Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] через свого представника адвоката Лазорко Р.Й. звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства «Ідея Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олега Миколайовича та Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. вчинено виконавчий напис № 1606 від 29.09.2017 про стягнення з нього на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в сумі 53735 гривень 47 копійок на підставі кредитного договору №Р29.449.70294 від 04 жовтня 2016 року. Головним державним виконавцем Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на підставі виконавчого напису № 1606 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62961255 від 07 вересня 2020 щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 47 964 гривні 12 копійок. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом порушено порядок вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис був вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а також за відсутності доказів безспірності заборгованості за кредитним договором. Не встановлено також факту отримання боржником повідомлення- вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису, так як про наявність такої заборгованості він дізнався із автоматизованої системи виконавчих проваджень. Наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2021 № 932/5 свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю на ім`я [PERSON] анульовано. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 22 грудня 2025 року суддею прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Поновлено позивачеві строк для звернення до суду та витребувано із Київського державного нотаріального архіву належним чином завірені копії документів, на підставі яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було видано виконавчий напис. 13 січня 2026 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, а також письмове клопотання про заміну неналежного відповідача його правонаступником у зв`язку з відступленням АТ «Ідея банк» права вимоги за кредитним договором, укладеним із позивачем, на користь ТОВ «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ». У зв`язку з наведеним АТ «Ідея банк» не є належним відповідачем у даній справі. Ухвалою суду від 19 січня 2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача відмовлено. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ». У відзиві на позовну заяву представник АТ «Ідея Банк» просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність та необгрунтовність. Зазначив, що 15 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» був укладений договір факторингу №15/11/23, згідно з умовами якого право вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі Кредитного договору №Р29.449.70294 від 04 жовтня 2016 року, відступлено ТОВ «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ». Тобто, пред`явлення позову до незалежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо вчинення виконавчого напису за договором, який нотаріально не посвідчений, вказав, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14, не визначено моменту з якого втрачає чинність Постанова№ 662, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів. Зважаючи на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було саме визнано нечинною Постанову № 662, то вбачається, що така може втратити чинність лише на майбутнє з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття спірного акту. Відповідно до пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2022 року № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» затверджено «Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України», згідно з пунктом 1 яких розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а саме пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, виключено. Таким чином, спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності Постановою № 662, оскільки така втратила чинність в частині розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 28 квітня 2022 року, тобто з моменту набрання чинності вказаною вище Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2022 року № 480. Відтак, вважає, що виконавчий напис № 1606, вчинений 29 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., є законним та вчиненим з додержанням норм чинного законодавства. Щодо тверджень позивача про неотримання ним кредитних коштів, ствердив що останній отримав кредитний договір з умовами та тарифами на послуги банку, ознайомився та прийняв їх про що зробив власноручний підпис. Із детального розрахунку по кредиту, вбачається, що позивач користувався кредитом та здійснював періодичні платежі, що свідчить про визнання ним кредитної заборгованості. Всі операції по кредиту відображені у виписці по рахунку № [NUMBER] , а операції з погашення кредиту відображені у виписці № 29097444970294.980. Тому твердження позивача щодо неукладення договору та неотримання коштів, а також щодо відсутності у матеріалах нотаріальної справи документів, що підтверджують безспірність заборгованості є абсолютно безпідставними. Також, наполягав на тому, що пред`явлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, вважається належним чином виконаним з моменту надіслання відповідної вимоги, а не її отримання. Вказана вимога була надіслана позивачеві на адресу його реєстрації у с. Немерче Мурованокуриловецького району і щодо неї позивач не висловив жодних заперечень. АТ «Ідея Банк» на виконання вимог Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку було надано всі необхідні документи для вчинення ним 29.09.2017 року виконавчого напису №1606 і такі документи цілком підтверджували наявність та безспірність кредитної заборгованості. Більше того, зауважує, що боржнику було відомо про кредитну заборгованість, її розмір та структуру, проте станом на день вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, чи раніше, ним не було вчинено жодних дій з метою оскарження сум заборгованості в судовому/позасудового порядку. Наголошував, що ознака безспірності грошового зобов`язання, щодо якого вчинено спірний виконавчий напис, повинна була встановлюватися власне на момент його вчинення. Тому позивач не спростував належними доказами, що сума заборгованості перед банком на момент вчинення виконавчого напису була іншою, ніж та яка запропонована в ньому до стягнення. Просив відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. 27 січня 2026 року на адресу суду надійшла відповідь від завідувача Київського державного нотаріального архіву Лідії Гуль № 03/01-14 (а.