Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] пред`явила до [PERSON] позов про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8 000 грн. щомісячно до закінчення ним навчання та до досягнення ним двадцяти трьох років, та стягувати одноразово на рік 50 відсотків вартості контрактного навчання за весь навчальний період. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі із 15 квітня 2007 року, який розірвано рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2022 року. Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який вже повнолітній, та дочка [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею, позивачкою, та знаходяться на її повному утриманні та вихованні. Син на даний час навчається на першому курсі у Відокремленому структурному підрозділі «Закарпатського лісотехнічного фахового коледжу» «Національного лісотехнічного університету України», денного відділення, із терміном навчання з 01 вересня 2025 року до 30 червня 2028 року. Оплата за весь строк навчання в даному навчальному закладі складає 62 000 грн. Навчання платне і для цього необхідні значні кошти, які вона сама не в змозі заробити. У зв`язку із чим, їй самій важко утримувати сина та створити для нього нормальні умови для духовного та фізичного розвитку. В той же час, відповідач не бере участі у вихованні та утриманні сина. Вважає, що відповідач, як батько, повинен матеріально допомагати дитині, оскільки він покращив свій матеріальний стан, є приватним підприємцем, де отримує заробітну плату від 40 000 до 100 000 грн. на місяць. Крім цього, відповідач має власний автомобіль та будинок. Однак, надати суду офіційну інформацію про його доходи в неї немає можливості, оскільки відповідач приховує від неї їх розмір. Стан здоров`я відповідача задовільний, він молодий за віком, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, у зв`язку із чим вважає, що він спроможний і зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 8 000 грн., щомісячно, до закінчення ним навчання, тобто до досягнення ним двадцяти трьох років, та сплачувати 50 % вартості за його навчання за весь навчальний період. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, у відкритому судовому засіданні на 10 грудня 2025 року та відкладено на 05 лютого 2026 року. Представник відповідача [PERSON] адвокат Рішко П.М. 25 грудня 2025 року подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними, а тому до задоволення у бажаному позивачкою розмірі не підлягають. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Станом на день розгляду справи, відповідач не має можливості сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, здійснює господарську діяльність за спрощеною системою оподаткування, є платником єдиного податку 1 групи, за видом господарської діяльності КВЕД 47.89. роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами. Обсяг задекларованого відповідачем доходу за звітний 2024 рік склав 98 000 грн., що в середньому за місяць становить 8 166,67 грн., а у 2025 році 102 000 грн., що в середньому за місяць складає 8 500 грн. Виходячи з цього, розмір доходів відповідача не дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 8 000 грн. щомісячно та 50 відсотків вартості контрактного навчання. Крім цього, станом на час розгляду справи відповідач сам навчається у закладі вищої освіти «Відокремлений міжнародний університет розвитку людини «Україна» на 1 курсі денної форми навчання за спеціальністю D2 Фінанси, банківська справа та фондовий ринок, з терміном навчання до 01.07.2027. Вартість навчання становить 38 000 грн., з яких 19 000 грн. за 2025-2026 навчальний рік, 19 000 грн. за 2026-2027 навчальний рік. За перший семестр навчання відповідачем було сплачено грошові кошти у сумі 9 500 грн. Факт платного навчання відповідача стверджується довідкою про здобуття освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 16.09.2025, договором про надання освітніх послуг від 13.08.2025, договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 13.08.2025 та платіжною інструкцією від 03.09.2025 про сплату коштів за навчання. Крім цього, відповідно до судового наказу, виданого Тячівським районним судом 24.05.2023, з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після досягнення сином [PERSON] повноліття, відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , яка на даний час є малолітньою у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, що згідно з розрахунком Державної виконавчої служби, враховуючи рівень середньої заробітної плати, становить 3 199,25 грн. Відповідач заборгованості зі сплати аліментів не має, про що свідчить копія розрахунку ДВС. Позивачкою не надано жодних даних чи доказів, які б стверджували про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Доводи позивачки про те, що відповідач отримує дохід у розмірі від 40 000 до 100 000 грн. щомісячно, є матеріально забезпеченою особою і спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі по 8 000 грн. щомісячно та сплачувати одноразово 50 відсотків вартості контрактного навчання за весь період навчання - належними і допустимими доказами не підтверджені. Крім цього, слід зазначити, що відповідач стверджує, що в серпні 2025 року він, під час зустрічі з сином дізнався, що він має намір поступити на навчання до Відокремленого структурного підрозділу «Закарпатський лісотехнічний фаховий коледж Національного лісотехнічного університету України» на платну форму навчання. Після чого, як стверджує відповідач, він передав сину готівкові грошові кошти в іноземній валюті для оплати вартості навчання у сумі 2 000 (дві тисячі) Євро. При цьому, про передачу відповідачем зазначених грошових коштів на навчання та утримання сина у позовній заяві не згадується, що суперечить принципу добросовісності. Однак, незважаючи на викладені обставини, враховуючи вимоги ст. 180 СК України, оскільки обов`язок щодо утримання дітей лежить на обох батьках, відповідач згідний сплачувати половину вартості навчання сина у сумі 31 000 грн. за весь період навчання, або 12 400 грн. за 2025-2026 навчальний рік, 12 400 грн. за 2026-2027 навчальний рік, 6 200 грн. за 2027-2028 навчальний рік, або по 1 240 грн. щомісячно. В той же час просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8 000 грн. щомісячно до закінчення ним навчання та до досягнення ним двадцяти трьох років, та стягувати одноразово на рік 50 відсотків вартості контрактного навчання за весь навчальний період. Крім цього, просив поновити відповідачу процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, оскільки провадження у цивільній справі №307/3937/25 було відкрито ухвалою судді Тячівського районного суду від 27.10.2025, і справу призначено до розгляду на 10 грудня 2025 року на 10 год. 45 хв. Оскільки відповідач [PERSON] не є фахівцем у галузі права, він не обізнаний у юридичних питаннях, захист його прав був можливий лише шляхом отримання професійної правничої допомоги та він, реалізуючи свої наміри щодо захисту своїх прав та інтересів, 09 грудня 2025 року уклав договір із адвокатом Рішком П.М. про надання правничої/правової допомоги з метою представництва його інтересів як відповідача у вказаній цивільній справі. Адвокатом 12 грудня 2025 року було подано клопотання про надання можливості на ознайомлення з матеріалами цивільної справи в електронному вигляді. Після ознайомлення з матеріалами справи, узгодження правової позиції з відповідачем, адвокатом було здійснено підготовку та подання до суду відзиву на позовну заяву. З огляду на зазначені обставини, вважає, що причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву є поважними та строк на подання відзиву підлягає поновленню. Позивачка [PERSON] до суду не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Рішко П.М., будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, у зв`язку з чим суд постановив ухвалу про проведення розгляду справи за їх відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведеного суд постановив судовий розгляд справи здійснювати за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. З метою забезпечення принципу змагальності сторін та права на доведення тих обставин, на які посилається сторона, що звернулась до суду з клопотанням про долучення відзиву на позовну заяву, та про поновлення строку для подання такого відзиву, суд дійшов висновку, що пропущений строк слід поновити та задовольнити подане представником відповідача клопотання. Із копій паспорта та свідоцтва про народження видно, що [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 2 - 4). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2022 року, шлюб зареєстрований 15 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 6 - 7). Із договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти від 21 серпня 2025 року та довідки виданої Відокремленим структурним підрозділом «Закарпатського лісотехнічного фахового коледжу» «Національного лісотехнічного університету України» № 729 від 25.09.25 відомо, що [PERSON] , [INFO] , у 2025 році вступив до Відокремленого структурного підрозділа «Закарпатського лісотехнічного фахового коледжу» «Національного лісотехнічного університету України», зараз навчається на першому курсі денного відділення на базі повної середньої освіти, строк закінчення навчального закладу 30 червня 2028 року; вартість платної освітньої послуги становить: 2025 2026 навчальний рік 24 800,00 грн., 2026 2027 навчальний рік 24 800,00 грн., 2027 2028 навчальний рік 12 400,00 грн. (а. с. 6 - 10). Згідно квитанції до платіжної інструкції від 30 серпня 2025 року відомо, що [PERSON] здійснила платіж на рахунок ВСП «Закарпатський лісотехнічний фаховий коледж» НПУУ за 1,2 семестр навчання [PERSON] , 1 курс, спеціальність менеджмент, денна форма навчання (а. с. 11). Отже, син [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання на денному відділенні. Відповідач [PERSON] не надав доказів того, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. За змістом ст. 199 СК України, обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків, тобто законодавчо закріплено обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року становить 3 328 грн. Судом враховано, що відповідач є особою працездатного віку, є фізичною особою-підприємцем, отримує регулярний дохід, має можливість виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, докази, які б свідчили про незадовільний стан його здоров"я в матеріалах справи відсутні. У той час вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої сина, у розмірі по 8 000 грн., щомісячно до закінчення ним навчання є завищеними та нею не доведено можливість їх сплати відповідачем саме у такому розмірі. Так, згідно податкової декларації, долученої представником відповідача, відповідач задекларував дохід за звітний 2024 рік у розмірі 98 000 грн., що в середньому за місяць становить 8 166,67 грн., а у 2025 році 102 000 грн., що в середньому за місяць складає 8 500 грн., а отже відповідач не спроможний сплачувати аліменти на утримання сина, що навчається по 8 000 грн. щомісячно до закінчення ним навчання, оскільки вказана сума прирівнюється до середньомісячного розміру доходу відповідача. В той же час, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Із урахуванням зазначених правових норм, а також можливості надання утримання повнолітньому сину другим з батьків та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб є підстави присудити аліменти на повнолітнього сина в розмірі 35200 грн. щомісячно до досягнення сином 23 років або до закінчення ним навчання, враховуючи, яка з підстав відпаде першою. Щодо вимоги позивачки про стягнення одноразово на рік 50 відсотків вартості контрактного навчання за весь навчальний період, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Між тим, як було зазначено вище, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Верховний Суд у своїй постанові від 29.03.2018 у справі №642/36/16-ц зазначив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина визначений главою 16 СК України, яка передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат. Статтею 201 СК України визначено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Згідно вказаної норми до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України щодо обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі №512/4397/17. Крім цього, відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18, від 1 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18, від 26 вересня 2018 року у справі №569/6838/15, навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Оскільки даним рішенням вирішується позовна вимога про стягнення із відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина до досягнення ним 23 років або до закінчення сином навчання, враховуючи, яка з підстав відпаде першою, а відтак відсутні підстави відшкодувати витрати на оплату навчання сина. Суд звертає увагу позивачки, що обов`язок утримувати повнолітню дитину на період навчання мають нести однаково як батько, так і матір дитини. В той же час позивачка не надала суду відомостей про наявність або відсутність її самостійного доходу. Враховуючи викладене, вимога позивачки щодо стягнення одноразово на рік 50 відсотків вартості контрактного навчання за весь навчальний період задоволенню не підлягає. Щодо твердження представника відповідача про передачу [PERSON] в серпні 2025 року сину [PERSON] готівкових грошових коштів в іноземній валюті для оплати вартості навчання у сумі 2 000 (дві тисячі) Євро слід зазначити, що доказів передачі таких коштів, ні самим відповідачем, ні його представником суду не надано. Крім цього, у відзиві на позовну заяву представник ствердив, що відповідач згідний сплачувати половину вартості навчання сина у сумі 31 000 грн. за весь період навчання, або 12 400 грн. за 2025-2026 навчальний рік, 12 400 грн. за 2026-2027 навчальний рік, 6 200 грн. за 2027-2028 навчальний рік, або по 1 240 грн. щомісячно, водночас, представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, відтак слід зазначити про те, що відповідач не позбавлений можливості здійснити оплату за навчання сина добровільно, не залежно від заперечень представника. Згідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 цього Кодексу, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи те, що позивачка на підставі п. 3) ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, судовий збір у розмірі у розмірі 1331,20 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial