Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 21.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява мотивована тим, що з 12.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюбу. Вони є батьками сина - [PERSON] , [INFO] . На момент звернення до суду із позовом дитина із матір`ю проживає в центрі колективного проживання у Польській Республіці, відповідач проживає в Україні. Відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймає, аліменти на утримання сина в добровільному порядку не сплачує, тому позивач просить стягнути аліменти в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2025 головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А. Ухвалою від 29.10.2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05.01.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку наявність судового рішення про стягненням аліментів з відповідача на користь позивача. 12.01.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, в яких зазначено, що позовна заява у даній справі подана з вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , а судовий наказ, що перебуває на примусовому виконанні, і на який посилається у своєму клопотанні сторона відповідача стосується стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] . 18.01.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог частково у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця. Визнання позову мотивовано тим, що сторони є батьками двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу № 208/11878/25, винесеного 10.09.2025 року Заводським районним судом міста Кам`янського, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05.03.2025 року і до повноліття дитини в межах виконавчого провадження № 79404772. Відповідач є інвалідом 3 групи, учасником бойових дій, має на утриманні батьків похилого віку, вже сплачує аліменти на утримання [PERSON] , усіляко допомагає дітям, тому вважає, що аліменти на утримання другого сина [PERSON] мають стягуватися у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Ухвалою від 19.01.2026 року суд відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. В судове засідання, призначене на 12.02.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі матеріалів. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.09.2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 503 (а.с. 11). Також сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27.12.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 733 (а.с. 62). 18.09.2025 року Заводським районним судом міста Кам`янського був винесений судовий наказ у справі № 208/11878/25, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 вересня 2025 р. і до повноліття дитини. Судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Покровському відділі державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавче провадження № 79404772 (а.с. 47). Малолітня дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] . Вищезазначені обставини визнаються сторонами, а тому не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 82 ЦПК України. Спірним питанням є питання розміру аліментів, що має бути стягнутий на утримання малолітнього сина [PERSON] (1/4 чи 1/6 частка з усіх видів заробітку (доходів) відповідача). [PERSON] має статус ветерана війни учасника бойових дій, що підтверджується посвідчення серії [NUMBER] від 18.05.2023 року (а.с. 64), є особою з інвалідністю 3 групи безстроково з 23.09.2025 року, що підтверджується Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 10473/25/8904/В, номер рішення 10473/25/8904/Р від 29.09.2025 (а.с. 58 - 61). Відповідно до Рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, [PERSON] має помірний ступінь обмеження здатності до самообслуговування та до трудової діяльності, легкий ступінь обмеження здатності до пересування, має потребу в забезпеченні допоміжними засобами реабілітації протези на зап`ясток кисть (права кінцівка), у медичній сфері має потребу в отриманні реабілітаційної допомоги в сфері охорони здоров`я, в санаторно-курортному лікуванні, має потребу в соціальній і побутовій реабілітації (а.с. 65 - 68). Суд, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічне положення міститься і у статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 СК України). Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина четверта статті 183 СК України). Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] , а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини є законними та обґрунтованими. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою з інвалідністю 3 групи, в зв`язку з чим має додаткові потреби в медичній, соціальній та побутовій сферах, має обмежену здатність до самообслуговування та до трудової діяльності, є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , на утримання якого сплачує на користь позивача аліменти у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу). Також суд бере до уваги, що обов`язок батьків утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Позивач не надала суду доказів на підтвердження необхідності стягнення з відповідача аліментів на дитину саме у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), не навела обґрунтування такого розміру аліментів з урахуванням її витрат на утримання та виховання дитини, забезпечення її гармонійного розвитку. З огляду на вищевикладене, виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахування вимог статті 182 СК України суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту першого частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 133 ЦПК України). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами статті 141 ЦПК України. Частинами першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 131 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Так, позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України № 3674- VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (частина перша статті 3 Закону України № 3674- VI). Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду: 1) позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Закон України «Про державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-IX від 19.11.2024 року, чинний і діючий на дату подання позовної заяви, у статті 7 встановив, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3 028 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 гривень. Пункт 3 частини першої статті 176 ЦПК України зазначає, що ціна позову визначається: у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, вимога про стягнення аліментів підлягає грошовій оцінці та, з огляду на це, є майновою вимогою, розмір якої становить ціну позову. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.10.2025 року. Виходячи з мінімального розміру аліментів (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) ціна позову складає 9 588 гривень (3 196 грн х 50 % х 6 місяців). За подання позовної заяви сплаті підлягав би судовий збір у сумі 1 211,2 гривень (9 588 грн. * 1 % = 95,88 грн, але не менше 1 211,2 грн та не більше 15 140 грн). Відповідач доказів звільнення його від сплати судового збору, клопотань про звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру суду не надав. Тому, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору, який мав бути сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви майнового характеру у сумі 1 211,2 гривень.

Outcome: partial