Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

[PERSON] , представник позивача адвокат Ільницький С.М. звернулися до Слов`янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] (яка раніше мала прізвище [PERSON] ) про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Свою позовну заяву позивач обґрунтував тим, що сторони перебували у шлюбі з 2016 року. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. За судовим Наказом Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 вересня 2023 року, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи із 07 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Визначені судом аліменти позивач сплачує, заборгованість відсутня. Станом на сьогодні, позивач не має можливості бачити та спілкуватися із сином, брати участь у його вихованні, оскільки відповідач будь-якими способами чинить йому у цьому перешкоди, зокрема: ухиляється від зустрічей, від телефонних дзвінків чи переписок, жодним чином не реагує на прохання [PERSON] надати йому можливість бачити, спілкуватися та брати участь у вихованні сина. Підсумовуючи вищевикладене, позивач просить суд визначити наступний порядок та спосіб участі батька - [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] : кожну неділю з 12 години по 20 годину по місцю проживання батька; на літніх канікулах дитини протягом одного місяця по місцю проживання батька; на час перебування батька у відпустці кожні вихідні /субота та неділя по місцю проживання батька. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Ільницький С.М. повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В судове засідання не з`явилася. 10 лютого 2026 року надала Відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що після розірвання шлюбу батько дитини протягом кількох років не брав участі у вихованні дитини, не цікавився її повсякденним життям, розвитком, навчанням, станом здоров`я та психологічним станом. Спілкування з боку батька носило нерегулярний та формальний характер і обмежувалося кількома зустрічами, ще у 2023 році та коротким повідомленням приблизно один раз на місяць, у якому він цікавився загальним станом дитини. Регулярного особистого спілкування, телефонних або відеодзвінків, участі у прийнятті важливих рішень щодо дитини не було. Під час окремих нечисленних особистих зустрічей дитини з батьком після їх завершення спостерігалися зміни у поведінці та емоційному стані дитини, зокрема: погіршення настрою, агресивна та збуджена поведінка, ігнорування матері та порушення звичного емоційного контакту із нею. Відповідач зазначає, що Висновок Органу опіки базується на свідченнях цивільної дружини позивача, яка ніколи не бачила її сина. Така характеристика є упередженою. Більше того, раптова активність позивача в суді після років ігнорування дитини дає підстави вважати, що даний позов є зловживанням батьківськими правами. Відповідач вважає, що справжня мета позивача отримання судового Рішення для вирішення особистих питань, пов`язаних з проходженням військової служби, а не реальне піклування про сина. Характеристика від сторонньої людини не може бути вагомим доказом у питанні психологічного комфорту малолітньої дитини. Вона не може об`єктивно характеризувати його батьківські якості. Орган опіки не врахував, що через таку тривалу відсутність реального контакту з 2023 року, батько став для дитини чужою людиною. Окремо відповідач звертає увагу суду на те, що як вбачається з Висновку органу опіки, батько дитини проходить військову службу у лавах Збройних Сил України, що об`єктивно пов`язано з непередбачуваним графіком, обмеженими можливостями для зв`язку та неможливістю дотримання стабільного режиму спілкування. Відповідач зазначає, що у зв`язку з воєнним станом та постійною загрозою життю, дитина на даний момент перебуває із нею в евакуації у безпечному місці. З метою забезпечення приватності та безпеки сина, точне місцезнаходження не розголошується. Встановлення графіка зустрічей на території м. Ужгород, як це пропонує Орган опіки, є технічно неможливим, небезпечним для дитини та не враховує той факт, що Позивач є фактично чужою людиною для сина. Просить суд відмовити у встановленні графіка особистих зустрічей запропонованого позивачем та Органом опіки, оскільки позивач є для дитини фактично сторонньою особою. Визначити порядок спілкування виключно у формі телефонних або відеодзвінків, які відбуваються лише за ініціативою та бажанням самої дитини. Встановити, що будь-які особисті зустрічі можливі лише у майбутньому після відновлення емоційного контакту та виключно у присутності матері. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в судове засідання не з`явився, про дату, час та розгляд справи був повідомлений належним чином. Надав Клопотання про долучення Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо визначення способів участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї до матеріалів справи та просив розглядати справу за його відсутності. 11 лютого 2026 року від представника позивача [PERSON] надійшла Відповідь на Відзив, в якій вказано, що сторона позивача не погоджується із Відзивом. Позиція обґрунтована тим, що [PERSON] замість того, щоб сприяти участі батька у спілкуванні та вихованні їх спільного сина - [PERSON] , 2017 року народження, будь-якими засобами чинить перешкоди позивачу бачити дитину та з нею спілкуватися, що проявляється у переховуванні дитини, про що сама визнає у своєму відзиві. Зокрема у відзиві не зазначає країну та населений пункт перебування сина. До відзиву не додано копії всіх сторінок закордонних паспортів матері та дитини, що свідчить про можливе приховування від суду інформації про повернення в Україну та продовження переховування сина саме в Україні. [PERSON] вказує, що позивач є чужим для сина, проте сторони проживали разом до весни 2023 року та на момент розлучення дитині вже було 6 років. На той період за твердженням батька у них були з сином чудові стосунки. Проте після укладення відповідачкою нового шлюбу влітку 2023 року, остання повністю заборонила спілкуватися позивачу з дитиною та брати участь у її вихованні, включаючи погрози на адресу останнього, щоб він навіть не підходив до сина. Судове рішення про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною жодним чином не впливає на проходження [PERSON] військової служби та не дає підстав для звільнення його із військової служби. [PERSON] мала можливість надати свої пояснення органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому щодо визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте цього - не зробила, представника - не направила. Просить задовольнити позовні вимоги. 11 лютого 2026 року від відповідача надійшло Заперечення на Відповідь на Відзив, в якому зазначено, що виїзд дитини за межі України був зумовлений виключно необхідністю забезпечення її безпеки, збереження життя та здоров`я в умовах дії воєнного стану. За весь час позивач жодного разу не звернувся з запитанням про місце проживання дитини і не виявив ініціативи відвідати сина. Факт того, що позивач дізнався про відсутність дитини лише через тривалий час, свідчить про його повну необізнаність щодо життя сина та відсутність реального батьківського інтересу. Твердження позивача про «приховування інформації» через ненадання всіх сторінок паспортів є маніпулятивним. Суду надано копії сторінок з персональними даними, що є достатнім для ідентифікації. Вимога надати копії всіх сторінок (включаючи порожні) є надмірною та не стосується предмету спору. Це лише спроба позивача змістити фокус з суті справи на формальні технічні моменти. Просить прийняти Заперечення до розгляду, відмовити у встановленні графіка особистих зустрічей запропонованого позивачем та Органом опіки, оскільки позивач є для дитини фактично сторонньою особою. Визначити порядок спілкування виключно у формі телефонних або відеодзвінків, які відбуваються лише за ініціативою та бажанням самої дитини. Встановити, що будь-які особисті зустрічі можливі лише у майбутньому після відновлення емоційного контакту та виключно у присутності матері. Судом встановлено, що відповідно до Актового запису про народження, [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідач надала до суду поновлені дані щодо зміни прізвища, а саме Паспорт громадянина України для виїзду закордон, в якому зазначено, що наразі її прізвище « [PERSON] ». Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. За судовим Наказом Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 вересня 2023 року, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи із 07 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивача за позовом до суду є захист гарантованих ст. 51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами, виявлення турботи про дитину шляхом її належного утримання, зокрема, сумлінність виконання обов`язків з виплати аліментів. В даному випадку матеріали справи свідчать про систематичну сплату аліментів. Заборгованість відсутня. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. 06 лютого 2026 року від представника третьої особи Органу опіки та піклування Богдана Андріїва надійшло Клопотання про долучення до матеріалів справи Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо визначення способів участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї від 06 лютого 2026 року №160/17/01-13, в якому зазначено, що

Outcome: partial