с. 104) у якій зазначено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. передані за 2012-2020 роки документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Відповідно до протоколу № 42/11-21 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального управління МЮ від 18.02.2021 року, було погоджено Акт № 2 від 15.02.2021 року про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. Серед справ внесених в акт є копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчиненні, в кількості 151 томів за період з 21 січня по 21 грудня 2017 року. Від представника залученої до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "Фінансова компанія "СУПЕРІУМ", не надходило жодної поштової кореспонденції із висловленням їх позиції щодо позову [PERSON] . 3. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що [PERSON] 04.10.2016 року підписав із ПАТ «Ідея банк» кредитний договір про надання коштів у позику № Р.29.449.70294, відповідно до п.1.1 якого, Банк зобов`язувався надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі 24 902 гривні, включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами на умовах та в строки, що передбачені Кредитним договором (а.с. 70-73). 29.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. було вчинено виконавчий напис за № 1606 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № Р.29.449.70294 від 04.10.2016 року за період з 04.01.2017 року по 17.08.2017 року у розмірі 53 735, 47 гривень. Оскаржуваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом 29.09.2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. 07.09.2020 року головним державним виконавцем Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою примусового виконання даного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 62961255. 22 вересня 2022 року постановою державного виконавця у зв`язку із встановленою законом забороною на стягнення боргу, виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с. 13). Крім того, судом встановлено, що 15.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (фактор) було укладено договір факторингу № 15/11/23, згідно з яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників (Додаток № 2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в Реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток № 1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток № 3) клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з Додатком № 1 до договору факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 року клієнт передав, а фактор прийняв на умовах, визначених договором, права вимоги до [PERSON] , що виникли на підставі кредитного договору № Р.29.449.70294 від 04.10.2016 року. Позивач стверджує, що про існування вказаного виконавчого напису йому стало відомо із автоматизованої системи виконавчих проваджень, оскільки він ніколи не укладав нотаріально посвідчений кредитний договір із відповідачем та не отримував кредитних коштів, не отримував листа та вимог про усунення порушень зобов`язань і не погоджується із розміром заборгованості, а тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки заборгованість не є безспірною. Надаючи правову оцінку вищевказаним твердженням позивача, суд зазначає наступне: Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання. Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172(далі Перелік). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як зауважив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28.02.2024 року в справі №757/60132/21-ц, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. З боку відповідача не надано до суду жодного належного та допустимого доказу того, що останній звертаючись до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису надав останньому для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. У свою чергу, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Наданий нотаріусу договір з позивачем, на підставі якого було видано оспорюваний виконавчий напис нотаріуса, не посвідчено нотаріально, а отже стягнення заборгованості за ним не могло бути проведено у безспірному порядку. Крім того, доказів того, що [PERSON] був належним чином обізнаний про порушення ним грошового зобов`язання за кредитним договором та можливі наслідки у разі не усунення вказаних порушень відсутні. При цьому, право боржника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, що повинно підтверджуватися документами про вручення, або про неможливість вручення такого повідомлення у зв`язку з відмовою отримувача, або самовільною зміною його місця проживання, однак таких доказів суду не надано. [PERSON] повідомлень від кредитора не отримував, жодних листів та претензій щодо несплати боргу йому не надходило. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту подання ним, як стягувачем, нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості позивача згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172. Ні нотаріусом (знищені (а.с. 104), ні відповідачем взагалі не надано суду документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а сам по собі факт існування виконавчого напису не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Вказане свідчить про те, що вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису було здійснено за відсутності документів, які свідчать про безспірність заборгованості боржника. Дослідивши письмові докази, судом встановлено факт недотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису вимог передбачених чинним законодавством, а саме нотаріус виніс виконавчий напис на підставі не завіреного нотаріально кредитного договору, який не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку, не з`ясував питання щодо безспірності заборгованості безпосередньо з боржником, не переконався щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості, в зв`язку чим останній був позбавлений можливості висловити свої заперечення щодо кредитної заборгованості. Приймаючи до уваги вищевикладене та беручи до уваги заперечення позивача щодо наявності боргових зобов`язань перед відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису №1606 від 29.09.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. таким, що не підлягає виконанню. Зазначені обставини є самостійними та достатніми підставами для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відтак інші доводи сторін не підлягають перевірці. 4.Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до Детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом в рамках виконання умов договору про надання правничої допомоги № 92 від 24.11.2025 до договору про надання правової допомоги № 92 від року загальна сума витрат на правову допомогу становить 5000,00 грн. (а.с. 21). Сума в розмірі 5000,00 грн. за надання правничої допомоги була сплачена позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 28.11.2025 (а.с. 22). Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених належними доказами понесених витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Крім того, у порядку ч.1 ст. 141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved