Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» Бачинський О.М. 28.10.2025 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №230941 від 30.10.2019 в розмірі 11 647 грн. 53 коп., а також 2 422 грн. 40 коп. судового збору та 7 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позовних вимог покликається, що 30.10.2019 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №230941, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер його мобільного телефону. Товариство виконало умови договору і надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 3000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, однак відповідач свої обов`язки не виконав, через що у нього перед Товариством виникла заборгованість, яка становить 11 674 грн. 53 коп. з яких: 3 000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 6 840 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 1 834 грн. 00 коп. - інфляційне збільшення. 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс», укладено Договір факторингу №015-220221, у відповідності до умов якого, право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №230941 від 30.10.2019 перейшло до ТОВ «Сіроко Фінанс». 21.10.2024, ТОВ «Сіроко Фінанс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №230941 від 30.10.2019, згідно Договору факторингу № 20241021/2 відступило ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] , останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», ні на рахунок попередніх кредиторів, тому просить стягнути таку з відповідача та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 30.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, при зверненні із позовом до суду просив про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. 16.12.2025 представник відповідача Гриньо М.І. подав відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги заперечує з тих підстав, що відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, ветераном війни та особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, з 25.02.2022 по 17.05.2024 призваний на військову службу по мобілізації, тому на нього поширюється дія п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», отже будь-які штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом стягненню з нього не підлягають. Також зазначає, що договір №230941 від 30.10.2019 укладався відповідачем на 30 днів і протягом цього часу кредитодавець мав право нараховувати [PERSON] відсотки за договором, оскільки доказів про те, що позичальник ініціював продовження (пролонгацію) строку кредитування, або ж вчиняв інші дії на погашення заборгованості за кредитним договором позивачем не долучено. Звертає увагу, що відповідач, як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору. 22.12.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, покликається, що позивачем доведено належними доказами факт набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором №230941 від 30.10.2019, зазначає, що на дату укладення кредитного договору [PERSON] військовослужбовцем не був, тому положення п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» на нього не поширюються, інше, наводить також розрахунок заборгованості та інфляційного збільшення за означеним кредитним договором. 10.02.2026 представник відповідача Гриньо М.І. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги заперечує, просить в задоволенні позову відмовити. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно ст. 4, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3 ст.207 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з ч.3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Судом встановлено, що 30.10.2019 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №230941, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер його мобільного телефону, строком на 30 днів, із сплатою 1,9% в день. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти у сумі 3 000 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 5922-ВП від 17.09.2025. 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс», укладено Договір факторингу №015-220221, у відповідності до умов якого, право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №230941 від 30.10.2019 перейшло до ТОВ «Сіроко Фінанс». 21.10.2024, ТОВ «Сіроко Фінанс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №230941 від 30.10.2019, згідно Договору факторингу № 20241021/2 відступило ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Доказів повернення відповідачем [PERSON] позивачу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» отриманої у позику від ТОВ «Лінеура Україна» за кредитним договором №230941 від 30.10.2019 грошової суми у розмірі 3 000 грн. 00 коп., матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою. Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування коштами в розмірі 6 840 грн. 00 коп. як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 26.02.2020. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Кредитним договором №230941 від 30.10.2019 визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом цього строку кредитодавець мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки тривалістю 30 днів, тому заборгованість, яку слід стягнути з відповідача за відсотками за означеним договором становить 1 710 грн.(за період з 30.10.2019 по 29.11.2019). Доказів про те, що позичальник ініціював продовження строку кредитування та/або строку виплати позики відповідно до пп. 3 п. 2.3 договору, позивачем до матеріалів справи не долучено. Що стосується вимог про стягнення з відповідача суми інфляційного збільшення, суд доходить до висновку, що з урахуванням розміру заборгованості, з відповідача в користь позивача за період грудень 2019 - 23.02.2022 підлягає стягненню 878 грн. 12 коп. інфляційного збільшення. Покликання представника відповідача, що [PERSON] є учасником бойових дій, з 25.02.2022 по 17.05.2024 призваний на військову службу по мобілізації, тому на нього поширюється дія п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» суд розцінює як такі, що не дають підстав до відмови в задоволенні вимог позивача про нарахування відсотків за користування кредитом та інфляційного збільшення з огляду на наступне. Як убачається із копії військового квитка [PERSON] , він в період 2007-2008 роки проходив строкову військову службу і 10.04.2008 звільнений в запас, в подальшому 28.08.2014 він призваний у ЗСУ та звільнений в запас 02.09.2015, що 25.02.2022 він призваний у ЗСУ та 17.05.2024 звільнений в відставку. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року №1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Останніми змінами, які набрали чинності 19 серпня 2022 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час. Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час. Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Аналіз п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, свідчить про те, що пільги мають: - військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію. Оскільки на дату укладення кредитного договору 30.10.2019 [PERSON] перебував у запасі (військовозобов`язаний), на нього не поширювалися пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом. За вказаних обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача 5 588 грн. 12 коп. заборгованості за кредитним договором №230941 від 30.10.2019, з яких: 3 000 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1 710 грн. заборгованість по відсотках і 878 грн. 12 коп. інфляційного збільшення за період грудень 2019 23.02.2022. Щодо вирішення питання судових витрат суду зазначає наступне. За положеннями частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу від заявленої представником позивача суми. Беручи до уваги складність справи, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, який є завищеним, обсяг наданих адвокатом послуг, та те, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 2 000 грн. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому відповідно до ч. 6 даної статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідачу встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується копією посвідчення серія [NUMBER] від 11.07.2024. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. У зв`язку з наведеним, компенсацію понесених стороною позивача витрат на сплату судового збору в сумі 1 159 грн. 50 коп., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог, слід здійснити за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial