Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовну заяву обґрунтовує тим, що він з відповідачем [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Баратинської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 57 від 27.03.2025 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Діти проживають разом з ним та перебувають на його повному утриманні, що свідчить про те, що він самостійно їх виховує. З липня 2023 року відповідач не бачиться з дітьми, не бере участі в їх вихованні, не спілкується з ними та не опікується ними, попри те, що він не чинить [PERSON] перешкод у цьому. Таким чином, відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє турботи про дітей, не цікавиться їхнім здоров`ям, не займається їх фізичним та духовним розвитком, що на його думку свідчить про свідоме умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей. Крім цього, оскільки малолітні діти перебувають на його утриманні та він здійснює їх фінансове забезпечення, вважає за можливе стягувати з відповідача в свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на викладене, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття та стягнути з [PERSON] понесені по справі судові витрати. ІІ. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. ІІІ. Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою судді від 04.07.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 03.11.2025 закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали та просили задовольнити з наведених у позовній заяві підстав, не заперечували щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки, яку остання отримала особисто. Представник органу опіки та піклування підтримав заявлені [PERSON] позовні вимоги та просив їх задовольнити. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2024 було розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Малолітня [PERSON] з 28.12.2020 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 27.03.2025 № 57 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яким визначено місце проживання малолітніх дітей з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] перебував на обліку в Управлінні соціальної та ветеранської політики Луцької районної державної адміністрації і одержував допомогу по догляду за дитиною до 3 років в період з 01.02.2024 по 01.05.2025 (утриманець: [PERSON] , [INFO] ). [PERSON] , [INFO] з 05.10.2023 відвідує заклад дошкільної освіти «Сонечко» Боратинської сільської ради. З інформації наданої директором закладу вбачається, що [PERSON] [INFO] до закладу дошкільної освіти привів батько [PERSON] , який постійно цікавиться життям дитини в закладі, придбав необхідні речі для розвивальних занять, долучався до створення освітнього середовища у групі разом з іншими батьками. Мати дитини [PERSON] участі у вихованні дитини в закладі дошкільної освіти не приймала, життям дитини не цікавилась в тому числі в телефонному режимі. [PERSON] , [INFO] зарахована до закладу дошкільної освіти «Сонечко» Боратинської сільської ради з 14.05.2025. Зарахуванням дитини займався батько [PERSON] , який забирає її з закладу дошкільної освіти, цікавиться її життям в закладі, забезпечує всім необхідним для розвивальних занять. 08.08.2022 відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, а саме за ухилення від виконання покладених на неї згідно СК України обов`язків щодо належного виховання та догляду за малолітніми дітьми, яких вона залишила без батьківського піклування, а сама в той час вживала алкогольні напої (постанова Любомльського районного суду Волинської області від 08.08.2022). З акту № 69 від 07.07.2022 обстеження умов проживання вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає в баби [PERSON] (мати [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] , оскільки її батько [PERSON] проходить військову службу в складі ЗСУ, а мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованню дочки, не надає останній повноцінного харчування, внаслідок чого дитина втратила вагу та залишає дитину без нагляду, через що баба була змушена забрати її до себе. Відповідно до акту № 87 від 19.09.2022 [PERSON] , [INFO] проживає з батьком [PERSON] та бабою [PERSON] , які здійснюють догляд за нею. Актом № 132 від 22.10.2024 встановлено, що діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з липня 2023 року проживають з батьком та бабою за адресою: [ADDRESS] , які здійснюють догляд за ними. Мати участі у вихованні дітей не приймає та не забезпечує їх матеріально. Орган опіки та піклування Боратинської сільської ради вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 31.10.2024 № 575. 30.10.2025 рішенням виконавчого комітету Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області № 213 затверджено висновок органу опіки та піклування Боратинської сільської ради про доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Із вказаного висновку вбачається, що [PERSON] самоусунулась як мати від життя своїх дочок, не приймає участі у їхньому вихованні, не цікавиться їх здоров`ям та не забезпечує їх матеріально. Остання проживає в с. Городнє Ковельського району Волинської області, займається вихованням дочки [PERSON] , [INFO] . Проживаючи в селі зарекомендувала себе з негативної сторони, були відомі неодинокі випадки зловживання спиртними напоями. Відповідно до інформації директора закладу дошкільної освіти «Сонечко» Боратинської сільської ради № 39 від 10.10.2025 малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зараховані до освітнього закладу, який відвідують по даний час. Зарахування дітей займався батько [PERSON] , який приводить та забирає дітей, цікавиться їхнім життям та купує необхідні речі для розвивальних занять, відвідує свята та розваги дошкільнят. Мати не цікавиться життям дочок, не приводить та не забирає їх, не телефонує. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , яка є вихователькою [PERSON] , [INFO] та [PERSON] вихователька [PERSON] , [INFO] , суду пояснили, що малолітні діти відвідують заклад дошкільної освіти. Приводить їх та забирає батько [PERSON] , який займався влаштуванням дітей у заклад дошкільної освіти, допомагає у догляді за дітьми баба [PERSON] , з якою вони спільно проживають. Батько [PERSON] постійно цікавиться життям дітей у навчальному закладі, відвідує святкові заходи, забезпечує дітей необхідним приладдям для занять. Під час спілкування з самими дітьми, останні не говорять про матір, а [PERSON] ствердно відповідає, що у неї немає мами та вона її не знає. При розповіді про свою сім`ю діти згадують батька та бабу. Біологічна мати дітей жодного разу не відвідувала заклад дошкільної освіти, не цікавилася успіхами дочок, не приймала участі в святкових заходах. Свідок [PERSON] суду повідомила, що в 2022 році забрала до себе жити внучку [PERSON] через те, що її мати [PERSON] ухилялася від виконання батьківських обов`язків, погано годувала дитину та залишала саму дома. В цей час її син [PERSON] проходив службу в ЗСУ та не проживав дома. З липня 2023 року обидні внучки стали проживати разом з батьком у неї, оскільки їхня матір поїхала на роботу за кордон, а по поверненню не вчиняла жодних дій щодо зустрічей з дітьми, не намагалася опікувати ними, надавати їм матеріальну допомогу, дбати про духовний та фізичний розвиток дочок, попри те, що їй не чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми. Станом на час розгляду справи в суді, внучки вже тривалий час проживають з батьком, який одноособово ними опікується, забезпечує всім необхідним, дбає про них. V. Мотиви суду та застосоване законодавство Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] , як на підставу позбавлення батьківських прав [PERSON] , посилається на те, що остання ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей, зокрема не бере участі у вихованні та догляді за ними, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток, матеріально не забезпечує. Отже, правовою підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав позивач визначив пункт 2 частини першої статті 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 24.04.2019 у справі № 300/908/17, від 12.09.2023 у справі № 213/2822/21. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, що відповідає висновком сформованим у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Судом встановлено, що діти почали проживати з батьком ще до офіційного розірвання шлюбу між сторонами, а саме [PERSON] з 2022 року, а [PERSON] з липня 2023 року, з того часу відповідач не вчинила жодних дій для зустрічі з дітьми, намагання поспілкуватися з останніми, чим без поважних та обґрунтованих причин в повній мірі самоусунулася від належного виконання своїх батьківських обов`язків. Переконливих доказів, які б спростовували умисність такої поведінки відповідач суду не надала. Крім цього, знаючи про розгляд справи відносно неї судом про позбавлення батьківських прав, про що свідчить отримання нею судових повіток, не виявила бажання з`явитися до суду для надання пояснень чи можливо заперечень на спростування наведеного. Так, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач [PERSON] вже звертався до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 30.05.2023 у цивільній справі № 163/1584/22 (провадження № 2/163/261/23) позовну заяву [PERSON] до [PERSON] (орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Любомльської міської ради Волинської області, прокурор Ковельської окружної прокуратури Волинської області) про позбавлення батьківських прав, визнання місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей залишено без розгляду. Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 25.03.2025 у цивільній справі № 163/20701/24 (провадження № 2/163/91/25) позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав залишено без розгляду. В рамках вказаної цивільної справи [PERSON] було подано відзив, в якому вона зазначає, що діти проживають з батьком, родинний зв`язок між матір`ю і доньками не втрачений, а тому просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Таким чином, із вказаного часу [PERSON] було надано достатньо часу і можливостей для налагодження стосунків з дітьми, відновлення спілкування та виконання своїх батьківських обов`язків. Однак за цей період відповідач не проявила ініціативи, не вжила жодних реальних дій для участі у вихованні дочок, не піклувалася про їх розвиток, не цікавилася станом здоров`я та успіхами, не намагалася встановити емоційний контакт з дітьми. Відтак, відповідач [PERSON] протягом тривалого часу не бере участі в житті дочок, не підтримує з ними контакту, не цікавиться їхнім життям, не дбає про фізичний та духовний розвиток, що підтверджує відсутність між матір`ю та дітьми будь-якого емоційного чи духовного зв`язку. Про відсутність такого емоційного чи духовного зв`язку підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є вихователями у закладі дошкільної освіти, який відвідують діти. Даних про цілеспрямовані дії батька на погіршення відносин між дітьми та матір`ю, матеріали справи не містять. У справі «Мамчур проти України» (рішення від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09) ЄСПЛ зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до висновків ЄСПЛ у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2017 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13, від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17). У рішенні ЄСПЛ від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», заява № 8793/79, Суд вважає, що захід має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Суд зауважує, що відповідач могла і повинна була усвідомлювати, що тривале і повне розтавання з дитиною, враховуючи їх вік, коли контакт з матір`ю припинився, може призвести до повного розриву зв`язку між нею і відчуттями дітей. Саме бездіяльність відповідача призвела до розриву зв`язків між нею і її дітьми. Тому, враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин між дочками та матір`ю, що є найважливішою складовою поняття «сімейне життя», протягом тривалого часу, у суду відсутні підстави вважати, що анулювання юридичного зв`язку між матір`ю і дочками негативно вплине на ці відносини. Таким чином, позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не суперечить інтересам останніх, враховуючи відсутність матері в їх житті та не виконання нею батьківських обов`язків. Щодо можливого ухилення позивача [PERSON] від мобілізації, то суд цього не вбачає, оскільки крім малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , він записаний батьком [PERSON] , [INFO] , що випливає із копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Позивач [PERSON] є здоровим, працездатним чоловіком, у 2022 році брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, є учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем свого проживання, з 03.02.2026 офіційно працевлаштований у ФОП [PERSON] на посаді оббивальника меблів. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо її утримання. Згідно з ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Судом встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з батьком [PERSON] , який здійснює їх виховання, догляд та матеріальне утримання. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2817 гривень; Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі наведеного, враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, вік дітей, визначений законом прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, суд вважає за можливе визначити аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.07.2025 та до досягнення старшою дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення їх розумних потреб. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. VI.Судові витрати Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення. Крім цього, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1331,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved