Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

07 листопада 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 180-184 СК України, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 07.03.2012 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 09.01.2025. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Діти проживають разом із позивачем. Позивач несе основний обов`язок щодо їхнього матеріального забезпечення, самостійно займається їх вихованням та розвитком, створює належні умови для життя, навчання та проведення дозвілля, діти постійно додатково займаються з репетиторами та відвідують спортивні секції, додатково займаються на мовних курсах. Відповідач має стабільний заробіток та дохід, стан його здоров`я добрий, жодних хронічних захворювань не має, неповнолітні діти та непрацездатні члени сім`ї на його утриманні відсутні, в іншому офіційному шлюбі відповідач не перебуває. Враховуючи, що діти постійно проживають з позивачем, беручи обов`язок відповідача, як батька, утримувати дітей і створювати необхідні передумови для належного рівня їх життя, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, позивач вважає, що позивач в повній мірі може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей до досягнення найстаршою дитиною повноліття в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця (а. с. 1-3). Ухвалою судді від 17 грудня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 21 січня 2026 року (а. с. 25-26). Ухвалою суду від 21 січня 2026 року судовий розгляд справи було відкладено на 11 лютого 2026 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України (а. с. 35-36). Позивач в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач повторно в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою та доданими документами повернувся до суду не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку [PERSON] , якому адресовано судову повістку разом із доданими документами, за зареєстрованим місцем проживання, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслав, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 11 лютого 2026 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07 березня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 07 березня 2012 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 07 березня 2012 року складено відповідний актовий запис № 20, який був розірваний згідно з рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 09 січня 2025 року (а. с. 9, 15-16). Під час шлюбу в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, мати позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про народження [PERSON] з апостилем та нотаріально посвідченим перекладом (а. с. 10-12). Згідно з довідкою генерального консульства України в Мілані № 343 від 20.05.2014 [PERSON] , яка народилася [INFO] у м.Казале-Монферрато(Італійська Республіка), зареєстрована громадянином України ( а.с. 13). Відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади № 2025/014113531 від 25.09.2025, № 2025/014113577 від 25.09.2025, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17-18). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12.03.2025 за № 417467164, [PERSON] , відповідачу у справі, належить на праві приватної власності на підставі договору дарування № 4-1041, посвідченого 05.05.2016 державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О.І., квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). Як вбачається зі змісту позовної заяви, між сторонами виник спір щодо утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). У відповідності до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як вбачається із змісту статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначено у частині першій статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частини першої, другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З позовної заяви вбачається, що відповідач інших осіб на утриманні не має, стан здоров`я відповідача дозволяє йому працювати, розмір його доходів та місце роботи на час розгляду справи в суді невідомий. З урахуванням наведеного, при визначенні розміру аліментів з врахуванням обставин, зазначених у частині 1 статті 182 СК України, суд бере до уваги рівність обов`язку обох батьків щодо утримання своїх дітей, нормальний стан здоров`я відповідача, оскільки доказів іншого суду не надано, матеріальне становище дітей та відповідача, відсутність даних про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, суд вважає правильним визначити аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що забезпечить необхідну участь батька в їх утриманні. Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виходячи з того, що датою подання позову до суду є 07 листопада 2025 року, то аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з 07 листопада 2025 року. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, від сплати якого звільнена позивач на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», в розмірі 1 211,20 гривень. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду у межах сум платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved