Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

1.Короткий зміст заявлених вимог 01 жовтня 2026 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12 листопада 1996 року, виданого Уманським відділом житлового господарства, яке на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12 листопада 1996 року, виданого Уманським відділом житлового господарства, на праві спільної сумісної власності належить квартира [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При отриманні свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12 листопада 1996 року ніхто не звернув уваги, що там була допущена помилка у написанні прізвища, а саме: замість [PERSON] , вказано [PERSON] , Побачивши допущену помилку, заявник звернувся до Уманської міської ради щодо виправлення помилки у свідоцтві про право власності на житло за № [NUMBER] від 12.11.1996 року за адресою: [ADDRESS] , однак усно повідомили, що виправити допущену технічну помилку немає можливості, відтак єдиним способом захисту прав є встановлення факту належності правовстановлюючого документа у судовому порядку. Заявник вказує, внаслідок помилки заявник не може володіти, користуватись та в подальшому розпоряджатись своїм майном, а тому змушений звернутись до суду із заявою, щоб встановити факт належності правовстановлюючого документу на нерухоме майно. 2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 23.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. 27.11.2025 року було заявником [PERSON] надано до суду клопотання про долучення доказів. В судове засіданні заявник [PERSON] не з?явився, проте подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву, в якій не заперечував проти заявлених позовних вимог, просив розглянути справу за відсутності представника. 3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. За змістом положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Аналіз норм ст. ст. 293, 315 ЦПК України свідчить про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що Уманським відділом житлового господарства 12 листопада 1996 року було видане свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної, сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки, виданої Уманським відділом Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС України вбачається, що згідно наявних обліків Уманського відділу ЦПМУ ДМС він був задокументований 03.10.2003 року Уманським МВ УМВС України в Черкаській області паспортом громадянина України серії [NUMBER] на ім`я «[PERSON] » у зв`язку із досягненням віку на підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане Уманським ВДРАЦС 14.10.1987 року. Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 03 жовтня 2003 р. Уманським МВ УМВС України в Черкаській області заявник іменується як « [PERSON] », російською « [PERSON] », [INFO] . Таким чином виникла розбіжність між документом, що посвідчує особу та правовстановлюючим документом свідоцтвом про право власності на житло, а саме в прізвищі співвласника - « [PERSON] ий». Із письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджується факт проживання за адресою: [ADDRESS] сім`ї в складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , видане 12 листопада 1996 року Уманським відділом житлового господарства належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , при цьому у вказаному документі різниться написання його прізвища із зазначеним у його паспорті громадянина України. На даний час заявник не може володіти, користуватись та в подальшому розпоряджатись своїм майном, тому для вирішення вказаного питання змушений звернутися до суду. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено у ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з урахуванням зазначених положень закону, встановлені судом обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, свідчать про те, свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , видане 12 листопада 1996 року Уманським відділом житлового господарства, належить [PERSON] , як співвласника житла. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підтвердженою відповідними доказами, відтак її слід задовольнити.

Outcome: approved