Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

ТОВ «Фінпром маркет» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 16940 грн.. Свої вимоги мотивували тим, що 24.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 75953517 та додаткову угоду до нього, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов основного договору, позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 3000 грн. та відповідно до додаткової угоди в сумі 2000 грн., а всього 5000 грн. на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день, а позичальник в свою чергу зобов`язалась повернути кошти на умовах встановлених договором. 21.12.2021 року ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів`та ТОВ«Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2112, відповідно доумов якогоТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75953517 від 24.07.2021 року, що укладений між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 31.03.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ та «Фінпром маркет» уклали договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «Фінпром маркет» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75953517 від 24.07.2021 року, що укладений між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] .. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, його заборгованість за договором позики, за період з 24.07.2021 року по 23.11.2025 року становить 16940 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 5000 грн.(тіло позики), та заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, у сумі 11940 грн.. Саме з вказаних обставин позивач звернувся до суду та просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики 16940 грн., суму судового збору, сплачену позивачем при подачі позову 2422 грн.40 коп., та витрати на правничу допомогу, у сумі 4500 грн.. 08.12.2025 року, ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання, надано строк на відзив. 17.03.2026 року, ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надіслаа до суду заяву, в якій просила розгляд справи првести без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а також відзив на позов у якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами у повному обсязі, вважає що заявлений розмір заборгованості є необгрунтованим та завищеним, сума процентів у більш ніж 2 рази перевищує суму основного боргу, що порушує принцип справедливості, розумності та добросовісності, має ознаки кабальних умов.Також просив зменшити витрати на правничу допомогу. У відповіді на відзив, представник позивача посилання відповідача спростовував, та вказав, що при укладенні договору позики, відповідач з умовами договору та правилами надання грошових коштів у позику, був ознайомлений, та будь-яких заперечень не мав, що підтвердив своїм електронним підписом (ідентифікатором). Водночас також зазначив, що забов`язання відповідачем протягом строку дії договору не виконано у повному обсязі та продовжує своє існування, а заперечення відповідача проти позову, не підкріплена будь-якими доказами та грунтується на припущеннях . Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 24.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 75953517 та додаткову угоду до нього (а.с.14-16). Згідно з п.п. 2.1. договору, та п.1 додаткового договору до договору позики № 75953517 від 24.07.2021, загальний розмір позики становить 5000 грн.. Відповідно до п.п. 2.2. договору, позика надається строком на 30 днів з 24.07.2021 року. Згідно з п.п. 2.3 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування позикою становить 1.99 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених наказом № 14/05/2021 від 14.05.2021 року, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасно повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позикодавець свої зобов`язання за договором позики належним виконав, перерахувавши [PERSON] обумовлену договором суму позики. Дане підтверджено копіями платіжної інструкції (а.с.20). 21.12.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу № 2112, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до боржників за договорами позики в тому числі за договором № 75953517 від 24.07.2021 року (а.с.32-36). Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 2112 від 21.12.2021 року, за № 10271 значиться [PERSON] (а.с.38-39). 31.03.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» було укладено договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило на користь ТОВ «Фінпром маркет» права грошової вимоги за договором № 75953517 від 24.07.2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] (а.с.40-44). Згідно реєстру боржників до договору № 310323-ФМ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 31.03.2023 року, який є додатком № 1 до вказаного договору, за № 10250 значиться [PERSON] (а.с.45-46). Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. У наданому позивачем суду розрахунку заборгованості зазначено, що у відповідача наявний борг на суму 16940 грн., що складається із заборгованості за тілом позики у сумі 5000 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги у сумі 11940 грн. (а.с.7-9). Відповідач [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики, внаслідок чого утворилась заборгованість. Крім того, заборгованість за тілом позики та правильність її розрахунку не спростована. Відповідач, невизнаючи позовні вимоги, свій розрахунок нарахування відсотків за договором позики до суду не подав, та про призначення експертизи, перед судом не клопотав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Враховуючи факт підписання відповідачем [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що укладення кредитного договору № 75953517 від 24.07.2021 року відбулось, що узгоджується зі ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію», та останній перераховано суму позики в загальному розмірі 5000 грн.. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положенням ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. [PERSON] отримані кошти у визначений договором позики строк не повернув, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі позики, підлягають задоволенню, та з відповідача необхідно стягнути заборгованість за основною сумою боргу, в розмірі 5000 грн. за договором кредиту № 75953517 від 24.07.2021 року. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. [PERSON] крім отриманих коштів у визначений договором позики строк також не повернув і відсотки, передбачені п.2.3 договором позики № 75953517 від 24.07.2021 року. Після відступлення первісним кредитором права вимоги, а саме 21.12.2021 року, відсотки за договром позики не нараховувались . З довідки розрахунку заборгованості за договором позики № 75953517 від 24.07.2021 року вбачається, що за період з 24.07.2021 по 23.11.2025 року, відповідач [PERSON] має заборгованість по відсоткам у сумі 11940 грн., які суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки Первісного кредитора, що було б належним виконанням відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, та не надав суду доказів належного виконання зобов`язання, після відступлення праав вимоги як ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» так і позивачу по справі, взагалі не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості . Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав будь-яких доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування обставин, на які посилається позивач, та не направив суду жодних заперечень підкріплених належними та допустимими доказами щодо вимог позивача, а тому з врахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає доведеними посилання позивача на існування заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики у сумі, зазначеній у розрахунку заборгованості. Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «Фінпром маркет» до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики № 75953517 від 24.07.2021 року, в загальному розмірі 16940 грн.. Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано ст.141 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Та оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення документально підтверджені (платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 579944590.1 від 25.11.2025 року) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422 грн. 40 коп.. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п.1 ч.2ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. При зверненні з позовом у позовній заяві ТОВ «Фінпром маркет» було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 500 грн. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано договір про надання правової допомоги № 25-08/25ФП від 25.08.2025 року, укладений між ТОВ «Фінпром маркет» в особі директора Ґедзь Ольги Віталіївни, що діє на підставі Статуту, та адвоката Ткаченко Юлії Олегівни з другої сторони, відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 25-08/25ФП від 25.08.2025 року, витягу з акту № 4-ФП від 13.10.2025 року, на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Ткаченко Ю.О..Також надано ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АХ № 1287257 від 03.09.2025 року, та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серія ПТ № 2099 від 03.04.2018 року (а.с.46-54). Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та витрачений час, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та з врахуванням того, що позов задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4500,00 грн. На підставі ст.ст. 509, 512, 526, 536, 551, 610, 625, 1050, 1054, 1070 ЦК України,

Outcome: approved