Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за договором №3501012-805 від 05 травня 2023 року у розмірі 54996 грн. 30 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 39047 грн. 28 коп., заборгованості по процентам (в т.ч. простроченим) 3 грн., заборгованості по комісії (в т.ч. простроченій) 15946 грн. 02 коп. та за договором №3916882-805 від 12 лютого 2024 року у розмірі 39365 грн. 57 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 20857 грн. 46 коп., заборгованості по процентам (в т.ч. простроченим) 1 грн. 57 коп., заборгованості по комісії (в т.ч. простроченій) 18506 грн. 54 коп., понесені позивачем судові витрати. Позов мотивує тим, що 05 травня 2023 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір №3501012-8025 про надання споживчого кредиту. Згідно умовами договору відповідачка просила надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Загальна сума кредиту 31470 грн., строк кредиту 60 місяців, проценти за користування кредитом 0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту 2,9% щомісячно. Також, 12 лютого 2024 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір №3916882-805 про надання споживчого кредиту. Згідно умовами договору відповідачка просила надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Загальна сума кредиту 45996 грн. 30 коп., строк кредиту 60 місяців, проценти за користування кредитом 0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту 2,9% щомісячно. Позивач виконав свої обов`язки за кредитними договорами в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти на умовах та в спосіб, визначений цими договорами. Проте, відповідачка перестала належним чином виконувати умови кредитних договорів, не сплачувала заборгованість за кредитом та процентами, у зв`язку із чим в останньої станом на 02 вересня 2025 року, заборгованість за кредитним договором №3501012-805 від 05 травня 2023 року, становить 54996 грн. 30 коп., в т.ч. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 39047 грн. 28 коп.; заборгованість по процентам (в т.ч. прострочена) 3 грн., заборгованість по комісії (в т.ч. прострочена) 15946 грн. 02 коп.; заборгованість за кредитним договором №3916882-805 від 12 лютого 2024 року, становить 39365 грн. 57 коп., в т.ч. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 20857 грн. 46 коп.; заборгованість по процентам (в т.ч. прострочена) 1 грн. 57 коп., заборгованість по комісії (в т.ч. прострочена) 18506 грн. 54 коп. , яка підлягає стягненню. На підставі наведеного, просить суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, наслідки винесення якого йому відомі, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомила та не подала відзив на позовну заяву, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 31 грудня 2025 року ухвалою Сихівського районного суду м.Львова дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 22 січня 2026 року. 22 січня 2026 року розгляд справи відкладено на 05 лютого 2026 року, у зв`язку з неявкою відповідачки. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 05 травня 2023 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №3501012-805 (далі - кредитний договір), шляхом підписання заяви-договору про надання споживчого кредиту «Зручна готівка Максимум». Пунктом 1.2.2, 1.2.6 кредитного договору №3501012-805 від 05 травня 2023 року передбачено, що загальна сума кредиту становить 31470 грн., строком 60 місяців. Згідно з п.1.2.3 кредитного договору комісія за надання кредиту 4,9 %, що складає 1470 грн. В пункті 1.2.5 кредитного договору передбачений спосіб надання кредитних коштів, а саме, їх перерахування на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , операції за яким здійснюються із використанням електронних платіжних засобів. Проценти за користування кредитом: 0.01% річних (п.1.2.9 кредитного договору). Пунктом 1.4 кредитного договору передбачена комісія за обслуговування кредиту 4,9 % щомісячно, що складає 1542 грн. 03 коп. Випискою по особовому рахунку відповідачки [PERSON] за період з 05 травня 2023 року по 02 вересня 2025 року, підтверджується рух коштів по її картковому рахунку, в тому числі отримання та використання кредитних коштів відповідачкою. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 02 вересня 2025 року становить 54996 грн. 30 коп., з яких 39047 грн. 28 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 грн. заборгованість за процентами, та 15946 грн. 02 коп. заборгованість по комісії. З метою досудового врегулювання спору [PERSON] позивачем 10 вересня 2025 року скеровувалась вимога про оплату заборгованості по кредитному договору №3501012-805 від 05 травня 2023 року. Також встановлено, що 12 лютого 2024 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №3916882-805 (далі - кредитний договір), шляхом підписання заяви-договору про надання споживчого кредиту «Зручна готівка Максимум». Пунктом 1.2.2, 1.2.6 кредитного договору №3916882-805 від 12 лютого 2024 року передбачено, що загальна сума кредиту становить 45996 грн. 30 коп., строком 60 місяців. Згідно з п.1.2.3 кредитного договору комісія за надання кредиту 2,9 %, що складає 1296 грн. 30 коп. В пункті 1.2.5 кредитного договору передбачений спосіб надання кредитних коштів, а саме, їх перерахування на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , операції за яким здійснюються із використанням електронних платіжних засобів. Проценти за користування кредитом: 0,01% річних (п.1.2.9 кредитного договору). Пунктом 1.4 кредитного договору передбачена комісія за обслуговування кредиту 2,9% щомісячно, що складає 1333 грн. 89 коп. Випискою по особовому рахунку відповідачки [PERSON] за період з 12 лютого 2024 року по 02 вересня 2025 року, підтверджується рух коштів по її картковому рахунку, в тому числі отримання та використання кредитних коштів відповідачкою. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 02 вересня 2025 року становить 39365 грн. 57 коп., з яких 20857 грн. 46 коп. заборгованість за тілом кредиту, 1 грн. 57 коп. заборгованість за процентами, та 18506 грн. 54 коп. заборгованість по комісії. З метою досудового врегулювання спору [PERSON] позивачем 10 вересня 2025 року скеровувалась вимога про оплату заборгованості по кредитному договору №3916882-805 від 12 лютого 2024 року. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частина 1 статті 663 ЦК України вказує на те, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати своєї умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умов розроблює підприємець (в даному випадку банк). Так як умови договору розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Згідно із ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Судом встановлено, що за умовами договорів сторонами було погоджено тип кредиту сума/ліміт/кредиту, строк кредитування, процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідачка [PERSON] власним підписом підтвердила, що отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та загальну вартість кредитів, які надані виходячи із обраних нею умов кредитування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору, у тому числі ціну договорів, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами не виконує, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості за кредитами та процентами. Щодо позовної вимоги про стягнення комісії по кредитних договорах №35010112-805 від 05 травня 2023 року та №3916882-805 від 12 лютого 2024 року, суд зазначає наступне. В пункті 1.4 кредитного договору №3501012-805 встановлена комісія за обслуговування кредиту 4,9% щомісячно, а в додатку №1 до кредитного договору зазначено комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Також, в пункті 1.4 кредитного договору №3916882-805 встановлена комісія за обслуговування кредиту 2,9% щомісячно, а в додатку №1 до кредитного договору зазначено комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин 1-2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1,2,5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) зазначивши, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Отже, положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи наведене, оскільки відповідачці було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення кредитних договорів, укладених між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4,9% та 2,9% щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Таким чином, позовна вимога про стягнення грн. заборгованості по комісії за кредитним договором №3501012-805 від 05 травня 2023 року в розмірі 15946 грн. 02 коп. та за кредитним договором №3916882-805 від 12 лютого 2024 року в розмірі 18506 грн. 54 коп. не підлягає до задоволення. З огляду на наведене, позов необхідно задоволити частково, стягнувши з відповідачки [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №3501012-805 від 05 травня 2023 року в розмірі 39050 грн. 28 коп. та за кредитним договором №3916882-805 від 12 лютого 2024 року в розмірі 20859 грн. 03 коп., а всього 59909 грн. 31 коп. За положеннями ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідачки [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» необхідно стягнути 1537 грн. 95 коп. понесених судових витрат.

Outcome: approved