувальником [PERSON] . Відсутність такого подання унеможливлює вирішення судом питання про призначення особи піклувальником чи опікуном, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна. З аявницею [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що також спростовується висновком судово-психіатричного експерта № 871 від 15.12.2025 року, складеного Полтавською філією судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», відповідно до якого за своїми психічним станом на час розгляду справи [PERSON] потребує не опіки, а піклування. Ураховуючи відсутність правових підстав для визнання [PERSON] недієздатною та призначення [PERSON] її опікуном, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатною та встановлення опіки над нею слід відмовити.

Outcome: dismissed