Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

27 жовтня 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 5138815 від 04 травня 2021 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.05.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 5138815. Відповідно до умов договору: п. 1.2. сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 грн; п. 1.3. кредит надається строком на 30 днів з 04.05.2021; п. 1.4. термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії та процентів: 03.06.2021; п. 1.5.1. комісія за надання кредиту: 1 000,00 грн, нараховується одноразово (20,00% від суми кредиту); п. 1.5.2. проценти за користування кредитом: 2 250,00 грн, нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; п. 1.6. стандартна (базова) процентна ставка становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; п. 2.3.1.2. позичальник може збільшити строк кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Позивач зазначає, що договір укладено в електронній формі, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором S50808 (час підписання: 04.05.2021 18:48). 16.12.2021 року було укладено договір № 16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 5138815. 10.01.2023 року укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 5138815. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Згідно з розрахунком заборгованості станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості становить 21 525,48 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3 363,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 17 162,48 грн; заборгованість за комісіями - 1 000,00 грн; пеня/штрафи, інфляційні, 3% річних - 0,00 грн. Також позивач просив стягнути судовий збір 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу 13 000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовних вимогах просив справу розглядати за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився повторно, відзив не подав, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений; відповідач не з`явився; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку до часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронного підпису одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису при письмовій згоді сторін. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Судом встановлено, що 04.05.2021 року ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 5138815, відповідно до якого позивач (кредитодавець) надав відповідачу кредит у розмірі 5 000,00 грн строком на 30 днів з процентною ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку кредитування та із стандартною (базовою) ставкою 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Також договором передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору шляхом заповнення заяви про надання кредиту в електронному кабінеті/на сайті кредитодавця, із застосуванням одноразового ідентифікатора як електронного підпису та зазначенням реквізитів банківської картки, на яку надалі було перераховано кредитні кошти. 16.12.2021 року ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а 10.01.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в тому числі за договором № 5138815, тому позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на день подання позову відповідачу обліковується заборгованість: за тілом кредиту - 3 363,00 грн; за процентами - 17 162,48 грн; комісія - 1 000,00 грн. Отже, судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме у встановлений договором термін не повернув кредит та не сплатив проценти і комісію. Однак суд не погоджується з нарахуванням відсотків у заявленому позивачем розмірі та зазначає наступне. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31.10.2018 року (справа № 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідно до п. 1.3 умов договору строк кредитування становить 30 днів. Однак згідно п. 2.3.1.2 умов договору, позичальник може збільшити строк кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Оскільки зміст п. 2.3.1.2 містить обмеження загального строку користування кредитом - не більше 60 днів, суд приходить до висновку про включення первісного 30-денного строку до загального 60-денного строку та дію можливого нарахування договірних процентів у межах 60 днів, тобто по 03.07.2021 включно. Суд здійснює перерахунок відсотків у межах допустимого строку, виходячи з умов договору щодо ставки в первісний строк кредитування та стандартної (базової) ставки у межах загального 60-денного строку, а саме: за період з 04.05.2021 по 02.06.2021 (30 днів) - 1,50% від 5 000,00 грн за кожен день, що складає 2 250,00 грн; за період з 03.06.2021 по 02.07.2021 (30 днів) - 5,00% від 5 000,00 грн за кожен день, що складає 7 500,00 грн. Таким чином, загальна сума процентів, яка підлягає стягненню з відповідача за договором № 5138815 у межах 60-денного строку, становить 9 750,00 грн. В решті позовних вимог у частині стягнення процентів у сумі, що перевищує 9 750,00 грн, слід відмовити. З урахуванням встановленої заборгованості за тілом кредиту 3 363,00 грн, комісії 1 000,00 грн та процентів, що підлягають стягненню 9 750,00 грн, загальна сума, що підлягає стягненню, становить 14 113,00 грн. Щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу адвоката, яка заявлена у сумі 13 000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи; 2) часом, витраченим адвокатом; 3) обсягом наданих послуг; 4) ціною позову та значенням справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, суд має виходити з критерію реальності та розумності витрат. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, позовна заява є типовою, не є складною, не потребує значного часу на підготовку та не містить аналізу значного масиву судової практики, а пакет документів є стандартним для цієї категорії спорів. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Відтак, суд вважає, що обґрунтованими та співмірними у даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір 2 422,40 грн. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам: 14 113,00 грн * 2 422,40 грн / 21 525,48 грн = 1 588,23 грн.

Outcome: partial