Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

У позовній заяві, що надійшла на розгляд Любомльського районного суду Волинської області з Ковельського міськрайонного суду Волинської області, представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 47 737,15 гривень за кредитним договором №б/н від 29 лютого 2024 року. Вимоги обґрунтовано тим, що 29 лютого 2024 року відповідач шляхом підписання анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. Цього ж дня відповідач підписав заяву щодо встановлення кредитного ліміту, на підставі якої йому відкрито поточний рахунок, встановлений відповідний кредитний ліміт і видано платіжну картку, як засіб доступу до рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 40,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://а-bаnk.соm.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Усі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить його підпис у паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «АТБ». Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов договору. Відповідач зі своєї сторони взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору А-Банку не надавав, у зв`язку із чим станом на 03 листопада 2025 року має заборгованість в загальній сумі 47 737,15 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 23 991,26 гривень, заборгованості по відсотках в сумі 22 595,89 гривень, пеня 1150 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 03 грудня 2025 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з поверненням поштового відправлення неврученим відповідачу судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та здійснити виклик відповідача шляхом публікування оголошення на офіційному сайті судової влади. В судове засідання сторони не з`явились, у зв`язку з чим, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами суду не здійснювалося. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та висловив згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач про час і місце розгляду справи був належним чином повідомленим шляхом публікації оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неявки не сповістив. З огляду на викладене, суд провів заочний розгляд позову, відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 29 лютого 2024 року [PERSON] електронним підписом підписав: анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком та паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «АТБ». В анкеті-заяві зазначено, що ця анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» становлять Договір про надання банківських послуг. У заяві щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком відповідач просив відкрити йому поточний рахунок та встановити на нього кредитний ліміт на визначених у цій заяві умовах. У паспорті споживчого кредиту визначені основні умови кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту; суму ліміту; строк кредитування; мета отримання кредиту; спосіб та строк надання кредиту; процентну ставку; тип процентної ставки; загальні витрати за кредитом; орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом; реальну річну процентну ставку; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором. До позову позивач приєднав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК». Відповідно до довідки Банку [PERSON] був відкритий рахунок № [NUMBER] та видано банківські карти: № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року, № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року. Випискою по указаному рахунку підтверджується рух кредитних коштів, їх використання відповідачем, погашення заборгованості та сплата відсотків за їх користування. Максимальна сума кредитного ліміту на кредитному рахунку відповідача неодноразово змінювалася, станом на 03.11.2025 становить 24 000,00 гривень, що стверджено відповідною довідкою за лімітами за період з 29.02.2024 року по 03.11.2025 року. З наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29 лютого 2024 року вбачається, що станом на 03.11.2025 року відповідач має заборгованість за кредитом в загальній сумі 47 737,15 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 23 991,26 гривень, заборгованості по відсотках в сумі 22 595,89 гривень, пеня 1150 гривень. Згідно із ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України). За змістом ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч.3 ст.207 ЦПК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі наведених правових норм та встановлених фактичних обставин справи, в якості належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених Банком позовних вимог суд приймає до уваги підписані 29 лютого 2024 року [PERSON] як позичальником і Банком анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком та паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «АТБ». Надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані відповідачем, тому з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, суд не вважає їх складовою укладеного між [PERSON] та Банком договору про надання банківських послуг та у зв`язку із цим вважає посилання позивача на цей витяг, як на обґрунтування своїх вимог, безпідставним. В той же час, суд зважає на той факт, що підписавши паспорт споживчого кредиту, який містить усі істотні умови, які характерні для даного виду договорів, у тому числі розмір процентної ставки, відповідач [PERSON] , у відповідності до ст.ст.3, 627 ЦК України, добровільно погодився на запропоновані Банком умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання. Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм права до спірних правовідносин в частині укладення договору кредиту шляхом підписання паспорту споживчого кредиту виснував Верховний Суд при аналогічних обставинах справи у постанові від 02 грудня 2020 року в справі № 284/157/20-ц. Укладення кредитного договору на визначених у паспорті споживчого кредиту умовах відповідач не спростував і не заперечив. Крім цього, використання відповідачем кредитних коштів саме на визначених у паспорті споживчого кредиту умовах підтверджується банківською випискою за період з 29.02.2024 - 03.11.2025 року. Розрахунком заборгованості стверджено невиконання відповідачем умов кредитного договору. Сума за тілом кредиту, відсотками відповідає умовам кредитування, тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Стосовно заборгованості за пенею, то суд у цій частині враховує норми чинного законодавства. Згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, з урахуванням п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, позовна вимога щодо стягнення пені у сумі 1150,00 грн. задоволенню не підлягає. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Таким чином, зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, наведені положення чинного законодавства та правові висновки, суд з викладених підстав і мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 46 587,15 грн., з яких: 23 991,26 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 595,89 грн. сума заборгованості за процентами. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до 97,6% розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial