Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

25.12.2025 до суду за підсудністю надійшла позовна заява представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект», в якій він просить стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3560282 від 27.03.2023 у розмірі 91559 грн 99 коп., понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 27.03.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 3560282 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до вказаного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 20000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 359 днів, стандартна процентна ставка 1,99 % на день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за Кредитним договором, допускаючи прострочення сплати чергових платежів, сплачуючи платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи їх взагалі, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. 26.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» було укладено договір факторингу №26102023, за яким Первісний кредитор відступив товариству «ФК ПРОФІТ» право вимоги за Кредитним договором. Надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило право вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» відповідно до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025. Згідно з Додатком 1 (Реєстр боржників) до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025, заборгованість Відповідача за кредитним договором №3560282 становить 91599,99 грн. Разом з позовною заявою представник позивача надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також просив розглянути цивільну справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи в судові засідання 23.01.2026 та 12.02.2026 не прибув, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою від 30.12.2025 суд прийняв справу до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін. 23.01.2026 через неявку відповідача розгляд справи відкладено на 12.02.2026. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі обставини. На підтвердження своїх вимог позивач надав копію договору № 3560282 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.03.2023, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] (а.с. 27-36). Згідно з розділом 1 договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 20000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка - 2,00% на день. Також, 27.03.2023 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 37-38). Відповідно до довідки ТОВ «УПР» про перерахунок кредитних коштів 27.03.2023 о 23 год 09 хв на суму 20000 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 215792204, призначення платежу: зарахування 20000 грн на картку [NUMBER] (а.с. 42 зв.). Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 3560282 від 27.03.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 26.10.2023, позичальник [PERSON] , заборгованість за період з 27.03.2023 по 26.10.2023 становить 91599 грн 99 коп. (а.с. 39-42). 26.10.2023 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»та ТОВ «ФК ПРОФІТ» уклали договір відступлення прав вимоги № 26102023, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»передає (відступає) ТОВ «ФК ПРОФІТ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК ПРОФІТ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»Права Вимоги до Боржників (а.с. 46-47). Згодом, 09.09.2025 ТОВ «ФК ПРОФІТ» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» уклали Договір факторингу №ДО-20250909/001, відповідно до якого, клієнт відступає Фактору Права вимоги, Фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту фінансування за відступлення прав вимоги у порядку та у строки встановлені цим договором (а.с. 48-50). Також до Договору факторингу №ДО-20250909/001 від 09.09.2025 позивач надає копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 17.09.2025 та Реєстр боржників (а.с. 51-52). МАтеріали справи містять реєстр боржників до Договору факторингу №ДО-20250909/001 від 09.09.2025. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно з ч. 2 ст. 78, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 12 та 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Відповідно до вимог ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Суд установив, що [PERSON] 27.03.2023 уклав кредитний договір з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» № 3560282 та на виконання вказаного договору Товариство перерахувало останньому грошові кошти у розмірі 20000 грн. У позовній заяві позивач, як на підтвердження права вимоги до відповідача за кредитним договором №3560282 посилається на те, що 26.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» було укладено договір факторингу №26102023, за яким Первісний кредитор відступив товариству «ФК ПРОФІТ» право вимоги за Кредитним договором. Надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило право вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» відповідно до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025. За умовами цього договору ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступає (передає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги кредитора за визначеними кредитними договорами, сплативши ТОВ «ФК ПРОФІТ» грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Однак, позивач не надав реєстр договорів до договору факторингу №26102023 від 26.10.2023 права вимоги за якими відступаються за вказаним Договором факторингу, також відсутні докази на підтвердження оплати за договором. Відтак, позивач, всупереч зазначених вимог закону, не надав суду доказів укладення Договору факторингу №26102023 від 26.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ», а саме реєстру боржників та підтвердження оплати за цим договором, відтак відсутні докази набуття ТОВ «ФК ПРОФІТ», права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з боржниками, зокрема, [PERSON] , яке в подальшому за договором факторингу це товариство передало позивачу. Оскільки, ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ»не доведено належними та допустимими доказами набуття ТОВ «ФК ПРОФІТ» права грошової вимоги за кредитним договором №3560282 від 27.03.2023, укладеним ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з [PERSON] , то в позивача також не виникло право вимоги до відповідача за кредитним договором №3560282 від 27.03.2023. Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження виникнення між ним та відповідачем договірних відносин щодо надання останньому грошових коштів у кредит, відтак відсутні підстави вважати, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем. За встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). Отже, враховуючи, що у задоволенні позову було відмовлено, то судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed