Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Волков С.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчається. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17.02.2014 у справі №679/289/14-ц (провадження №2/679/219/2014) з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини. В подальшому рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.03.2018 у справі №679/166/18 (провадження №2/679/219/2014) змінено спосіб стягнення аліментів з відповідача [PERSON] , та стягнуто з нього на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До повноліття дочки відповідач сплачував аліменти на її утримання, заборгованість відсутня. [INFO] донька сторін досягла повноліття, відтак стягнення аліментів з відповідача припинилось. На даний час донька сторін [PERSON] навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Острозьке вище професійне училище» на денній формі навчання, де знаходиться на неповному державному забезпеченні. Термін навчання до 28.06.2026 року. У зв`язку із навчання на денній формі донька сторін не має змоги самостійно заробляти собі на життя та покривати витрати на власне утримання, через що потребує матеріальної допомоги від батьків. У зв`язку із навчанням [PERSON] несе витрати пов`язані із щоденним проїздом з місця проживання (м.Нетішин) до місця навчання (м.Острог), на харчування, купівлю одягу та навчального інвентаря, оплату послуг зв`язку та Інтернет, косметичні засоби, засоби гігієни та інше. Відповідач відмовляється надавати у добровільному порядку грошові кошти на утримання доньки, яка досягнула повноліття та продовжує навчатись. Водночас, [PERSON] має стабільний заробіток та можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Позивачка не має можливості самостійно забезпечити повне належне утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись, а тому змушена звертатись до суду із даним позовом. На підставі наведеного, представник позивачки просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання цієї заяви та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років в залежності від того яка із цих обставин настане раніше. Також представник позивачки просив стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3600 грн. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, а також задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів та витребувано з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків інформацію про доходи [PERSON] за період з 01.01.2025 по 31.10.2025. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, у строк встановлений ухвалою суду про відкриття провадження, від сторін не надійшло. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України шляхом направлення повісток про виклик за місцем його реєстрації та телефонограмою, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач відзив на позовну заяву не подав, а представник позивача у позовній заяві не висловлював заперечень проти ухвалення заочного рішення, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.12.2007, сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно виконавчого листа №2/679/219/2014 виданого 21.03.2014, рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17.02.2014 вирішено стягувати щомісячно аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з 05.02.2014 і до досягнення дочкою повноліття. Як вбачається з виконавчого листа №2/679/219/2018 виданого12.05.2018 рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.03.2018 вирішено змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] та ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки Державного професійно-технічного навчального закладу «Острозьке вище професійне училище» №510 від 09.10.2025, дочка сторін [PERSON] дійсно навчається в даному закладі на денній формі навчання в гр.№37, з 01.09.2023 по 28.06.2026, де знаходиться на неповному державному забезпеченні. Як вбачається з відповіді Державного реєстру фізичних осіб - платників податків № [NUMBER] від 02.12.2025, доходи [PERSON] за період з 01.01.2025 по 31.10.2025 становлять 162635,55 грн., тобто середньомісячний заробіток [PERSON] складає 16263,56 грн. Джерелом отриманням доходу зазначено КП НМР «Комфорт». Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Так, ст.199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою/сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При встановленні потреби в утриманні повнолітнього сина/дочки суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Аналогічні правові позиції, наведені у постановах Верховного Суду від 06.08.2018 у справі №748/2340/17, від 25.02.2020 у справі №521/4397/17, від 01.04.2020 у справі №521/16268/18, від 17.06.2020 у справі №761/10510/17, від 04.08.2020 у справі №489/100/18. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №308/4214/18. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В силу положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] , яка є донькою сторін, на даний час досягла віку 18 років (і в той же час їй не виповнилося 23 роки), продовжує навчатися на денній формі навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Острозьке вище професійне училище», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працює, отримує офіційний та стабільний дохід, а отже він спроможний та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання. Суд також враховує можливість одержання повнолітньою дочкою сторін матеріальної допомоги і від позивачки [PERSON] , яка також зобов`язана брати участь в утриманні дочки, що навчається. При цьому суд бере до уваги, те, що дочка сторін [PERSON] навчається на денній формі навчання, що суттєво ускладнює її можливості працевлаштування та отримання самостійного доходу. З огляду на вищевикладене, виходячи з принципів цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність та розумність, беручи до уваги принцип рівності обов`язку обох батьків щодо утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.11.2025 і до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. На думку суду саме такий розмір аліментів, з урахуванням встановлених обставин, фінансової спроможності відповідача, останній може сплачувати на користь позивачки на утримання повнолітньої дочки. Позивачка звернулася до суду з даним позовом [INFO] , тобто в день досягнення повноліття донькою [PERSON] . Відтак, суд вважає, що аліменти на повнолітню дочку на період навчання слід стягувати з відповідача, починаючи з 28.11.2025, тобто з наступного дня після її вісімнадцятиріччя. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже з урахуванням вказаних норм, ціни позову та подання позову через систему «Електронний суд», позивачка при зверненні до суду повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн., однак вона звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог у розмірі 66,67% (1/6 х 100% / 1/4), а позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 646 грн. (968,96 грн. х 66,67%/100%) пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч.4 ст.263 ЦПК України. Відповідно до ч.ч.3, 8 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Із матеріалів справи вбачається, що 29.10.2025 позивачка [PERSON] уклала із адвокатським бюро «Волков та партнери», в особі керуючого бюро - адвоката Волкова С.В., договір про надання правничої допомоги, повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої допомоги серії ВК №1195572 від 29.10.2025. У вказаному договорі сторони визначили, що вартість правничої допомоги визначається актом приймання передачі правничої допомоги виходячи з тарифу: 1200 грн за одну годину роботи адвоката, але не менше ніж 1200 грн. за одне судове засідання. З акту приймання-передачі правничої допомоги від 15.12.2025 вбачається, що адвокат Волков С.В. надав, а позивачка [PERSON] прийняла послуги правничої допомоги відповідно до договору про надання правничої допомоги від 29.10.2025, загальна вартість якої становить 3600 грн. В даному акті конкретизовано найменування наданої правничої послуги та, відповідно, її вартість. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України). Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У той же час відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляду справи у суді, будь-яких клопотань чи заяв не подав, не скориставшись своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачкою, із посиланням на неспівмірність таких витрат. Отже, у суду відсутні підстави вважати понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3600 грн. неспівмірними. Водночас, враховуючи те, що задоволенню підлягають 66,67% позовних вимог (1/6 х 100% / 1/4), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу, понесені останньою, у розмірі 2400,12 грн. (3600 грн. х 66,67% / 100%) пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial