Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 15.10.2021року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем був укладений договір № 417850-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». На підставі укладеного договору, відповідач отримав кредит розмірі 10000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, шляхом перерахування на банківську картку позичальника. [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, лише частково сплатив кошти на загальну суму 1830,00 грн, тому станом на 08 серпня 2025 року утворилася заборгованість в сумі 24022,26 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9827,40 грн, суми прострочених платежів по процентах 13230,36 грн, суми прострочених платежів за комісією 964,50 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення ТОВ «Бізнес Позика» до суду із цим позовом в якому просило стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором № № 417850-КС-001 у розмірі 24022,26 грн та сплачений судовий збір. Представник позивача ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" Козачок М.О., яка діє на підставі довіреності від 29.10.2025 (а.с.99), у судове засідання не з`явилася, 17.12.2025 надіслала відповідь на відзив, наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просить розглянути справу у відсутності представника товариства. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`явилася, повідомлялася своєчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового засідання суду не надала. 15.12.2025 року на адресу суду надіслала відзив на позов, з врахуванням якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Судом встановлено, що 15 жовтня 2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] був укладений договір № 417850-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» 15 жовтня 2021 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 417850-КС-001 про надання кредиту, а остання прийняла (акцепт) пропозицію щодо укладення договору. Відповідно до візуальної форми послідовності дій клієнта [PERSON] щодо укладання електронного договору про надання кредиту 417850-КС-001, складеної ТОВ «Бізнес позика», 15 жовтня 2021 року о 10:34:37 клієнтом здійснено підписання договору клієнтом одноразовим індикатором G-5351. Відповідно до п. 1 договору № 417850-КС-001 кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів. Строк кредиту 24 тижні, строк його дії - до 01 квітня 2022 року. Фіксована процентна ставка за кредитом - в день 0,86295000% Комісія за надання кредиту у розмірі 1500,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 21960,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка 3563,71 %. Пунктом 2 договору визначено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3 договору встановлено графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Позивач виконав зобов`язання за кредитним договором № 417850-КС-001, що підтверджується випискою за договором № б/н за період 15 жовтня 2021 року по 01 квітня 20222 року, складеною АТ КБ «ПриватБанк» 19 грудня 2025 року, відповідної до якої 15 жовтня 2021 року на картку № [NUMBER] здійснено зарахування коштів на суму 10000,00 грн. Крім того, відповідно до листа АК КБ «ПриватБанк» від 19 грудня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-251219/46827-БТ на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Також підтверджується розрахунком заборгованості та випискою за договором, складеною АТ КБ «ПриватБанк», що відповідач частково здійснила погашення заборгованості за кредитним договором 27 жовтня 2021 року в сумі 1830,00 грн. Крім цього, згідно Анкети клієнта, позичальником був зазначений номер банківської картки [NUMBER] для перерахування на цю карту кредитних коштів за Кредитним договором. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 417850-КС-001від 15 жовтня 2021 року становить 24022,26 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 9827,40 грн, сума прострочених платежів по процентах 13230,36 грн, нарахованих за період з 15 жовтня 2021 року по 01 квітня 2022 року (строк повернення кредиту), суми прострочених платежів за комісією 964,50 грн. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як установлено судом, 15.10.2021року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем був укладений договір про надання кредиту № 417850-КС-001, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора G-5351 У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Крім цього, із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково погашала заборгованість за договором. В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача. У постанові ВС від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20 зазначено, що отримання кредитних коштів не позивачем, а перерахування їх відповідачем на банківську карту [PERSON] не може розцінюватись як доказ не укладення та/або не підписання вказаного договору. Ця обставина пов`язана з виконанням договору. Кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. Укладання кредитного договору в електронному вигляді регулюється Законом України «Про електронну комерцію». Такий договір укладається шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему, із застосуванням електронного підпису, зокрема одноразового ідентифікатора. Електронний договір, підписаний у передбаченому законом порядку, прирівнюється до письмового. Особа, що укладає електронний договір, має бути ідентифікована за допомогою особистих даних (паспорт, ІПН, телефон, банківська картка тощо). Відповідно до законодавства, факт входу користувача в особистий кабінет, подання заявки, акцепт умов та підтвердження через одноразовий ідентифікатор свідчать про волевиявлення на укладення договору. Відповідачем не надано доказів, що у цій справі кредитний договір був укладений з порушенням вимог законодавства. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання договору про надання кредиту № 417850-КС-001від 15.10.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] .. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормами ч. 1 ст. 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. ТОВ «Бізнес Позика», звертаючись до суду з позовом, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом та комісії, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір 417850-КС-001 був укладений 15 жовтня 2021 року, тобто, до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Разом з тим, зі змісту положень ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування убачається саме максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Пунктом 1-2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено поняття «денна процентна ставка» як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Тобто, денна процентна ставка є розрахунковою величиною за спеціальною формулою, що базується на показниках загальних витрат за споживчим кредитом, його загальним розміром та строком кредитування, максимальний розмір якої визначений вказаним вище Законом. Пунктом 1 кредитного договору визначено, що денна процентна ставка становить 0,86%. При цьому зазначено у застереженнях, що зокрема її обчислення є репрезентативним та базується на обраних позичальником умовах кредитування, викладених у договорі, і на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Відповідно розмір денної процентної ставки відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування». Водночас, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів (п.п. 8 ч. 1 ст. 12 Закону); денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені (п.п. 9 ч. 1 ст. 12 Закону). Тобто Закон України «Про споживче кредитування» розрізняє поняття «процентної ставки», як процентів за користування кредитом, та «денної процентної ставки», як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Як встановлено судом, відповідно до п. 1 договору сторонами погоджена фіксована процентна ставка за кредитом в день 0,86295000% Пунктом 2 договору визначено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3 договору встановлено графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, вважає, що проценти за користування кредитом у розмірі 13230,36 грн включають в себе проценти нараховані відповідно до п.п. 1,2 Кредитного договору. Таке нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості. Суд також звертає увагу на те, що сума заборгованості по відсотках нараховувалась в межах строку дії договору. Відповідач в свою чергу розмір заборгованості по тілу кредиту та процентам не спростувала, власного розрахунку не надала. Таким чином, позов в частині стягнення заборгованості, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9827,40 грн, суми прострочених платежів по процентах 13230,36 грн. підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача. Посилання відповідача на нікчемність договору в частині стягнення комісії є безпідставними, оскільки сторони при укладенні договору узгодили умови кредитування, зокрема, щодо розміру комісії за надання кредиту як разовий платіж в розмірі 1500,00 грн. Крім того, суд враховує, що 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку (іншої фінансової установи) встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Таким чином, з огляду на викладене, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума прострочених платежів за комісією у розмірі 964,50 грн. Таким чином, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, оскільки не надавала ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору. Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що з відповідача, як позичальника, підлягає стягненню сума заборгованості за договором № 417850-КС-001 про надання кредиту від 15.10.2021 в розмірі 24022,26 грн. Відповідно до вимог ст.141ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved