Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором №2107029430508 від 11.03.2021 в сумі 51661,60 грн., а також стягнути судовий збір у сумі 2422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у сумі 16000,00 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 11.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] був укладений Договір №2107029430508. Відповідно до умов Договору позики, а саме п.1.1. товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 4000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п.1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. Згідно п.1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2,00% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом, не пізніше, ніж протягом орієнтованого строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дні наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.6; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4в; д) тип процентною ставки фіксована. На виконання умов укладеного договору, позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4000 грн. Заява-анкета підписана сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. 01.12.2021 було укладено договір №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2107029430508. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2107029430508. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №2107029430508. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку із чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №2107029430508 від 11.03.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 63320 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 4000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 59320 грн. Проте позивачем враховано принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у сумі 51661,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4000,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 47661,60 грн. Оскільки відповідач не погашає заборгованість, тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. 31 грудня 2025 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися, лише повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, хоча про розгляд справи повідомлялася належним чином - рекомендованим повідомленням вих.№R067072444474, яке повернулося із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.87-88), що відповідно постанови КЦС ВС від 10.05.2023 №755/17944/18 (61-185св23) вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, без його участі, а також не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.5 зворотній бік позовної заяви). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.81-83), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із копії Договору про надання фінансових послуг №2107029430508 від 11.03.2021 та паспорту споживчого кредиту (а.с.8-14) судом встановлено, що 11.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг №2107029430508. Договір підписано електронним підписом позичальника. П.1.1. сума кредиту складає 4000,00 грн., кредит надається строком 16 днів. Із копії повідомлення ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 04.11.2025 судом встановлено, що 11.03.2021 о 10:16:50 год. було здійснено переказ грошових коштів у сумі 4000 грн. на картку № [NUMBER] , номер договору згідно інформації від кредитора 2107029430508 (а.с.15). Із копії розрахунку заборгованості з 11.03.2021 по 30.11.2021 (а.с.16-17) судом встановлено, що заборгованість [PERSON] складає 32640 грн., з яких 4000 грн. - тіло, відсотки 30648 грн. Із копії розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.18) судом встановлено, що станом на 10.01.2023 заборгованість [PERSON] складає 4000 грн. - тіло, відсотки 59320 грн. Із копії розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» (а.с.19) судом встановлено, що загальна заборгованість заявлена до стягнення за договором станом на 08.12.2025 складає 51661,60 грн. Із копії правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (а.с.20-22) судом встановлено, що дані правила розроблені на підставі законодавства України та регламентують порядок надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту. Ці правила є публічним запрошенням всім звертатись до ТОВ. Правила розміщені в мережі Інтернет та публічно доступні. 01.12.2021 було укладено договір №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2107029430508 (а.с.23-36). Із копії витягу з реєстру боржників від 03.12.2021 (а.с.37) судом встановлено, що ТОВ «Служба Миттєвого кредитування» передало ТОВ «Вердикт капітал» боржника [PERSON] , яка має заборгованість у сумі 32640 грн. за договором позики №2107029430508. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2107029430508. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено право вимоги до відповідача за договором №2107029430508 (а.с.38-54). Із копії реєстру боржників від 10.01.2023 (а.с.55) судом встановлено, що ТОВ «Вердикт капітал» передало ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» боржника [PERSON] , яка має заборгованість у сумі 63320 грн. за договором позики №2107029430508. Із копії графіку платежів, що є додатком до кредитного договору №2107029430508 (а.с.64) судом встановлено, що [PERSON] ознайомлена із графіком платежів, що підтверджено її електронним підписом Z1 від 11.03.2021. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими відповідачеві надано грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, відповідач зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що після підписання договору позики відповідач взяла на себе зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжної картки, згідно тарифу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що договір позики укладався в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 №675-УІІІ визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІУ від 22.05.2003, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Порядок укладення електронного договору визначений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України» документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи містять розрахунки заборгованості за договором позики, в яких зазначено про те, що тіло кредиту за договором від 11.01.2021 складає 4000 грн., інформацію про проведений платіж у сумі 4000 грн. 11.03.2021 (а.с.15). Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів у сумі 4000 гривень 11 березня 2021 року. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір позики в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту у сумі 51661,60 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №0591880165 від 23.12.2025, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422.40 грн., а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного: Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 16000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассітанс», прайс-лист, заявка на надання юридичної допомоги №1902 від 03.11.2025, витяг з Акту №16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025. Оскільки позивачем в передбаченому ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу у сумі 16000.00 грн., суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16000 грн.

Outcome: approved