Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

В серпні 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь за баггі джинси та джинси кльош 2 982,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 000,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.06.2025 вона здійснила інтернет-замовлення в магазин одягу « [INFO] », продавець ФОП [PERSON] , та придбала баггі джинси вартістю 1 790,00 грн., а також джинси кльош вартістю 1 192,00 грн. За дані речі була внесена повна оплата двома платежами 18.06.2025. 04.07.2025 позивач отримала товар у відділенні ТОВ «Нова Пошта». Під час здійснення огляду та примірки товару було виявлено, що розмір, який підібрав для неї продавець, не підходить її параметрам. Одразу після встановлення даного факту [PERSON] було повідомлено продавця про намір здійснити повернення товару і вже 05.07.2025 товар був повернений за контактними даними продавця на ім`я ФОП [PERSON] . До поверненого товару позивачем було долучено бланк заяви на повернення товару та грошових коштів, долучений до відправлення продавцем. Після повернення (відправлення) товару за зворотною адресою, наданою продавцем, у листуванні в месенджері [PERSON] було відмовлено у поверненні грошових коштів, оскільки товар вона оглянула вдома. На переконання позивача, такі дії продавця суперечать п. 9.1 договору оферти, розміщеному на сайті інтернет-магазину « [INFO] », а також вимогам діючого законодавства, зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів». [PERSON] наголошує на тому, що вона зберегла схоронність товарного вигляду джинсів, товар нею було повернуто за власний рахунок, у використанні товар не був. Позивач вказує на те, що внаслідок неправомірних дій продавця було обмежено її право на повернення товару та повернення грошових коштів. Такі обставини викликали у неї сильне душевне хвилювання та моральні страждання, вона не змогла реалізувати свої права як споживача. Це викликало у неї постійну тривогу й надмірну недовіру до інших продавців, перешкоджає їй вчиняти купівлю або замовлення інших товарів або послуг, спричиняє порушення встановленого ритму її повсякденного життя. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 12 000,00 грн. Також позивач вказувала на те, що вона просить стягнути з ФОП [PERSON] на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2025 цивільну справу за позовом [PERSON] передано на розгляд Інгульського районного суду м. Миколаєва за територіальною підсудністю. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 09.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 24.10.2025 від представника відповідача ФОП [PERSON] адвоката Назарець Д.К. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що кошти, які позивач просить стягнути як вартість товару, їй було повернуто відповідачем 21.09.2025, що підтверджується квитанціями ТОВ «Нова Пошта». Проміжок часу, протягом якого кошти не було повернуто, обумовлений об`єктивними обставинами, які не залежали від волі відповідача. Зокрема вказує, що відповідач станом на дату подання даного відзиву не отримав начебто повернений товар, відповідно не мав можливості дослідити його на предмет збереження товарного вигляду та цілісності. Разом з тим, з метою врегулювання ситуації, що склалась, ФОП [PERSON] в добровільному порядку повернула покупцю [PERSON] кошти за товар. Відповідно позовні вимоги про повернення вартості товару є безпідставними та не підлягають задоволенню. Також представник відповідача вважає, що визначений позивачем розмір компенсації завданої їй моральної шкоди є перебільшеним, та взагалі необґрунтованим, враховуючи повернення коштів за товар та відсутність провини у затримці строку повернення з боку відповідача. Враховуючи викладене, не підлягають також задоволенню вимоги [PERSON] про стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу. 04.02.2026 від представника відповідача ФОП [PERSON] адвоката Назарець Д.К. надійшли додаткові пояснення по справ, згідно яких вона вказує на те, що сума вартості товару, яка була повернута відповідачем покупцю [PERSON] , була зменшена на суму вартості повернення товару на склад продавця (послуги поштового відправлення), що відповідає п. 9.5 договору оферти. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справи належним чином. Представник відповідача ФОП [PERSON] адвоката Назарець Д.К. на відеозв`язок в режимі відеоконференції не вийшла, направила заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнала, просила суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, та відповідачем підтверджується, що 18.06.2025 [PERSON] здійснила інтернет-замовлення в магазин одягу « [INFO] », продавець ФОП [PERSON] , та придбала баггі джинси вартістю 1 790,00 грн., а також джинси кльош вартістю 1 192,00 грн. При цьому сторони визнають, що 18.06.2025 між ними було укладено договір оферти, розміщений на веб-сайті відповідача за посиланням: https://buymeb.com/privacypolicy/. Згідно п. 1.1, 1.2 договору оферти цей договір є публічною офертою (відповідно ст.ст. 633, 641 та глави 63 Цивільного кодексу України) і містить всі істотні умови організації купівлі-продажу дистанційним способом, тобто через інтернет магазин buymeb.com та сторінки інстаграм; у разі прийняття умов цього договору громадянин (або юридична особа), що виробляє акцепт оферти, стає покупцем. Акцепт є фактом оплати замовлення в розмірі 100 % на умовах цього договору. Відповідно до п. 9.1 договору покупець має право відмовитись від отриманого товару належної якості протягом 14 календарних днів з дати отримання товару, за умови схоронності товарного вигляду і споживчих властивостей товару. Покупець зобов`язаний повернути товар на склад продавця за свій рахунок. Продавець повертає покупцеві вартість оплаченого товару протягом 14 (семи) робочих днів з дати отримання повернутого товару на свій склад. У відповідності до п. 9.5 договору при поверненні товару належної якості сума повернення грошових коштів буде зменшена на розмір комісії на переказ грошових коштів на рахунок покупця або на виїзд кур`єра для повернення коштів, а так само на вартість повернення товару від покупця на склад продавця. Згідно платіжних інструкцій від 18.06.2025 [PERSON] сплатила на користь ФОП [PERSON] оплату за товар в розмірі 1 790,00 грн. (а.с. 18) та 1 192,00 грн. (а.с. 19). Згідно змісту позовної заяви встановлено, що 04.07.2025 позивач отримала товар у відділенні ТОВ «Нова Пошта». Під час здійснення огляду та примірки товару покупцем було виявлено, що розмір придбаного одягу не підходить її параметрам. 04.07.2025 [PERSON] було заповнено заяву про повернення товару та грошових коштів, а саме баггі джинсів голубих вартістю 1 790,00 грн., джинсів кльош голубих вартістю 1 192,00 грн., придбаних нею 18.06.2025 в інтернет-магазині « [INFO] » (а.с. 20). Відповідно до пояснень [PERSON] , викладених у позовній заяві, придбаний товар було повернуто нею шляхом відправлення через ТОВ «Нова Пошта» 05.07.2025 за власний рахунок. Доказів на підтвердження вказаної обставини до матеріалів справи не долучено. Згідно пояснень представника відповідача товар, отриманий [PERSON] та начебто повернути нею, продавцем ФОП [PERSON] отримано не було. У відповідності до повідомлення ТОВ «Нова Пошта» від 07.11.2025 за вих. № 7401-25к відправлення за експрес-накладною № 20451198856137 було відправлено з відділення № 298 у м. Київ до відділення № 103 в м. Одеса. Дане відправлення 10.09.2025 було відправлено на утилізацію. Згідно копії чеків переказу коштів від 21.09.2025 на користь покупця товару [PERSON] (ЕПЗ [NUMBER] ) було перераховано кошти в сумі 892,00 грн. (а.с. 53) та в сумі 1 490,00 грн. (а.с. 55). Вирішуючи даний спір,суд виходить з наступного правового регулювання. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надісланий електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Як вбачається зі змісту позовної заяви, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь вартість товару належної якості, який нею було повернуто продавцю. Натомість зі змісту відзиву на позовну заяву та матеріалів справи встановлено, що грошові кошти (вартість товару) було повернуто ФОП [PERSON] покупцю [PERSON] 21.09.2025 за вирахуванням вартості повернення товару від покупця на склад продавця (поштових послуг). При цьому згідно повідомлення ТОВ «Нова Пошта» достовірно встановлено, що спірний товар продавцем отримано так і не було. Доказів оплати позивачем вартості повернення товару за власний рахунок до матеріалів справи не долучено. Згідно з частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, чч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова ВС від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц). Враховуючи викладене, дослідивши надані доказ в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ФОП [PERSON] вартості товару є безпідставними та не підлягають задоволенню. Оскільки в задоволенні вимог про стягнення грошових коштів позивачу відмовлено, безпідставними є також вимог про стягнення на її користь компенсації моральної шкоди, які є похідними від вимог про повернення коштів та з урахуванням того, що вартість товару була повернута відповідачем добровільно. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, судовий збір компенсується за рахунок держави. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вони не підлягають задоволенню, оскільки в позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed