Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . [INFO] померла її мати [PERSON] . На день смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Мати залишила заповіт на ім`я позивача. Мати купила будинок у 1980 році, батьки зруйнували старий будинок та збудували новий. У 1999 році [PERSON] отримала Акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію домоволодіння, але за життя мати свідоцтво про право власності не оформила. Також мати за життя самовільно збудувала гараж, сарай, господарчу будівлю. Після смерті матері позивач звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але 22.05.2024 року їй було відмовлено у реєстрації права власності в зв`язку з тим, що відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на майно та запропоновано звернутися до Верхньодніпровського районного суду для вирішення питання по суті. Провадження у справі відкрито 10.10.2025. Ухвалою від 09.12.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням справу розглянути без її участі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Треті особи у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Оскільки належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи відповідачі не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, відзиви не подали та позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] та свідоцтва про шлюб позивача серії [NUMBER] . 30.06.1980 [PERSON] купила житловий будинок в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу, зареєстрованого у реєстрі за № 1-787. На місці придбаного житла було збудовано новий будинок, про що свідчить Акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 08.12.1999. Згідно інформації, наданої КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації № ДОР» № 2/89 від 13.03.2024, померла збудувала новий житловий будинок [ADDRESS] та прав власності на новостворене майно не оформила. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть, видана Верхівцевською міською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 35. Відповідно до заповіту від 04.11.2008, [PERSON] все своє майно заповів дружині [PERSON] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть, видана виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради, актовий запис № 78. За життя 24.03.2016 [PERSON] складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 587, яким все своє майно вона заповіла [PERSON] та [PERSON] . 07.11.2023 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом була заведена спадкова справа за № 158/20223 та зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 71519941. Згідно матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини, крім позивача, до нотаріуса звернулась також відповідач [PERSON] , однак, право на отримання спадщини вона не має, оскільки не є особою, яка б мала право на обов`язкову частку у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України. Згідно заяви від 05.12.2023, поданої до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, [PERSON] , відмовилась від належної їй частки спадщини за заповітом на користь позивача. Інші спадкоємці за законом, із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. У матеріалах спадкової справи також містяться копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім`я позивача про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки, двох автомобілів та частини будинку [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту на будинок, виготовленого КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» 05.03.2023, на житловий будинок [ADDRESS] , при проведенні технічного обстеження, житловий будинок, літня кухня, кладова, навіс були збудовані у 1981-1986 роках. Також виявлені споруджені у період з 1999-2009 рр. самовільно збудовані господарчі будівлі, сарай, гараж та встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Постановою державного нотаріуса від 22.05.2024, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на житловий будинок. Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту передбачений ст. 16 ЦК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до п. 1 глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства,що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Спірний будинок з частиною господарських споруд побудовані [PERSON] у період 1981-1986 років, проте не зареєстрований у відповідних державних органах, а тому не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності - нерухоме майно. Також, як вбачається з технічного паспорту будинку, [PERSON] збудувала гараж, господарчу будівлю та сарай у 1999-2009 роках. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак, до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 18.11.2015 №6-388цс15, від 27.05.2015 №6-159цс15. Як роз`яснено в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Визнання цих прав та обов`язків за позивачами буде підставою для продовження та завершення розпочатого спадкодавцем будівництва, яке проводилось згідно із законом, і дасть можливість належним чином зареєструвати це нерухоме майно. Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.04.2022 у справі №359/9695/17 (провадження №61-18743св20), системний аналіз норм статті 376, 1218 ЦК України дає підстави дійти висновку, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, спадкоємець має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду 04.05.2022 у справі № 372/4235/19 та у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17). Подібні висновки Верховний Суд зробив також у постановах від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц (провадження № 61-27922св18) та від 28 травня 2020 року в справі № 2-2317/11 (провадження № 61-13194св18). Водночас, якщо закон був порушений і дозвільних та технічних документів на будівництво не було, то таке нерухоме майно слід вважати самочинно збудованим, а легалізувати його через правову процедуру успадкування неможливо. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 09.06.2020 у справі №347/2273/17. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року по справі № 359/9695/17, Верховний Суд виходить з того, що якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України. Самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не є об`єктом права власності, тому таке майно не входить до складу спадщини. Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом вказаних норм матеріального права, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статей 376, 1218 ЦК України, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Згідно Постанови ВП ВС від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17 неприйнятий в експлуатацію об`єкт не є об`єктом цивільних прав. До спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, а також права забудовника. Отже, позивач як спадкоємець може успадкувати житловий будинок З-1 з господарчими будівлями та право власності на будівельні матеріали, що були використані при самочинному будівництві (гараж літ. Г-1, господарча будівля літ. Ж-1, сарай літ. О-1). Таким чином, беручи до уваги відмову приватного нотаріуса і здобуття, поряд з цим, підтвердження існування права власності спадкодавця на спірний житловий будинок, будівельні матеріали, що були використані при самочинному будівництві, що становлять предмет даного спору - наявні матеріально-правові підстави для задоволення вимог про визнання права власності позивача на це спадкове майно.

Outcome: approved