Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАКСОМБАНК» адвокат Попов Євген Васильович, який діє на підставі довіреності № 133 від 05 червня 2025 року, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № 4475334463 від 02 квітня 2021 року у розмірі 87641 гривні 10 копійок, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 41569 гривень 26 копійок, заборгованості за процентами річними в сумі 13 гривень 02 копійки, заборгованості за щомісячними процентами в сумі 46058 гривень 82 копійки, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 гривень 40 копійок. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 02 квітня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4475334463, відповідно до пункту 1.1 якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з пунктом 1.3 Договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених у порядку повернення кредиту. Всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту № 5334463, який є невід`ємною частиною цього договору. У пунктах 2.1 та 2.2 Договору визначено, що всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», які розміщені на сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ». Цей Договір, паспорт кредиту № 5334463 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» складають єдиний кредитний договір Відповідно до умов Паспорту кредиту № 5334463 та кредитного договору № 4475334463 від 02 квітня 2021 року [PERSON] надано грошові кошти у сумі 41569 гривень 26 копійок на строк 48 місяців, з річною процентною ставкою 0,01 % від суми боргу за договором та сплатою щомісячних процентів у сумі 3 % від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом протягом 3 банківських днів від дня укладення договору (пункт 4 Паспорту кредиту). За твердженням представника позивача, відповідач отримав кошти у кредит шляхом їх безготівкового перерахування, а отже ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» свої обов`язки за кредитним договором виконало в повному обсязі. Як вказав представник позивача, права вимоги за кредитним договором № 4475334463 від 02 квітня 2021 року відступлені АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року, а отже позивач є новим кредитором. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору факторингу, випискою та розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви. Таким чином, у зв`язку із невиконанням належним чином умов кредитного договору № 4475334463 від 02 квітня 2021 року у [PERSON] рахується заборгованість, яка станом на 01 травня 2025 року, становить 87641 гривня 10 копійок, з яких: 41569 гривень 26 копійок заборгованість за тілом кредиту (у тому числі прострочений), 13 гривень 02 копійки заборгованість за процентами річними (у тому числі прострочена), 46058 гривень 82 копійки заборгованість за щомісячними процентами (у тому числі прострочена). Оскільки, позичальником були порушені умови кредитного договору № 4475334463 від 02 квітня 2021 року, отримані кошти за кредитним договором повернуті не були, представник позивача змушений звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку з огляду на приписи частин 1 та 3 статті 512, статтей 514, 525, 530, 610, 625, 630, 1048, 1049 та 1054 Цивільного кодексу України. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 грудня 2025 року позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 лютого 2026 року визначено про заочний розгляд справи за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі?судом не вживалось.? Уповноважений представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись завчасно, відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» адвокат Попов Євген Васильович з використанням підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернувся на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 755/26-вх. від 30 січня 2026 року, відповідно до якої вказав, що позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про дату час та місце проведення судового засідання повідомлялась відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України за адресою місця реєстрації, вказаної у повідомленні Староводолазького старостинського округу № 2 Нововодолазької селищної ради Харківського району Харківської області за № 15-58/81 від 18 листопада 2025 року. Судові повістки про виклик [PERSON] повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРПОШТА» про неможливість вручення «адресат відсутній». До того ж, у судове засідання, призначене на 12 лютого 2026 року, [PERSON] викликалась шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України (адреса посилання: https://court.gov.ua/unknown/). Про причини своєї неявки? [PERSON] суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її?відсутності, а також відзив на позовну заяву, у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, не надав,?станом розгляду справи не цікавилась.?? З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.?? Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.?? Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.?? В даному випадку відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про дату судового розгляду справи, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення?з позначкою про неможливість вручення судової повістки «адресат відсутній за вказаною?адресою». Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18?(провадження № 61-185св23) та у постанові від 13 травня 2024 року у справі № 755/4829/23 (провадження № 61-73св24).??? Окрім цього, частиною 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що з?опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.?? У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).?? Також відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.?? Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.??? В даному випадку суд також бере до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 та від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц, в яких зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.?? За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явилась у судове засідання, а сторона позивача звернулась на адресу суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, де зазначили, що проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечують, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.?? Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.? Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1?статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).?? Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього?кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).? При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.? Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.?? Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.? Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.? Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.? Судом встановлено, що 02 квітня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № 4475334463 (далі Договір), у пункті 1.1 якого сторони дійшли згоди, що кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з пунктом 1.2 Договору кредит надається позичальнику на наступних умовах: тип кредиту кредит; сума кредиту 41569 гривень 26 копійок; строк, на який надається кредит 48 місяців. Відповідно до пункту 1.3 Договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених у Паспорті кредиту № 5334463, який є невід`ємною частиною цього Договору. Всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», редакція від 04 січня 2021 року, які розміщені на сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладання цього Договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей Договір (пункт 2.1 Договору). У пункті 2.2 Договору сторони дійшли згоди, що цей Договір, Паспорт кредиту № 5334463 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», редакція від 04 січня 2021 року складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей Договір підтверджує, що свій примірник цього Договору отримав. Як свідчать наявні в матеріалах справи докази, 02 квітня 2021 року [PERSON] також підписала Паспорт кредиту від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» № 5334463, який містить основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зокрема, тип кредиту кредит; спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладання договору; сума/ліміт кредиту 41569 гривень 26 копійок; строк, на який надається кредит 48 місяців; мета отримання кредиту будь-які законні цілі; процентна ставка, щомісячні проценти 3,00 % від суми кредиту, річні проценти, загальні 0,01 % від суми боргу за договором; загальні витрати з кредитом 59868 гривень 57 копійок; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування 101437 гривень 83 копійки; реальна річна процентна ставка 68,54 %. Також даний Паспорт містить порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення. При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання 02 квітня 2021 року кредитного договору № 4475334463 та Паспорту кредиту від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» № 5334463. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України?свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору. На підтвердження укладання кредитного договору позивачем надано виписку по особовим рахункам кредитного договору № [NUMBER] за період з 02 квітня 2021 року по 01 травня 2025 року. Отже, з укладенням кредитного договору у позичальника виник обов`язок повернути ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» кредит та сплатити відсотки й комісію за договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком платежів. За встановленим у судовому засіданні обставинами, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та паспорту кредиту, в той час як відповідач взятих на себе зобов`язань за договором не виконала, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом не надала. У зв`язку з відсутністю здійснення належних платежів на виконання умов кредитного договору у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором № 4475334463 від 02 квітня 2021 року, яка станом на 01 травня 2025 року склала 87641 гривень 10 копійок, з яких: основний борг (в тому числі прострочений) 41569 гривень 26 копійок, заборгованість за процентами річними 13 гривень 02 копійки, заборгованість за процентами щомісячними 46058 гривень 82 копійки, що підтверджено відповідним розрахунком заборгованості, складеним АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТАКСОМБАНК» та випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 02 квітня 2021 року по 01 травня 2025 року. Вказана заборгованість відповідачем не заперечувалась та у встановленому законом порядку не спростовано. Як свідчать наявні матеріали справи, 17 грудня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» (Клієнт) та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТАСКОМБАНК» (Фактор) укладено Договір факторингу № 171221, у відповідності до умов якого в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення права вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який формується згідно з додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього Договору та підписується одночасно з ним (пункт 2.1). Згідно з пунктом 2.2 Договору фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі фактором у клієнта прав вимоги та набуття фактором прав вимоги на борг. У пункті 2.3 Договору визначено, що відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку № 2 до цього Договору, але не раніше оплати фактором суми зазначеної в пункті 3.1 Договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває всі права вимоги визначені цим Договором та всі права вимоги за Договорами поруки. Сторони підписують акт прийому-передачі Реєстру прав вимог в день здійснення оплати суми фінансування згідно пункту 3.1 цього Договору. Підписаний сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі Реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до пункту 3.1 Договору фактор зобов`язаний в день укладання сторонами цього Договору сплатити клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 467336417 гривень 92 копійки на рахунок клієнта. Згідно меморіального ордеру № 833437008 від 17 грудня 2021 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ТАСКОМБАНК» сплатило ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» суму грошових коштів у розмірі 467336417 гривень 92 копійки згідно Договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021року без ПДВ. Як убачається з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №17122129 від 17 грудня 2021 року укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТАСКОМБАНК», до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] , яка рахується під номером 10615, за кредитним договором № 4475334463 від 02 квітня 2021 року. Отже, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ТАСКОМБАНК» набуло права грошової вимоги до відповідача у встановленому законом порядку. З матеріалів справи встановлено, що 17 червня 2025 року АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТАСКОМБАНК» на адресу [PERSON] було направлено повідомлення-вимогу від 16 червня 2025 року, у якій позивач повідомив про наявність у останньої непогашеної заборгованості за кредитним договором № 4475334463 від 02 квітня 2021 року, яка станом на 23 травня 2025 року становить: 41569 гривень 26 копійок основний борг (в тому числі прострочений), 13 гривень 02 копійки заборгованість за річними процентами (в тому числі простроченими), 46058 гривень 82 копійки заборгованість за щомісячними процентами (в тому числі простроченими) та вимагав дострокового повернення кредиту та сплату нарахованих процентів в повному обсязі із зазначенням строків (30 календарних днів з дати одержання повідомлення) та умов такого повернення. Однак у визначені строки зазначені вимоги відповідачем не виконані. Відтак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач [PERSON] не виконала своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки попереднього кредитору, а ні на рахунки АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК». Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОИ «ТАСКОМБАНК» за кредитним договором № 4475334463 від 02 квітня 2021 року у розмірі 87641 гривня 10 копійок, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту (у том числі прострочена) у сумі 41569 гривень 26 копійок, заборгованості за річними процентами (у том числі прострочена) у сумі 13 гривень 02 копійки, заборгованості за щомісячними процентами (у том числі прострочена) у сумі 46058 гривень 82 копійки. При цьому відповідачем в ході розгляду справи не надано альтернативних розрахунків заборгованості за кредитним договором, а тому суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. У частині 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.? Так, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини 1 та 2 статті 14 Цивільного кодексу України).? За правилом, наведеним у частині 1 статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.? Відповідно до частин 1 3 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У відповідності до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1?статті 627 Цивільного кодексу України).? За змістом статей?626 та 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 Цивільного кодексу України). Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). При цьому, як вже зазначалось, матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем факту підписання 02 квітня 2021 року кредитного договору № № 4475334463 та паспорту кредиту № 5334463. Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положення частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлюють обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України?позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами частин 1 та 2 статті 1056-1 Цивільного кодифікованого закону України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (частина 3 статті 1056-1 Цивільного кодексу України). При цьому, згідно вимог статтей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Положеннями статті 614 Цивільного кодексу України регламентовано, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). Отже, після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позичальника виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути суму отриманого кредиту та сплатити проценти за використання коштів, а також комісію. В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що вимоги кредитного договору № 4475334463 від 02 квітня 2021 року відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням?статтей 526 530 Цивільного кодексу України. Також суд бере до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, відповідно до якої суд вказав, що якщо можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено умовами кредитного договору, який укладено між сторонами, то є правильним і обґрунтованим висновок суду про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування. Приписами статті 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (факторингу). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень статті 516 Цивільного кодифікованого закону України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В силу частини 1 статті 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. При цьому слід зазначити, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Аналогічний за змістом висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц. Позивач зазначає, що всупереч умовам кредитного договору № 4475334463 від 02 квітня 2021 року [PERSON] не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунок попереднього кредитора. Даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за вказаним вище договором у добровільному порядку відповідачем [PERSON] за час розгляду справи в суді також не надано. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконав. З урахуванням наведеного, при заочному розгляді справи, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 4475334463 від 02 квітня 2021 року у розмірі 87641 гривня 10 копійок, яка складається з: заборгованості за основним боргом (у тому числі простроченої) у сумі 41569 гривень 26 копійок, заборгованості за річними процентами (у тому числі простроченої) у сумі 13 гривень 02 копійки, заборгованості за щомісячними процентами (у тому числі простроченої) у сумі 46058 гривень 82 копійки, підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, підтверджені належними доказами При цьому суд наголошує, що судове доказування це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з частиною 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 зробила правовий висновок, відповідно до якого принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. У даній справі на виконання свого процесуального обов`язку, відповідачем не надано доказів повернення кредиту та сплату відсотків й комісії за його користування чи спростування встановлених судом обставин на час розгляду справи. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України від 19 листопада 2024 року № ?4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 3028 гривень 00 копійок. Водночас частиною 3 статті 4 Закону України від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. З даним позовом АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ТАСКОМБАНК» звернулась до суду з використанням підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а тому, як убачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 у розмірі 2422 гривень 40 копійок, що підтверджується копією платіжної інструкції № 2162663519 від 12 серпня 2025 року. Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» підлягають задоволенню в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 гривні 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved