Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до Дашівської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому зазначив, що [INFO] помер його дід, [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,1376 га та майновий пай, що розташовані на території Копіївської сільської ради. Як з`ясувалося пізніше, 25 березня 2009 року спадкодавець склав заповіт, яким усе вказане майно заповів позивачу. Однак про існування цього заповіту [PERSON] дізнався лише у листопаді 2025 року від старости села Копіївка, яка видала йому дублікат документа. Позивач вказує, що хоча він і проживав разом зі спадкодавцем спільно до дня його смерті у селі Музичі Київської області, він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для звернення до нотаріуса, оскільки не знав про наявність розпорядження на його користь. Приватний нотаріус відмовила у відкритті спадкової справи та видачі свідоцтва через пропуск строків та відсутність доказів реєстрації місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини у Вінницькій області. Позивач наголошує на тому, що поважність причини пропуску строку полягає саме у його необізнаності про заповіт, а інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, у померлого немає. Враховуючи вищевказане, позивач просить суд визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, Дашівський селищний голова Тітаренко С. подав до суду відзив на заяву, в якому просив розглянути справу на розсуд суду, за відсутності представника відповідача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта та ідентифікаційного номера позивача, та копією витягу з реєстру територіальної громади. [INFO] , в селі Музичі, Київської області, помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 123, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане 19.11.2025 року Гайсинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,1376 га, що розташована на території Копіївської сільської ради Іллінецького району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №947481 від 26 лютого 2007 року. За життя спадкодавця, а саме 25 березня 2009 року, щодо позивача був складений заповіт, посвідчений секретарем Копіївської сільської ради Іллінецького району Вінницької області Кримською Наталею Василівною, згідно з яким [PERSON] заповів земельну ділянку та майновий пай [PERSON] , що підтверджується копією заповіту. Позивач проживав разом із спадкодавцем до дня його смерті за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки №156/17.3-03 від 09.12.2025 року виданою Білогородською сільською радою Бучанського району Київської області. Водночас, на день смерті [PERSON] за адресою його реєстрації у [ADDRESS] ніхто не проживав, що підтверджується копією довідки №144 від 28.11.2025 року, що видана Дашівською селищною радою. У листі від 02.12.2025 №442/01-16, виданому приватним нотаріусом Савіцькою Жанною Йосипівною, зазначено що [PERSON] був пропущений строк подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , та не надані докази постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, для оформлення спадкових прав спадкоємцю необхідно звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, на виконання ухвали від 24 грудня 2025 року, приватний нотаріус Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцька Ж.Й. повідомила у листі від 07.01.2026 №6/01-16, що у встановлений законом строк спадкоємці із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались та спадкова справа нотаріусом не заводилась. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Судом встановлено, що позивач пропустив строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 по справі №686/5757/23 зазначила, що з урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №520/10377/17, від 11 серпня 2021 року у справі №720/1079/19, від 22 січня 2020 року у справі №592/18695/18,від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі N 361/8259/18 та багатьох інших. Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною. З огляду на встановлені судом обставини, надані докази, положення чинного законодавства та правові висновки Верховного Суду, суд дійшов переконання, що позивач [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини з об`єктивної, істотної причини, яка не залежала від його волі, а саме: необізнаність про наявність заповіту особою, яка не є спадкоємцем за законом першої черги. Наведена обставина є поважною причиною пропуску строку, передбаченого статтею 1270 Цивільного кодексу України, що унеможливила вчасне подання заяви про прийняття спадщини, адже позивач не є спадкоємцем першої черги за законом. Крім того, інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні, і відповідач проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з визначенням позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved