Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») через свого представника звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 22621,81 грн та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 08.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08.02.2025-100001180, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 140 днів з дати надання кредиту, зі сплатою процентів та комісії за користування кредитом. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого у нього перед позивачем утворилася заборгованість у загальному розмірі 22621,81 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000,00 грн, заборгованості за процентами у розмірі 10080,00 грн, комісії за надання кредиту у розмірі 941,81 грн та неустойки у розмірі 3600,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Рух справи Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 19.11.2025 представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування подано відзиву зазначає, що відповідач заперечує факт укладання кредитного договору. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме відповідач здійснював реєстрацію в системі позивача, отримував одноразові ідентифікатори, вводив їх для підписання договору. Матеріали справи не містять належним чином оформленого кредитного договору та доказів його укладання. Крім того, позивачем не надано доказів передачі кредитних коштів відповідачу та доказів наявності заборгованості. З урахуванням наведеного представник позивача просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу. 01.12.2025 представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив. 04.12.2025 представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. В позовній заяві просив розглядати справу за їх відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 08.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 08.02.2025-100001180 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн із строком кредитування 140 днів, з фіксованою процентною ставкою 1 % на день користування кредитом, комісією за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту (1600,00 грн). Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. Кредитний договір та заявка кредитного договору підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е493, який було надіслано відповідачу на номер його мобільного телефону. З матеріалів справи убачається, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином. З листа № 169-2609 від 26.09.2025, наданого ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», вбачається, що на банківську картку № [NUMBER] перераховано грошові кошти у сумі 8000,00 грн, згідно до договору кредиту № 08.02.2025-100001180. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, в наслідок чого виникла заборгованість, яка згідно довідки - розрахунки, наданої позивачем складає 22621,81 грн та складається з: 8000,00 грн -заборгованість за тілом кредиту; 10080,00 грн - заборгованість за процентами; 941,81 грн - комісія; 3600,00 грн - неустойка. На момент розгляду справи відомостей про сплату зазначеної суми заборгованості матеріали справи не містять. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладений вказаним способом правочин згідно п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що позивач виконав всі умови кредитного договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору [PERSON] не заявляв. Слід відмітити, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що на його ім`я, у відповідних банківських установах не відкрито рахунків і, на ці рахунки не надходили кошти, про які зазначає сторона позивача. З клопотанням про витребування доказів, учасники до суду не звертались. Відомостей про те, що відповідач не укладав кредитного договору, матеріали справи не містять, так само як і доказів того, що відповідач звертався до правоохоронних органів із заявами про вчинення злочину та використання його персональних даних. Інші наявні в матеріалах справи докази та твердження учасників, висновків суду не спростовують. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 8000,00 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 10080,00 грн та комісії у розмірі 941,81 грн необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення неустойки в розмірі 3600,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно із п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.00.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан дія якого, на момент розгляду справи не припинений. Таким чином, вимога про стягнення з відповідачки неустойки у розмірі 3600,00 грн, задоволенню не підлягає. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 19021,81 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000,00 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 10080,00 грн та комісії у розмірі 941,81 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2036,90 грн (19021,81х 2422,40/22621,81). На підставі викладеного,

Outcome: partial