Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» звернулось до суду з позовною заявою в якій просить суд стягнути з [PERSON] , на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» суму заборгованості за договором позики у сумі 25 104,50 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №52997 від 03.02.2019 року. ТОВ «ФК «Гелексі» було фінансовою установою, яке з метою перерахування коштів позичальникам уклало з надавачем платіжних послуг ТОВ «ФК «Елаенс». ТОВ «ФК «Елаенс» перерахувало кошти у розмірі 5000,00 грн. на картковий рахунок позичальника. Ці кошти надані позичальнику в якості позики у сумі 5000,00 грн. на умовах строковості, поворотності та оплатності. За умовами договору стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Представник позивача стверджує, що відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на день подачі позову складає 25104,50 грн., з яких 5000,00 грн. заборгованість за позикою, 20104,50 грн. заборгованість за процентами та комісії за користування позики. Зважаючи на викладене, оскільки відповідач добровільно не бажає повернути суму боргу за кредитом, змушене звернутись до суду із заявленими вимогами. На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити та стягнути судові витрати. Ухвалою судді від 23 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17 листопада 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Романського С.І. до суду надійшла заява про надання матеріалів справи для ознайомлення. Матеріали справи надані для ознайомлення. 26 листопада 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Романського С.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 5000,00 грн., відсотки за користування кредитом в розмірі 14,50 грн., комісійну винагороду за користування позикою в розмірі 2 030,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 1403,00 грн. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що з позовної заяви сума заборгованості складає 20 104, 50 грн., однак не зрозуміло і не доведено - скільки в цій сумі є процентів, а скільки комісії, і чим це обґрунтовується та доводиться. Крім цього, з долученого до позовної заяви «Розрахунку заборгованості з 03 лютого 2019 року по 01 серпня 2025 року за договором позики №52997 від 03 лютого 2019 р. укладеним з [PERSON] за даними обліку наступний» - не підтверджується сума заборгованості за договором позики №52997 від 03.02.2019 р. а саме 25 104,50 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за позикою; 20 104, 50 грн. заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. В назві (в шапці) такого Розрахунку зазначено період з 03 лютого 2019 року по 01 серпня 2025 року, однак остання дата в графі Розрахунку «Дата» стоїть - 01.07.2019 року. [PERSON] погоджується з вимогою позивача про стягнення заборгованості за сумою позики згідно Договору позики № 52997 від 03.02.2019 р. у розмірі 5000,00 грн. Проте, щодо вимог про стягнення відсотків та комісії на загальну суму 20 104,50 заперечує. Вважає, що відсотки (проценти) за користування кредитом (позикою) нараховуються протягом строку дії кредитного договору або до моменту зміни сторонами строку повернення кредиту в повному обсязі, тобто до 04.03.2019 року. Згідно п.3.2.3 Договору позики № 52997 від 03 лютого 2019 року позичальник має право продовжити строк договору. [PERSON] запевняє, що не продовжував строк договору, і надані матеріали не свідчать, що позичальник, після завершення строку повернення позики (після 04.03.2019 року) вчиняв відповідні дії для його продовження, а тому вимоги позивача щодо нарахування плати за користування позикою після закінчення строку повернення позики жодним чином не обґрунтовано. Нарахування процентів поза межами строку кредитування, є безпідставними та незаконними. Вимоги позивача, щодо нарахування процентів за користування позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою, - не гуртуються на законі та є такими, що ставлять у невигідне становище відповідача, як споживача. Нарахування процентів та комісії в розмірі 20 104,50 грн., - є несправедливим та безпідставним, оскільки перевищує суму позики, розмір загальної вартості кредиту та не узгоджується з сумою відсотків. Відомості про нарахування Позивачем процентів за порушення умов Договору позики відповідно до ст.625 ЦК України у матеріалах справи відсутні. Також вимоги щодо сплати комісійної винагороди є нікчемними, оскільки матеріали справи не містять переліку послуг за які позичальник мав обов`язок щоденно сплачувати «комісійну винагороду», а відтак такі вимоги є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Представник відповідача вважає, що справедливою та спів мірною сумою процентів за користування кредитом є 5 000,00 грн. Також, просить зменшити суму, яку заявлено позивачем за для компенсації витрат на правничу допомогу до 1 403,00 грн. з огляду на обставини справи, враховуючи що вона не є справою значної складності, розглядається у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним. 08 грудня 2025 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він звернув увагу суду, що у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів за ним, наявність заборгованості. Умовами кредитного договору встановлено: проценти за користування позикою, комісійна винагорода, підвищена комісійна винагорода. Відповідно до Договору, обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України за правилами, визначеними пунктом 5.3 договору позики, який розміщено у розділі «відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом. Вказує, що за умовами договору позики нарахування та сплата комісії визначена сторонами та безпосередньо узгоджена з позичальником шляхом підписання договору позики, а тому платежі за комісією правомірно включені до заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, представник позивача вважає, що заявлена сума у розмірі 5 000,00 грн. відповідає критеріям співмірності. Посилаючись на викладені обставини, наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. 10 грудня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Романського С.І. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що всупереч вимогам ст. 178,179 представником позивача у відповіді на відзив не наведено жодних доказів та норм права на спростування обставин наведених у відзиві на позовну заяву. Як і не додано жодних доказів що можуть підтверджувати ті обставини на які позивач посилається у позовній заяві. Зокрема позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх послуг позикодавця, які пов`язані з отриманням такої комісійної винагороди, як от обслуговуванням і поверненням позики, що надаються позичальнику та за які встановлена щодення «комісійна винагорода» і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, відповідно положення Договору щодо обов`язку позичальника щоденно сплачувати «комісійну винагороду» (пункти 1.1.2.2., 1.1.4.) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно нікчемним є і пункт 5.3. Договору щодо нарахування підвищеної комісійної винагороди. Комісійна винагорода не є мірою відповідальності, а є платою за послуги банку чи фінансової установи. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задовольнити частково. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» Рудзей Ю.В. у судове засідання не з`явився, до поданої позовної заяви долучив заяву про розгляд справи без участі позивача, у якій просив розглянути справу без участі представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не прибули, в матеріалах справи знаходиться заява представника [PERSON] адвоката Романського С.І., якою просить слухання справи проводити за відсутності відповідача та його представника, просить при постановленні рішення врахувати позицію викладену у відзиві на позовну заяву від 26 листопада 2025 року та запереченнях від 10 грудня 2025 року. Позовні вимоги визнає частково. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial