Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник позивача Журавльов С.Г. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 27683,58 грн., судовий збір 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 11200,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 02.06.2021 між АТ «МЕГАБАНК» та відповідачем укладено заява-договір №TDB.2021.0011.15540 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщений у місці інформування клієнта і на сайті АТ «МЕГАБАНК», та індивідуальної частини договору, якою є вказаний кредитний договір. Ці документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості банка і позичальника щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів ст.634 ЦК України та умов п.1.2 кредитного договору є за своєю суттю договором приєднання, що укладений шляхом прийняття позичальником пропозиції банку згідно ст.641,644 ЦК України. Банк свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши йому кредит у розмірі та на умовах, погоджених у кредитному договорі. Позичальник кредит одержав, що відображено у виписках з його рахунку. Однак, свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 03.09.2024 року сформувалась заборгованість в розмірі 27683,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) - 9911,81 грн.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) 17771,77 грн. 03.09.2024 року укладено договір про відступлення прав вимоги №GL1N426240, відповідно до якого АТ «МЕГАБАНК» відступило на користь ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №TDB.2021.0011.15540 від 02.06.2021 року. 27.12.2024 року укладено договір про відступлення прав вимоги №1/12, відповідно до якого ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №TDB.2021.0011.15540 від 02.06.2021 року. Зауважив, що нарахування заборгованості здійснено первісним кредитором, але до цього часу відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав ні на його користь, ні на користь нового кредитора, що порушує майнові права ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ». Після виконання вимог ст.187 ЦПК України, на підставі ухвали суду від 13.11.2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій проси розглянути справу без присутності представника та не заперечує щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином та завчасно повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не подав, а також не подав відзив на позов. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.279,280 ЦПК України. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з матеріалів справи вбачається, що 02.06.2021 року між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір №TDB.2021.0011.15540 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування Клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com (далі Договір), та індивідуальної частини, якою є вказана Заява - Договір. Всі вищевказані документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості Банка і Клієнта щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів ст. 634 ЦК України є за своєю суттю договором приєднання, що укладений шляхом прийняття Клієнтом пропозиції Банку згідно ст. 641, 644 ЦК України. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За приписами ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Судом встановлено, що АТ «МЕГАБАНК» виконало усі взяті на себе зобов`язання, надавши кредитні кошти в повному обсязі на умовах, передбачених договором. 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між АТ «МЕГАБАНК» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений Договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору №GL1N426240 від 03.09.2024 року про відступлення прав вимоги ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №TDB.2021.0011.15540 від 02.06.2021 року. 27.12.2024 року ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» уклало з ТзОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» Договір №1/12 про відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору №1/12 від 27.12.2024 року ТзОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №TDB.2021.0011.15540 від 02.06.2021 року. Як передбачено п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст.513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Згідно виписок по рахунку станом на 03.09.2024 року у відповідача сформувалась заборгованість перед Банком у розмірі 27683,58 грн., що складається з наступного: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) у розмірі 9911,81 грн.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) у розмірі 17771,77 грн. ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТзОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови Кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Положення ч.1 ст.509 ЦК України визначають зобов`язання, як правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, згідно з вимогами ст.ст.526-530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Крім того, за приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що вимоги договору відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст.526 - 530 ЦК України. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з п.4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Зі змісту частин 1, 2 ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами чачтин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку що позовні вимоги ТзОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» підлягають задоволенню. Також, при ухваленні рішення відповідно до приписів ст.265 ЦПК України суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. При поданні позовної заяви позивачем, відповідно до Закону України "Про судовий збір", було сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., що підтверджено платіжною інструкціє кредитового переказу коштів №3538 від 27.10.2025 року. Оскільки за ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 2422,40 грн. судового збору. Окрім того, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать за п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 01.07.2025 року між ТзОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «АЛЬЯНС ДЛС» укладений Договір про надання правничої допомоги №1/07. Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги №12135761 від 14.08.2025 року розмір наданих правових та юридичних послуг становить 11200,00 грн. Клопотань відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, наданих у порядку ч.5 ст.137 ЦПК України, відповідачем не надано. Отже, на користь позивача підлягають стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11200,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved