Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] , [INFO] (зареєстрована за адресою [ADDRESS] ), заборгованість за Кредитним договором №1395-2534 від 14.05.2024 року в розмірі 79 473.00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 13240.00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 66 233.10 грн. А також судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп. В обґрунтування позову покликається на те, що 14.05.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1395-2534. Згідно умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 12000 грн зі строком кредитування 365 календарних днів. Також, додатковою угодою від 28.06.2024 до договору про відкриття кредитної лінії №1395-2534 від 14.05.2024 кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 9000грн. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, а тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 79 473.00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 13240.00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 66 233.10 грн. Просить позов задовольнити. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 27.08.2025 цивільну справу направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 03.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 01.12.2025 на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення згідно яких у позові просить відмовити,оскільки матеріали справи не містять належних доказів ідентифікації та належності їй електронного платіжного засобу на який нібито перераховувались кошти; належних доказів підписання договору; об`єктивних доказів переказу коштів. Позивач заявив про стягнення 13240 грн. основного боргу водночас в позовній заяві вказано 12000 грн.Сума відсотків 66233,10 грн. є незаконною, оскільки договір укладено після 24.12.2023, коли набув чинності ЗУ №3498-ІХ, який обмежив максимальний розмір денної процентної ставки 1 відсоток. Умови договору, що перевищують цю ставку, є нікчемними.Згідно контррозрахунку загальна сума,яка підлягає стягненню, якщо договір був би укладений становить 12621,41 грн., відсотки 621,41 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечила в повному обсязі, просить у таких відмовити. Зазначила, що жодних договорів з позивачем не укладала та кредиту не отримувала. Заслухавши вступне слово відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 14.05.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1395-2534. У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію». Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання - в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Так, на виконання зазначених вимог, [PERSON] надано одноразовий ідентифікатор С5475, для підписання кредитного договору № 1395-2534 від 14.05.2024. Згідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 12000 грн; строк кредитування 365 днів; стандартна процентна ставка становить 1,45% в день, промо ставка 0,58%. Крім того, 28.06.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 1395-2534 від 14.05.2024, яка підписана відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А4632. Згідно даної угоди ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надав позичальнику [PERSON] додаткові грошові кошти в розмірі 9000 грн., сума кредиту, яка була надана за Догором та не повернута на момент укладення додаткової угоди становить 4270.04 грн. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору № 1395-2534 від 14.05.2024 та додаткової угоди до договору. Даний факт підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів та довідкою про перерахування суми кредиту за договором № 1395-2534 від 14.05.2024 в розмірі 12000 грн. та 9000 грн. за додатковою угодою. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію`зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження заявлених позовних вимог, крім самого договору про відкриття кредитної лінії № 1395-2534 від 14.05.2024 та додаткової угоди від 28.06.2024 ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надано: правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1395-2534 від 14.05.2024 відповідно до Методики Національного банку України, яка підписана відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора С5475. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що між сторонами укладеного кредитного договору № 1395-2534 від 14.05.2024 досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогамистатті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 1395-2534 від 14.05.2024, станом на 14.07.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 79 473.00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 13240.00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 66 233.10 грн. Разом з тим, судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 13240 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 66 233,10 грн. Однак, суд не погоджується в повній мірі з наданим позивачем розрахунком заборгованості, виходячи з наступного. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зі ст.18 згаданого Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч.5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до ст.1 Закону, що містить визначення термінів, 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, та яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону (п.5розділу І Закону України «Про споживче кредитування»). Так, відповідно до ч.5 ст.8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. При цьому, згідно п.4, надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (п. 3 - це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1%. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір №1395-2534 укладено 14.05.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Суд погоджується з умовами договору кредиту щодо розміру щоденної ставки за період з 14.05.2024 по 27.05.2024 (14 днів) на рівні 0,58% щодня, що було узгоджено між сторонами, та нарахованими відсотками за цей період. Разом з тим, умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1.45% за період з 28.05.2024 по 27.06.2025 є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом з розрахунку розміру денної процентної ставки 1%, що становить 50625,14 грн.(за період з 28.05.2024 по 13.06.2024 (4274,40 ?1%?17=726,64 грн.,( за період з 14.06.2024 по 27.06.2024 ( 4270,04 ?1% ?14=597,80 грн.), (за період 28.06.2024 (13270,04?1%?1=132,70грн.), (за період з 29.06.2024 по 27.06.2025 (13240 грн. ?1%?364=48193,6 грн.), (за період з 14.05.2024 по 27.05.2024 (12000?0,58%?14=974,40 грн). Згідно розрахунку заборгованості відповідач частково вносила кошти на погашення кредиту, зокрема в погашення відсотків в розмірі 6735,48 грн. Тому, загальний розмір відсотків складає 43889,66 грн.( 50625,14 грн. - 6735,48 грн.). Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, у сумі 57129,66 грн., з яких: 13240грн. сума заборгованості за кредитом; 43889,66 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Окрім того, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч.1 ст.141 ЦПК України та вважає, за необхідне стягнути з відповідача пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судового збору в розмірі 1741,35 грн.

Outcome: partial