Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

покликаючись на непогашення позичальником заборгованості по кредитному договору, представник позивача Вікторія Матула у поданій 28 жовтня 2025 року через систему "Електронний суд" позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача 58 621 грн. 83 коп. боргу, судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. 15 грудня 2025 представник відповідача адвокат Зоряна Зачепіло подала відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити. Стверджує, що позивач не надав первинних бухгалтерських документів, отже факт існування боргу нічим не підтверджений, бо виписка по особовому рахунку не підтверджує ні отримання коштів, ні зарахування кредитних коштів кредитором, не зазначає період прострочення. Крім цього, вказує, що з оферти неможливо встановити згоду двох сторін щодо істотних умов договору, а тому вона не може породжувати обов`язки для однієї чи іншої сторони. Вважає, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Також, зазначає, що розрахунок, який долучений до позовної заяви і з якого вбачається, що відповідач сплачував грошові кошти банку, не може бути свідченням конклюдентних дій та підтвердженням укладання угоди про надання кредиту. Вважає, що АТ "Сенс Банк" при укладенні спірного договору не дотримався вимог діючого законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які він вважав узгодженими. 08 січня 2026 року представник позивача Вікторія Матула подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що факт укладення 18.06.2021 між сторонами кредитного договору, що був підписаний відповідачем, підтверджується долученими до матеріалів справи доказами. Звертає увагу суду, що кредит надавався для повернення заборгованості за кредитом в розмірі 25 829 грн. 45 коп. Вважає, що долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості та виписка з рахунку позичальника є належними та допустимими доказами заборгованості за кредитним договором та не спростована будь-яким контррозрахунком відповідача. Вважає, що відповідач, користуючись кредитними коштами, підтвердив свою згоду із запропонованими умовами кредитування. Просить позов задоволити повністю. Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Вказаний представник позивача у надісланій до суду заяві просить справу слухати у відсутність сторони позивача. Відповідач до суду не з`явився, у поданій до суду заяві його представник адвокат Зоряна Зачепіло просить розглянути справу без її участі. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд встановив такі обставини. 18 червня 2021 року [PERSON] та АТ "Альфа-Банк" підписали оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту №491052719, відповідно до умов якої банк надав відповідачу кредит у розмірі 25 829 грн. 45 коп. строк кредиту 60 міс., процентна ставка 39.90 відсотків, тип ставки фіксована. Дата повернення кредиту 22.06.2026. Відповідно до п.3 Оферти відповідач просила надати кредит для повернення заборгованості за кредитним договором №617919561 від 17.09.2019, розмір 25 829,45 грн.; спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ "Альфа-Банк". Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в розмірі 25 829 грн. 45 коп., що підтверджується меморіальним ордером №344329499 від 22.06.2021. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджене рішення про зміну найменування на АТ "Сенс Банк". Станом на 26 серпня 2025 року заборгованість за договором, на думку сторони позивача, становить 58 621 грн. 83 коп., з яких 24 425 грн. 17 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 34 196 грн. 66 коп. - заборгованість по відсотках. Суд дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і, як наслідок, виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся до суду. Щодо укладення договору Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За правилами ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, відповідно до якої: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Оферту на укладання угоди про надання кредиту та Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк". Підписавши Оферту відповідач підтвердив, що ознайомлений, в тому числі, у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами Закону України "Про споживче кредитування" та нормативними актами НБУ; із інформацією, зазначеною в частині другій статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яка розміщена на офіційній сторінці Банку у мережі Інтернет за посиланням www.alfabank.ua. Підписанням Акцепту [PERSON] підтвердила акцепт Публічної пропозиції та укладення договору з АТ "Альфа-Банк" на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до нього, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua. Відтак після підписання анкети - заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку та повернути кредит. Сторони приступили до виконання своїх зобов`язань. Матеріали справи свідчать про те, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу. З виписки про рух коштів по картці вбачається, що відповідач розпочав користуватися кредитними коштами з часу укладення договору, здійснюючи покупки та інші платежі та поповнення карткового рахунку, що не можливо зробити без використання картки. Відповідач згідно розрахунку заборгованості порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки під час укладення договору сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені та підписані, договір виконувався позичальником, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором і свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження ними усіх умов договору. Жодних претензій до банку з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являв. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Щодо виконання зобов`язання Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язання за договором. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за кредитним договором і визначив борг на відповідну дату. Усі платежі щодо погашення заборгованості за кредитом відображені у розрахунку, наданому до позовної заяви. Відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, відтак, у суду відсутні законні підстави для того, що піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який являється допустимим доказом у справі, а відповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовує наявність кредитних відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості за таким кредитним договором. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов`язань за кредитним договором та повернення кредиту. Суд таких доказів також не здобув, що вказує на обґрунтованість позову. Суд бере до уваги, що в спірних правовідносинах діє презумпція винуватості боржника, а оскільки її не спростовано, тому і факт порушення суб`єктивних прав кредитора є очевидним. Щодо розміру заборгованості Як вбачається із виписки по особовим рахункам за період з 18.06.2021 по 26.08.2025 відповідач активно користувався кредитними коштами, поповнював картку, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, виконував інші зобов`язання перед банком та зауважень щодо покладення на неї таких обов`язків не висловлював, однак припинив надавати своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що відображено в розрахунку заборгованості за договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Подібна за змістом норма закріплена у п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Отже, виписка за договором, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача, а тому суд не погоджується з доводами представника відповідача, що факт існування боргу нічим не підтверджений. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Суд бере до уваги, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено у п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. При цьому враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. На підставі наведеного,

Outcome: approved