Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Богельського І.І. (ордерна на надання правничої допомоги серії ВК №1140909 від 22 липня 2025 року) звернувся в суд з позовом та просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 серпня 2001 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області. Однак, шлюбні відносини між ними погіршились, і з серпня 2024 року вони не проживають разом, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин у зв`язку з чим він звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають разом з ним. Відповідно до акту про встановлення факту фактичного місця проживання особи, від 17.07.2025 року, діти проживають разом з позивачем та повноцінно перебувають на його утриманні. Відповідач з грудня 2024 року по вказаній адресі не проживає, дітей не відвідує, не займається їхнім вихованням, матеріально не допомагає, не купує речей першої необхідності. Згідно довідки виданої Орв`яницьким ліцеєм Дубровицької міської ради від 18.07.2025 року, мати учня 5 класу [PERSON] , [INFO] та учня 10 класу [PERSON] , [INFO] , протягом 2024 - 2025 навчального року в закладі жодного разу не з`являлася на батьківські збори і їхнім шкільним життям не цікавилася. Вихованням дітей займається батько, що свідчить виключно про те, що відповідач [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей. У судове засідання позивач не з`явився. Втім, від його представника - адвоката Богельського І.В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його, як представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять задоволити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Дубровицької міської ради в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви представника заінтересованої особи Отупор С.М. (довіреність №07-1386 від 12.09.2025 року), остання просить розглянути справу без участі представника. Зазначила, що позицію органу опіки та піклування, викладену у висновку, підтримує. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.08.2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 21.08.2001 року (а.с.7) та який в подальшому рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 21.10.2025 року, за позовом [PERSON] було розірвано (а.с.48). З матеріалів справи вбачається, що від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.8-звор.бік). Відповідно до акту №11 про встановлення факту фактичного місця проживання особи, від 17.07.2025 року, вбачається, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] проживають разом із батьком [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] (а.с.11 звор.бік). Також із вказаного акту вбачається, що мати дітей [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою не проживає, вихованням дітей не займається, матеріально не допомагає, не купує для них речей першої необхідності. Згідно довідки виданої Орв`яницьким ліцеєм Дубровицької міської ради, від 18.07.2025 року, мати учня 5 класу [PERSON] , [INFO] та учня 10 класу [PERSON] , [INFO] , протягом 2024 - 2025 навчального року в закладі жодного разу не з`являлася на батьківські збори і їхнім шкільним життям не цікавилася. Вихованням дітей займається батько (а.с.12). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що відповідачка [PERSON] участі у вихованні та утриманні своїх дітей не приймає, з ними не спілкується і взагалі протягом останнього часу вони її не бачили. Діти проживають разом з батьком [PERSON] , який повністю їх утримує, займається їхнім вихованням, розвитком. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частинах 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 Сімейного кодексу України. Згідно вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Отже, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не має бажання займатися вихованням та утриманням своїх дітей. У зв`язку з бездіяльністю, а саме небажанням матері брати участь у вихованні та забезпечені матеріального благополуччя дітей, створились умови, які шкодять їхнім інтересам. Відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З оглянутого в судовому засіданні висновку Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Дубровицької міської ради щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] від 25 вересня 2025 року №07-1470 (а.с.24-25) вбачається, що сім`я [PERSON] та [PERSON] ще з 2021 року перебувала на контролі соціальних служб, так як батько дітей періодично перебував на сезонних роботах, а мати часто залишала дітей вдома самих без догляду, зловживала алкогольними напоями, вела аморальний спосіб життя, ночувала по хлівах та чужих будинках, тощо. Зазначені факти було підтверджено актом обстеження умов проживання дітей від 28.06.2022 року, складеним службою у справах дітей Дубровицької міської ради. З урахуванням зазначених обставин дітей в липні 2022 року службою у справах дітей було взято на відповідальний облік, а згодом органом опіки та піклування - виконавчим комітетом Дубровицької міської ради було подано позов до Дубровицького районного суду про позбавлення матері батьківських прав. Під час судового розгляду даного питання зі свідчень [PERSON] та їх неповнолітніх дітей було встановлено, що мати дещо змінила своє ставлення до виконання батьківських прав і їй необхідно надати шанс виховувати дітей. Рішенням Дубровицького районного суду №949/989/22 від 07.03.2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення матері дітей батьківських прав. Водночас, у цьому рішенні зобов`язано матір змінити своє ставлення до виховання дітей, а органу опіки та піклування здійснювати контроль за вихованням дітей у сім`ї. Батько дітей намагався допомогти дружині змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, однак це не дало позитивного результату. Мати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків, вживає алкогольні напої, та тривалий час пропадає з дому. До служби у справах дітей, органу опіки та піклування - виконавчого комітету Дубровицької міської ради мати дітей з питань виховання синів не зверталася. Питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей розглядалося на засіданні комісії з питань захисту дитини 24.09.2025 року, якою прийнято рішення про доцільність позбавлення матері батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування - виконкому Дубровицької міської ради вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дітей. Крім цього, відповідно до пояснень дітей [PERSON] та [PERSON] з`ясовано, що вони постійно проживають із батьком, який ними опікується та забезпечує усім необхідним, мами не бачили уже більше року й бажають надалі проживати із батьком. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Всупереч вимогам ст.ст. 150 та 180 СК України, [PERSON] не виконувала батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дітей. Матір дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню синів [PERSON] , [INFO] , та учня 10 класу [PERSON] , [INFO] , не проявляє щодо них материнської турботи та любові. Поведінка [PERSON] не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам дітей. Отже, виходячи із вищевикладеного, у зв`язку з бездіяльністю, а саме небажанням матері дітей брати участь у вихованні та забезпеченні матеріального благополуччя, створились умови, які шкодять інтересам дітей. На переконання суду, ухилення від виконання відповідачкою батьківських обов`язків є факт її свідомої поведінки, оскільки вона має реальну можливість виконувати її, але не вчиняє відповідних дій. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Приймаючи рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги як доказ висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, оскільки такий ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставин, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками, та враховує всі докази в сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 466/5767/18 (провадження № 61-20485св19) вказано, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц). Частина 4 ст. 155 СК передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Отже, відповідно до Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки буде відповідати інтересам дітей. Як встановлено вище, відповідачка по справі не займається вихованням дітей та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до них будь-якої материнської уваги та турботи. За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно синів [PERSON] та [PERSON] , а тому є підстави для позбавлення її батьківських прав стосовно них. На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці її право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дітьми у відповідності зі статтею168 СК, якщо це не причинить шкоди їх життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду, буде стимулювати відповідачку до виправлення та наддасть можливість в майбутньому, при наявності її бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Статтею 169 СК України передбачено право батьків на поновлення у батьківських правах, не позбавлений цієї можливості і відповідачка, якщо змінить своє відношення до дітей, проявить турботу та піклування щодо синів. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами, то варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції про сплату №1424-5388-4465-2502 від 18.08.2025 року (а.с.3 звор.бік) позивачем при зверненні до суду з позовом, сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн., який підлягає стягненню з відповідачки.

Outcome: approved