Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 05226-07/2023 від 28.07.2023 у розмірі 25 125,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 8000,00 грн витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» (далі ТОВ «Стар файненс груп») та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 05226-07/2023, який підписано позичальником у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. ТОВ «Стар файненс груп» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та в строк, визначений умовами кредитного договору. Однак відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість. 29.01.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір факторингу № 29012024-1, відповідно до умов якого ТОВ «Стар файненс груп» відступає (передає) ТОВ «ФК «Кредит-капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-капітал» приймає належні ТОВ «Стар файненс груп» права вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 29012024-1 ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 05226-07/2023 від 28.07.2023 у розмірі 25 125,00 грн, із яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 20 125,00 грн заборгованість за процентами, яку позивач просив стягнути на свою користь. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін. У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Так, відповідач не заперечував факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн. Разом з цим, на думку відповідача, кредитний договір, укладений між ним та ТОВ «Стар файненс груп», містить істотні порушення прав та обов`язків споживача, передбачених законом України «Про захист прав споживачів». Так, у договорі передбачено неправомірно завищену процентну ставку в розмірі 2,5 % на день (912 % річних), а також визначено реальну річну процентну ставку на рівні 133 859,83 %, що прямо суперечить вимогам п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, нараховані первісним кредитором проценти не можуть вважатися такими, що відповідають вимогам закону та підлягають визнанню недійсними/необґрунтованими, що в свою чергу ставить під сумнів правомірність визначення загальної суми заборгованості, заявленої позивачем. Крім того, умовами договору встановлено, що повернення тіла кредиту має здійснюватися виключно в останній день строку кредитування 21.07.2024, що фактично унеможливлює дострокове погашення тіла кредиту без сплати нарахованих, у тому числі неправомірних процентів та порушує ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». У подальшому право вимоги за кредитним договором передано позивачу, однак усупереч ст. 1054 ЦК України відповідач не отримував повідомлень про відступлення права вимоги. Відповідач неодноразово вживав заходів для врегулювання спору в досудовому порядку, однак ТОВ «ФК «Кредит-капітал» наполягало на сплаті всієї заявленої ним суми в розмірі 25 125,00 грн, відмовившись від будь-якого компромісного врегулювання. 27.11.2025 відповідач сплатив на користь позивача на погашення заборгованості 10 000,00 грн, з яких: 5000,00 грн на погашення основної суми боргу; 5000,00 грн на погашення процентів. Добровільне погашення відповідачем заборгованості свідчить про добросовісність його поведінки та спростовує доводи позивача про ухилення від виконання зобов`язання. Натомість стягнення з відповідача завищеної та необґрунтованої суми заборгованості, яка значно перевищує розмір отриманого кредиту, свідчить про недотримання позивачем принципів пропорційності та справедливості, передбачених Законом України «Про споживче кредитування» та ЦК України. Оскільки відповідач вживав заходів для врегулювання спору в досудовому порядку, то, на його думку, покладення на нього обов`язку зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн є безпідставним та неправомірним. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Усенко М. І. просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання. Відповідач, підписавши договір про надання фінансового кредиту, погодився з його умовами, а тому відсутні підстави для висновку, що умови договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування не були відомі відповідачу. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося кредитором на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України та у порядку, визначеному умовами договору. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам договору, погодженим між сторонами, та не спростований відповідачем. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту в строк, визначений договором. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що здійснив оплату в розмірі 10 000,00 грн на погашення заборгованості за кредитом. Позивачем враховано цю оплату та подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 15 125,00 грн. Також відповідач зазначив, що сплачена ним сума в розмірі 10 000,00 грн покриває заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 5000,00 грн та 5000,00 грн процентів. Проте у п. 3.7 договору зазначено, що в разі недостатності суми здійсненого клієнтом платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги товариства у такій черговості: у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу неустойка та інші платежі відповідно до договору. Тому з урахуванням вимог п. 3.7 договору внесена відповідачем сума в розмірі 10 000,00 грн врахована в рахунок погашення заборгованості за процентами, а не тіла кредиту. Крім того, 30.01.2024 первісний кредитор надіслав відповідачу лист-повідомлення про відступлення прав вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 05226-07/2023 від 28.07.2023 на користь позивача. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2025 року прийнято до розгляду заяву представника ТОВ «ФК «Кредит-капітал» адвоката Усенка М. І. про зменшення розміру позовних вимог від 09 грудня 2025 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 28.07.2023 між ТОВ «Стар файненс груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 05226-07/2023, який підписано відповідачем електронним підписом W313, згідно з умовами якого ТОВ «Стар файненс груп» надало відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн шляхом перерахування на його платіжну картку, строк кредитування 360 днів, дата погашення кредиту 21.07.2024, тип процентної ставки фіксована 2,50 % у день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 договору (а. с. 12-16). У разі недостатності суми здійсненого клієнтом платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги товариства у такій черговості: у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу неустойка та інші платежі відповідно до договору (п. 3.7 договору). За повідомленням операційного директора АТ «Універсал банк» Тетяни Примаченко від 08.12.2025 № БТ/Е-20591, 28.07.2023 на платіжну картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , зараховано грошові кошти в сумі 5000,00 грн. 29.01.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір факторингу № 29012024-1, за яким ТОВ «Стар файненс груп» відступило ТОВ «ФК «Кредит-капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а. с. 24-29). Згідно з платіжною інструкцією від 29.01.2024 № 74825 ТОВ «ФК «Кредит-капітал» перерахувало ТОВ "Стар файненс груп" 2 025 297,62 грн як плату згідно з договором факторингу № 29012024-1 від 29.01.2024 (а. с. 30-зворот). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29012024-1 від 29.01.2024 до ТОВ «ФК «Кредит-капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 05226-07/2023 у розмірі 25 125,00 грн, із яких: 5000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 20 125,00 грн заборгованість за процентами (а. с. 29-зворот). Згідно з наданим ТОВ «Стар файненс груп» розрахунком заборгованості за кредитним договором № 05226-07/2023 від 28.07.2023 станом на 29.01.2024 загальна сума заборгованості становить 25 125,00 грн, з яких: 5000,00 грн за тілом кредиту, 1375,00 грн за процентами, 18 750,00 грн за простроченими процентами. При цьому зі змісту розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховано за період з 28.07.2023 по 29.01.2024 за процентною ставкою 2,5 % (а. с. 21-23). Відповідно до платіжної інструкції № Н598-ХСТ5-75З9-ВНКС від 27.11.2025 відповідачем на рахунок позивача сплачено 10 000,00 грн, призначення платежу погашення боргу [PERSON] (а. с. 57). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Також відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачем вищевказаного кредитного договору, який не оспорений відповідачем у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді. Укладаючи вищевказаний кредитний договір, відповідач погодився з умовами кредитування, у тому числі на розмір процентів за користування кредитними коштами. Щодо доводів відповідача про неправомірне нарахування процентів за користування кредитними коштами, а саме за більшою процентною ставкою, ніж 1 %, як встановлено Законом України «Про споживче кредитування», то слід зазначити таке. Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті внесено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Також у п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Як убачається з матеріалів справи, договір про надання фінансового кредиту № 05226-07/2023 між відповідачем та первісним кредитором укладено 28 липня 2023 року. Крім того, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості проценти за користування кредитними коштами в розмірі 20 125,00 грн нараховувалися за період з 28 липня 2023 року по 29 січня 2024 року за процентною ставкою 2,5 %, тобто протягом перших 120 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що узгоджується з вимогами чинного законодавства. При цьому проценти за користування кредитними коштами, які просив стягнути позивач з відповідача, у розмірі 20 125,00 грн нараховано відповідно до умов укладеного між сторонами договору, а тому доводи відповідача щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами за завищеною процентною ставкою є необґрунтованими. Відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами викладені у відзиві обставини, зокрема не надано платіжних документів, або їх копій, що могли б спростувати розрахунок боргу, наданий позивачем. Щодо твердження відповідача про неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги новому кредитору, то слід зазначити, що за умови, що відповідач з будь яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання зі сплати кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, який указаний у кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Суд ураховує, що відповідач частково погасив заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 05226-07/2023 від 28.07.2023 у розмірі 10 000,00 грн. Однак доводи відповідача щодо погашення тіла кредиту в розмірі 5000,00 грн та процентів за користування кредитними коштами в розмірі 5000,00 грн є необґрунтованими та безпідставними, оскільки умовами кредитного договору передбачено, що в першу чергу погашається заборгованість за процентами. З урахуванням викладеного, унаслідок невиконання відповідачем взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість у вказаному позивачем розмірі (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), яка не спростована відповідачем, і така заборгованість підлягає стягненню з нього на користь позивача, який є новим кредитором на підставі відповідного договору про відступлення права вимоги. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу. Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги на суму 8000,00 грн надано такі документи: ордер, виданий на ім`я адвоката Усенка М. І., договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, акт № 312 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 08 жовтня 2025 року, детальний опис наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, відповідно до яких вартість обсягу наданих послуг становить 8000,00 грн. Суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн є завищеним з урахуванням категорії справи та наданих адвокатом послуг. Так, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг, які зводилися до надання усної консультації з вивченням документів, ознайомлення з матеріалами справи, погодження правової позиції з клієнтом та складення позовної заяви. При цьому суд також ураховує фінансовий стан обох сторін, де позивачем є юридична особа, яка займається питаннями фінансового характеру, і на користь якого стягнуто грошові кошти, як заборгованість за договором, а відповідачем фізична особа, з якої стягнуто заборгованість за кредитним договором у зв`язку з невиконанням умов договору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 6422,40 грн.

Outcome: approved