Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що 06.04.2024 о 09 год 30 хв. [PERSON] у [ADDRESS] , образливо чіплялася та нанесла йому один удар шматком шиферу в область передпліччя, чим спричинила тілесні ушкодження. Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.05.2024 відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Вказував, що у зв`язку з нанесеними тілесними ушкодженнями суттєво погіршився стан його здоров`я, він змушений був витрачати час на відвідування лікарів, чим спричинено моральну шкоду, яка виразилася у душевних та фізичних стражданнях, порушенні функціонування нервів пошкодженої руки, порушенні нормального способу життя, яку позивач оцінює у 300 000 грн. Відзиву відповідач не надала. У письмових поясненнях представник відповідача зазначив, що позов є безпідставним, оскільки позивач не довів належними доказами заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між діями відповідача та наслідками у вигляді погіршення стану здоров`я. Окрім того, у постанові по справі про адміністративне правопорушення по факту дрібного хуліганства [PERSON] звільнено від відповідальності за малозначністю, оскільки діяння не потягло тяжких наслідків. Тілесні ушкодження та ступінь їхньої тяжкості зазначеним судовим рішенням не був встановлений. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у письмових поясненнях по суті спору. Суд, заслухавши учасників провадження, свідків, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, приходить до таких висновків. Встановлено, що згідно з постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.05.2024 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, та відповідно до ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, застосувавши усне зауваження. Як вбачається зі змісту постанови, 06.04.2024 о 09 год 30 хв. [PERSON] у [ADDRESS] , образливо чіплялася та нанесла [PERSON] один удар шматком шиферу в область передпліччя, чим спричинила тілесні ушкодження, внаслідок чого порушила громадський порядок і спокій громадян, тобто вчинила дрібне хуліганство. Постанова набрала законної сили 05.12.2025. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як зазначено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] як на підставу виникнення обовязку з відшкодування моральної шкоди посилається на постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] визнана винною у скоєнні дрібного хуліганства(ст. 173 КУпАП). Відповідно до статті 173 КУпАП дрібним хуліганством є нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Іншими словами, дрібним хуліганством визнаються дії, що не мають ознак кримінально караного хуліганства. Як вбачається зі змісту постанови суду від 16.05.2024, об`єктивна сторона вчиненого [PERSON] діяння виразилася в тому, що вона «образливо чіплялася та нанесла [PERSON] один удар шматком шиферу в область передпліччя, чим спричинила тілесні ушкодження». З аналізу змісту об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, вбачається, що образливе чіпляння до громадян - це докучлива поведінка, пов`язана з діями щодо ображання, які зневажають честь і гідність людини та утискають чию-небудь волю у грубій, розв`язній манері. Нанесення удару, що спричинив тілесні ушкодження, змістом об`єктивної сторони ст. 173 КУпАП не охоплюється, оскільки є предметом розгляду в порядку кримінального судочинства. Окрім того, у постанові від 16.05.2024 не зазначено, які саме тілесні ушкодження спричинені [PERSON] внаслідок удару, якого ступеня тяжкості та якими доказами ці обставини підтверджуються. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, у якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вирішуючи питання щодо преюдиційного значення постанови суду від 16.05.2024, суд виходить з того, що факт вчинення дрібного хуліганства [PERSON] щодо [PERSON] , яке виразилося в образливому чіплянні, мали місце та вчинені вони саме цією особою. Разом з тим, у зазначеній постанові суддя, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи [PERSON] , ступеню її вини, того, що правопорушення не потягло за собою тяжких наслідків, звільнив [PERSON] від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Отже, сам по собі факт вчинення дрібного хуліганства щодо позивача, яке є малозначним та не потягло тяжких наслідків, не свідчить про безумовне заподіяння йому моральної шкоди. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок нанесення удару [PERSON] та спричиненням у результаті таких дій тілесних ушкоджень, оскільки постанова суду від 16.05.2024 не є належним доказом у цій частині. Будь-які інші докази, що підтверджують факт нанесення [PERSON] удару [PERSON] та спричинення йому внаслідок цього тілесних ушкоджень у матеріалах справи відсутні. Надані [PERSON] медичні документи не доводять наявності причинного зв`язку між вчиненим [PERSON] адміністративним правопорушеннями та діагностованими у відповідача захворюваннями. При цьому суд зауважує, що сам по собі факт притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення дрібного хуліганства щодо позивача є належним способом відшкодування за порушення (див., mutatis mutandis, "Оджалан проти Туреччини" (Ocalan v. Turkey) [GC], no. 46221/99, пп. 207-210, ECHR 2005-IV) та достатньою справедливою сатисфакцією. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed