Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Газорозподільні мережі України» про визнання дій оператора ГРМ щодо припинення газопостачання в буд. [ADDRESS] в період з 12.05.2025 по 20.05.2025 неправомірними та стягнення на його користь у відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що в період з 12.05.2025 по 20.05.2025 у зв`язку з реконструкцією розподільних газових мереж було припинено газопостачання співвласникам багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 20.05.2025 він як один із співвласників цього будинку звернувся до оператора газорозподільної мережі, яким є Чернігівська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», а також до відповідача з заявою про надання інформації щодо правових підстав припинення надання мешканцям вищезазначеного будинку послуги з газопостачання. Листом його було повідомлено, що оператор ГРМ вправі обмежити/припинити газопостачання на об`єкт побутового споживача, на підставі п. 1 глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем. Вважає, що в даному випадку відключення побутових споживачів від газопостачання мало протиправний характер, оскільки п. 1 глави 7 Кодексу містить вичерпний перелік випадків, у яких може бути обмежено/припинено газопостачання і не передбачає такого у зв`язку з реконструкцією розподільних газових мереж, а також відсутні докази, які б підтверджували, що в установленому порядку визнавалось аварійним станом газорозподільної системи або здійснювалась ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру. Внаслідок неправомірних дій оператора ГРМ він був вимушений впродовж дев`яти днів вживати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнавши неабиякий дискомфорт та душевні страждання, які він оцінює у 15000 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2025 справу передано для розгляду за підсудністю до Новозаводського районного суду м. Чернігова. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.07.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений ухвалою судді строк, від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Зазначають, що дії працівників ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії були правомірними, норма права дотримано, а всі аргументи позивача зводяться до фактичної суто літературної незгоди, без надання жодного доказу, що Товариство порушило вимоги чинного законодавства та тим самим права позивача, суду надано не було. Таким чином, вимоги про стягнення моральної шкоди вважають безпідставними та необґрунтованими як з фактичної так і з правової точки зору (а.с. 20-51). Від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої звертає увагу, що ремонтно-відновлювальні роботи мають бути безпосередньо пов`язані саме з аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідацією наслідків аварії. При цьому відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідації наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру. Виходячи зі змісту ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі встановлення факту порушення прав споживача наявність моральної шкоди презюмується та не потребує окремого доказування (а.с. 52). Від відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких зазначають, що твердження позивача щодо ненадання жодних доказів на підтвердження визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи не знаходить свого підтвердження, оскільки на законодавчому рівні прямо заборонено надавати (поширювати, розповсюджувати) оператору ГРМ таку інформацію (а.с. 53-54). Від позивача надійшло клопотання, в якому просить оцінити аргументи відповідача критично, а посилання на постанову НКРЕКП № 349 визнати таким, що не має правового значення для правильного вирішення спору (а.с. 69). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши надані докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6). 05.05.2025 на сайті Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» було розміщено повідомлення про те, що у зв`язку з реконструкцією розподільних газових мереж з 08.00 год 12.05.2025 по 17.00 год 26.05.2025 буде тимчасово відсутнє газопостачання у частині міста Чернігова. Проведення цих робіт необхідне для безперебійного та безаварійного газопостачання і попередження надзвичайних ситуацій на газопроводах (а.с. 5). 20.05.2025 [PERSON] звернувся листом до ТОВ «Газорозподільні мережі України», в якому просив проінформувати, за яких правових підстав було припинено надання послуги з газопостачання мешканцям буд. [ADDRESS] у період з 12.05.2025 по 20.05.2025 (а.с. 3). Листом від 27.05.2025 Чернігівська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» повідомила [PERSON] , що у зв`язку з проведенням ремонтних робіт представниками Оператора ГРМ з 12.05.2025 газопостачання було припинено до частини міста Чернігова. Після проведення ремонтних робіт та забезпечення споживачами доступу працівникам Оператора ГРМ для перевірки всіх квартир на герметичність системи газопостачання, 20.05.2025 було відновлено газопостачання (а.с. 4). Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року (далі по тексту - Кодекс ГРС), Правилами безпеки систем газопостачання, затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 285 від 15 травня 2015 року (далі по тексту -ПБСГ). Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах. Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про ринок природного газу», з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний, зокрема, вживати заходів із метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи, вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газорозподільної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству. За пунктом 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРС Оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу. За змістом пункту глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРС Оператор ГРМ повинен забезпечити попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем, а саме комплекс робіт, що виконується на підставі результатів технічного огляду або технічного обстеження газорозподільних систем, з метою забезпечення її подальшого безаварійного експлуатування шляхом проведення технічного обслуговування, поточного або капітального ремонтів. У разі виникнення аварійної ситуації Оператор ГРМ зобов`язаний вжити необхідних заходів, спрямованих на відновлення належної роботи газорозподільної системи. Вимоги безпеки до систем газопостачання для забезпечення споживачів природним газом з надлишковим тиском не більше 1,2 МПа, а також зрідженим вуглеводневим газом з надлишковим тиском не більше 1,6Мпа визначені Правилами безпеки систем газопостачання затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15.05.2015 № 285 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 08 червня 2015 р. за № 674/27119 (надалі ПБСГ). Ігнорування Правил безпеки систем газопостачання (далі ПБСГ) є неприпустимим, оскільки газопроводи та споруди на них є об`єктом підвищеного ризику, а виконання ПБСГ є певною гарантією надійності функціонування систем газопостачання, безпеки життя та здоров`я населення. Відповідно до пункту 7.17 розділу VІІ ПБСГ, всі об`єкти системи газопостачання і газове обладнання перед їх підключенням до діючих газопроводів, а також після ремонту підлягають зовнішньому огляду і опресуванню повітрям. Пуск газу в газопровід без його зовнішнього огляду та контрольного опресування не допускається. Згідно до п. 7.41 розділу VІІ ПБСГ, роботи, пов`язані з розгерметизацією зовнішніх і внутрішніх газопроводів, обладнання (заміна арматури, фільтрів, лічильників тощо), необхідно проводити на відключеній ділянці газопроводу. Після вимикаючих пристроїв у напрямку руху газу необхідно встановити інвентарні заглушки. Відповідно до пункту 1 глави 7 розділу VІ Кодексу ГРС Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема, у випадку визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт (підпункт 8). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Також, у постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Таким чином, з досліджених судом доказів та з аналізу наведених вище норм законодавства, суд доходить висновку, що позивачем не доведено протиправності дій з припинення газопостачання до будинку [ADDRESS] у період з 12.05.2025 по 20.05.2025 зі сторони відповідача, оскільки підставою припинення газопостачання слугували проведені ремонтні роботи, які й передбачали припинення газопостачання споживачів з метою забезпечення заходів безпеки при проведенні газонебезпечних робіт, в той час як відновлення позивачу газопостачання без дотримання заходів безпеки було неможливим. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. Згідно з пунктом 2 глави 6 розділу XI Кодексу ГРС у разі якщо безпідставне припинення газопостачання завдало споживачеві матеріальної та/або моральної шкоди, Оператор ГРМ відшкодовує її у добровільному порядку або за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У постанові від 27 січня 2020 року по справі № 466/8067/14-ц Верховний Суд зазначив, що відключення житла громадянина від газопостачання в цілому однозначно слід вважати грубим втручанням в приватне життя особи. Так, відключення позбавляє особу належних умов до існування, призводить до змін у побуті, укладі життя особи, тощо. Відповідно, таке втручання повинно ґрунтуватись на законі, переслідувати законну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві (стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Між тим, встановлені судом обставини свідчать про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки протиправний характер припинення його домоволодіння від газопостачання не вбачається, в той час як право на відшкодування шкоди (матеріальної та моральної) залежить від умови, що дії винної особи були неправомірними. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставину неправомірності відключення від системи газопостачання його квартири за адресою: [ADDRESS] , суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої внаслідок таких дій. Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такі витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed