Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому вказав, що у період з 08 грудня 2023 року по 04 липня 2025 року знаходився у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп", був працевлаштований за основним місцем роботи та займав посаду слюсара-ремонтника, прийнятий на посаду згідно наказу №306к/тр від 08.12.2023 р., що підтверджується записами у трудовій книжці серія [NUMBER] . На підставі Наказу №58/к/тр від 04 липня 2025 року про звільнення, був звільнений з посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Однак, на день звільнення за період його роботи відповідачем не було проведено з ним розрахунків в повному обсязі. При цьому, позивач письмово, засобами AT "Укрпошта" звертався до відповідача із вимогою про розрахунок від 21.08.2025 щодо виплати всіх сум, належних йому при звільненні, однак відповідачем поштове відправлення отримано не було, у зв`язку з чим, останнє повернулося позивачу. Так, згідно довідки Пенсійного фонду України форма ОК-5 Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу, нарахована відповідачем заробітна плата в наступних місяцях складає: - грудень - 2023 року - 17648,82 грн.; - січень 2024 року - 7100,00 грн.; - лютий 2024 року - 17438,09 грн.; - березень 2024 року - 18126,43 грн.; квітень 2024 року - 19828,56 грн.; - травень 2024 року - 9037,00 грн.; - червень 2024 року - 18417,58 грн.; - липень 2024 року - 8000,00 грн.; - серпень 2024 року - 8000,00 грн.; - вересень 2024 року - 8000,00 грн; - жовтень 2024 року - 9842,07 грн.; - листопад 2024 року - 18102,95 грн.; - грудень 2024 року - 40371,11 грн.; - січень 2025 року - 8363,64 грн.; - лютий 2025 року - 8000,00 грн.; - березень 2025 року - 8000,00 грн.; - квітень 2025 року - 8000,00 грн.; -травень 2025 року - 8000,00 грн.; - червень 2025 року - 8000,00 грн.; - липень 2025 року - 15 644,71 грн., а всього 263 920,96 грн. Відповідно до виписки за картковими рахунками позивача вбачається, що на картку надійшли кошти, а саме: заробітна плата та аванси від відповідача, які були виплачені по заборгованості за попередні місяці: 01.03.2024 року - 20 000,00 грн.; 01.03.2024 року - 7000,00 грн.; 25.04.2024 року - 7000,00 грн.; 25.04.2024 року - 13000,00 грн.; 01.07.2024 року - 16800,00 грн.; 09.08.2024 року - 7500,00 грн.; 06.09.2024 року - 12000,00 грн.; 17.10.2024 року - 8000,00 грн.; 21.11.2024 року - 12000,00 грн.; 31.12.2024 року - 19000,00 грн.; 31.12.2024 року - 19000,00 грн.; 24.02.2025 року - 6237,00 грн., а всього 147 537,00 грн. Таким чином, позивачу нараховано та не виплачено заробітну плату у розмірі 116 383,96 грн. (263 920,96 грн. - 147 537,00 грн. = 116 383,96 грн.) Щодо вимоги про стягнення компенсації за невикористану частину відпустки. Згідно Наказу №58/к/тр від 04.07.2025 про звільнення, позивачу належить до виплати компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 38 календарних днів, а саме: За робочий період 08.12.2023 - 07.12.2024 - 24 дні; За робочий період 08.12.2024 - 04.07.2025 - 14 днів. Розрахунок компенсації за невикористану щорічну основну відпустку: -за період з 08.12.2023 - 07.12.2024 сума належної до виплати позивачу заробітної плати становила 199 912,61 грн. Отже, сума компенсації за невикористані дні відпустки, право на які, виникло у 2024 році становить 13 144,93 грн. (199 912,61/365*24). - за період з 07.12.2024 - 04.07.2025 сума належної до виплати позивачу заробітної плати становила 64008,35 грн. Отже, сума компенсації за невикористані дні відпустки, право на які, виникло у 2025 році становить 4 371,30 грн. (64008,35 /205*14). З огляду на викладене, загальний розмір компенсації за невикористану щорічну основну відпустку становить 17 516,232 грн. (13 144,93 + 4 371,30). З огляду на зазначене, враховуючи, що під час звільнення позивача відповідачем як роботодавцем не проведено із позивачем у день звільнення розрахунок у повному обсязі, при цьому, взявши до уваги, що сума невиплаченої заробітної плати за спірний період залишилася 116 383,96 грн., вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат в сумі 34232,28 грн. Розрахунок середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: Кількість робочих днів: - травень 2025 року - 22 днів; - червень 2025 року - 21 день; всього 43 робочих днів. - травень 2025 року - 8000,00 грн. (нарахована заробітна плата за повний місяць) - червень 2024 року - 8000,00 грн. (нарахована заробітна плата за повний місяць) всього: 16000,00 грн. Тому: 16000,00 : 43 = 372,09 грн. (заробітна плата за 1 день). Період затримки розрахунку складає з 04.07.2025 року по 03.10.2025 року - 92 дні. Відповідно, 92*372,09 грн. = 34232,28 грн. (сума заборгованості за час затримки виплати заробітної плати). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 116383,96, компенсацію за 38 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки в сумі 17516,23 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.07.2025 року по 03.10.2025 року в розмірі 34232,28 грн. та сплачений судовий збір. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи, відзив на позов та інших заяв, заперечень не подав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] прийнятий на посаду слюсар-ремонтник в Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп", згідно наказу №306к/тр від 08.12.2023 р., що підтверджується відомостями з трудової книжки [NUMBER] . 04.07.2025 року [PERSON] був звільнений з роботи із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу №58/к/тр від 04.07.2025 року. Звертаючись із позовом, [PERSON] зазначив, що йому нараховані та невиплачені відповідачем всі належні суми при звільненні. Згідно довідки форми ОК-5 від 07.09.2025 року [PERSON] була нарахована заробітна плата за грудень 2023 року в розмірі 17648,82 грн., за січень 2024 року в розмірі 7100,00 грн., за лютий 2024 року в розмірі 17438,09 грн., за березень 2024 року в розмірі 18126,43 грн., за квітень 2024 року в розмірі 19828,56 грн., за травень 2024 року в розмірі 9037,00 грн., за червень 2024 року в розмірі 18417,58 грн., за липень 2024 року в розмірі 8000,00 грн., за серпень 2024 року в розмірі 8000,00 грн., за вересень 2024 року в розмірі 8000,00 грн., за жовтень 2024 року в розмірі 9842,07 грн., за листопад 2024 року в розмірі 18102,95 грн., за грудень 2024 року в розмірі 40371,11 грн., за січень 2025 року в розмірі 8363,64 грн., за лютий 2025 року в розмірі 8000,00 грн., за березень 2025 року в розмірі 8000,00 грн., за квітень 2025 року в розмірі 8000,00 грн., за травень 2025 року в розмірі 8000,00 грн., за червень 2025 року в розмірі 8000,00 грн., за липень 2025 року в розмірі 15644,71 грн., із вказаних нарахувань було здійснено сплату страхових внесків. Отже, розмір нарахованої заробітної плати становить 263920,96 грн. Згідно довідки Акціонерного товариства "Кредобанк" від 24.09.2025 №86-18660кі/25, виданої [PERSON] про рух коштів по рахунку за період з 08.12.2023 р. по 21.09.2025 р., 01.03.2024 року зараховано надходження 20000,00 грн. (призначення платежу: заробітна плата за грудень 2023 рік) та 01.03.2024 року - 7000,00 грн. (призначення плажету: заробітна плата за січень 2024 рік). Згідно виписки за картковим рахунком клієнта [PERSON] за період з 12.04.2024 по 04.07.2025, 25.04.2024 року здійснено зарахування в розмірі 7000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 25.04.2024 року в розмірі 13000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 01.07.2024 року в розмірі 16800,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 09.08.2024 року в розмірі 7500,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 06.09.2024 року в розмірі 12000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 17.10.2024 року в розмірі 8000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 21.11.2024 року в розмірі 12000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 31.12.2024 року в розмірі 19000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 31.12.2024 року в розмірі 19000,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"), 24.02.2025 року в розмірі 6237,00 грн. (опис операції: заробітна плата та аванси ТОВ "БК "Будальянс Груп"). Отже, розмір виплаченої позивачу заробітної плати становить 147537,00 грн. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Ст.94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст.22 цього Закону та ст.97 КЗпП України суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку (ст.15 Закону України "Про оплату праці"). Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Також позивач вказав про те, що при звільненні йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за робочий період з 08.12.2023 року по 07.12.2024 року та з 07.12.2024 року по 04.07.2025 року. Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. У відповідності до абз.4 ч.1 ст.12 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" 2136-IX, в редакції від 19.07.2022 у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки". Ч.1 ст.24 Закону України "Про відпустки" визначено, зокрема, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Як встановлено судом, при звільненні відповідач не надав [PERSON] письмового повідомлення про виплату всіх сум, у зв`язку з чим останній звертався до відповідача з відповідною заявою. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач не надав суду належних та достовірних доказів виплати всіх належних при звільненні позивачу сум, доводи позивача не спростував. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в розмірі 116383,96 грн., компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в розмірі 17516,23 грн. підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.07.2025 року по 03.10.2025 року в розмірі 34232,28 грн. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2 ст.117 КЗпП України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року у своїх висновках щодо застосування норм права про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вказала на наступне. Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати (справа №755/12623/19). Відповідач як роботодавець не здійснив своєчасно із працівником [PERSON] (позивачем) розрахунок при звільненні, а тому з відповідача відповідно до статті 117 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Положеннями абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 визначено, що середня заробітна плата для визначення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (ст.117 КЗпП України) обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно пункту 8 розділу IV Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року по справі №635/2084/16-ц прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 визначив, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивачем зроблений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з травня 2025 року по червень 2025 року, період затримки розрахунку складає з 04.07.2025 року по 03.10.2025 року - 92 дні, що становить 34232,28 грн. (372,09 грн. (середньоденний розмір заробітної плати) х 92 робочих днів). Указана сума відповідачем не спростована та не оспорена. Таким чином, оскільки позивачу при звільненні не були виплачені належні йому кошти в день звільнення з вини відповідача, тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 34232,28 грн. підлягає задоволенню. Суми визначаються без вирахування податків та обов`язкових платежів (зборів), сплата яких є обов`язком роботодавця або працівника. Доказів відсутності вини в непроведенні вчасного розрахунку з позивачем відповідачем не подано. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved