Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» в особі представника Рассказова Д. І. з вимогою стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 12.10.2024-100000880 від 12 жовтня 2024 року у розмірі 22 950,00 гривень. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 12.10.2024-100000880. Відповідно до умов договору позичальнику було надано кредит у розмірі 8 500,00 гривень строком на 124 дні з дати його надання. Позичач свої зобов`язання за кредитним договором № 12.10.2024-100000880 від 12 жовтня 2024 року виконав у повному обсязі та надав відповідачці кредит у розмірі 8 500,00 гривень строком на 124 дні. Однак, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, тому, станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 22 950,00 гривень, яка складається з: заборгованості по тіла кредиту - 8 500,00 гривень, заборгованості по процентам - 7 905,00 гривень, заборгованості по комісії - 765,00 гривень, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 1 530,00 гривень та заборгованості зі сплати неустойки - 4 250,00 гривень, які позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь. Окрім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь судовий збір у сумі 2 422,40 гривень. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні. 22 жовтня 2025 року засобами системи «Електронний суд» від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву. В обгрунтування відзиву зазначено, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за договором про відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах кредитного договору і на наданому позивачем розрахунку. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався з матеріалами справи, умовами кредитного договору позивачем не надано. Виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, які містяться в матеріалах справи, підготовлені робітниками банку, тому є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, не є підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача. На переконання представника відповідачки, документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Позивачем не надано суду бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення, тому відсутні підстави уважати, що розмір заборгованості відповідачки перед позивачем, зазначені у розрахунку та довідці є правильними. Неправомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідачки комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 530,00 гривень представник відповідачки, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 718/194/17, від 20 березня 2019 року у справі № 486/1882/15-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 159/4809/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 607/4753/16-ц, обгрунтовує тим, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним. Окрім того, на переконання представника відповідачки, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком банку, виконання якого не може обумовлюватись будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника, тому, позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" про стягнення з [PERSON] комісії за надання кредиту у розмірі 765,00 гривень є незаконною та такою, що не підлягає задоволенню. Окрім того, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідачки неустойки у розмірі 4 250,00 гривень суперечить пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого всі штрафи, пені та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані з 01.03.2020 за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, підлягають списанню. Оскільки кредитний договір № 12.10.2024-100000880 було укладено 12.10.2024, тобто після набрання законної сили вказаною вище нормою, нарахована сума пені підлягає списанню. Ураховуючи викладене вище, представник відповідачки просив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково - відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача комісії за надання кредиту у розмірі 765,00 гривень, комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 530,00 гривень та неустойки у розмірі 4 250,00 гривень. 28 жовтня 2025 року засобами системи «Електронний суд» представником позивача було надано відповідь на відзив, у якій зазначено, що оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема, надання кредитів у позику, на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Комісія, пов`язана із наданням послуги, а саме перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідачка не була позбавлена права отримати кредит у відділенні Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», уникнувши додаткових витрат. Як зазначає представник позивача, комісія за обслуговування кредиту пов`язана з наданням таких послуг: організація та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях; забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях; забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет, як віддалено, так і на відділеннях; забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу; консультаційні послуги; інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Своїм підписом у кредитному договорі відповідачка підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, зокрема, з порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. На підставі змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. 18 листопада 2025 року від представника відповідачки надійшли додаткові пояснення у справі, у яких остання просила суд урахувати під час розгляду той факт, що [PERSON] є дружиною мобілізованого військовослужбовця [PERSON] , який призваний на військову службу по мобілізації на підставі наказу начальника [INFO] від 30.01.2024 та проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. 30 січня 2026 року від представника відповідачки надійшли додаткові пояснення у справі, у яких остання просила суд задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 8 500,00 гривень. У судове засідання 04 лютого 2026 року представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином. Засобами системи «Електронний суд» від представника відповідачки надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їхньої участі. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 12 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 12.10.2024-100000880, шляхом підписання відповідачкою заявки, що є невід`ємною частиною договору, електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е195». Відповідно до умов кредитного договору № 12.0.2024-100000880 від 12.10.2024 позичальнику надається кредит на таких умовах: дата надання/видачі кредиту - 12/10/2024; сума кредиту - 8 500,00 гривень; строк, на який надається кредит - 14 дні з дати його надання; дата повернення кредиту - 12.02.2025. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка о розмірі 0,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9 % від суми кредиту та дорівнює 765,00 гривень. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту та сплачується згідно із графіком платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 765,00 гривень у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових платежів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно із графіком платежів. Неустойка - 85,00 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. На підтвердження факту надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» відповідачці кредитних коштів у сумі 8 500,00 гривень за умовами кредитного договору № 12.10.2024-100000880 від 12 жовтня 2024 року позивач надав довідку, складену уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення». Зі змісту вказаної вище довідки встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01 квітня 2024 року, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 12.10.2024 11:57:52 на суму 8 500,00 гривень, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 535829122, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 12.10.2024-100000880. Як убачається із довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 12.10.2024-100000880 від 12.10.2024, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 12.10.2024-100000880 від 12.10.2024 становить 22 950,00 гривень та складається з: основного боргу у сумі 8 500,00 гривень, процентів у сумі 7 905,00 гривень, комісії за надання у сумі 765,00 гривень, комісії за обслуговування у сумі 1 530,00 гривень та неустойки у сумі 4 250,00 гривень. Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та фізичною особою [PERSON] - споживачем фінансових послуг. Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору. У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до пунктів 5) та 6) частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спіних правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частин третьої та шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 12.10.2024-100000880 від 12 жовтня 2024 року у сумі 22 950,00 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідачки тим, що між ними було укладено кредитний договір, який відтворений шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер телефону відповідачки. Судом встановлено, що кредитний договір № 12.10.2024-100000880 від 12 жовтня 2024 року підписано відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора «Е195», який було відправлено на номер телефону - [NUMBER] . З відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень встановлено, що відповідачка підтверджує той факт, що 12 жовтня 2024 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» було укладено кредитний договір № 12.10.2024-100000880, за умовами якого їй було надано кредитні кошти у розмірі 8 500,00 гривень. Ураховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також те, що відповідачка не заперечує проти задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» в частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 500,00 гривень, підтверджує факт отримання нею кредитних коштів, суд уважає за необхідне задовольнити позовну заяву в частині зазначених позовних вимог. Стосовно обгрунтування позивачем наявності заборгованості за простроченими відсотками суд зазначає таке. У якості доказу наявності заборгованості за кредитним договором № 12.10.2024-100000880 від 12 жовтня 2024 року, позивачем надано складену ним довідку-розрахунок, у довільній формі та яка по суті є відтворенням позовних вимог позивача. Розрахунку заборгованості, зокрема, за простроченими відсотками по кредитному договору, із зазначенням періоду та розміру їх нарахування, позивачем суду надано не було. Суд критично ставиться до підтвердження заборгованості відповідачки за нарахованими та несплаченими відсотками у зазначеному розмірі наданою довідкою - розрахунком, яка не відображає ні період, за який здійснювався розрахунок заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом, ні відсоткову ставку, ні залишкову суму кредиту, на яку, згідно із договором, мають бути нараховані відсотки. Ураховуючи викладене вище, позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» в частині стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 7 905,00 гривень задоволенню не підлягає. Стосовно заявленої вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за комісіями суд зазначає таке. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4) частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, провадження № 61-4202сво22, та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23, провадження № 61-15548св23, щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Отже, оскільки товариством не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які була встановлена комісія за видачу кредиту, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи викладене вище, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісіями задоволенню не підлягає. Стосовно заявленої вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за неустойкою у заявленому розмірі суд зазначає таке. Як убачається із довідки-розрахунку, наданої позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 12.10.2024-100000880 від 12 жовтня 2024 року складається, зокрема, із неустойки у розмірі 4 250,00 гривень. Зазначений вище документ не містить інформації щодо періоду, за який відповідачу було нараховано заборгованість зі сплати неустойки. Водночас, з урахуванням того, що кредитний договір № 12.10.2024-100000880, як зазначає позивач, був укладений між ним та відповідачкою 12 жовтня 2024 року, неустойка могла бути нарахована лише за період після дати укладення зазначеного кредитного договору. Згідно із пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України свідчить про те, що у разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Ураховуючи викладене, відповідачка на підставі пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, тому, позовна заява у цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню - в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 500,00 гривень, а в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 7 905,00 гривень, комісією за надання кредиту у розмірі 765,00 гривень, комісією за обслуговування кредиту у розмірі 1 530,00 гривень, неустойкою у розмірі 4 250,00 гривень - відмові. Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що за результатами розгляду справи позовна заява підлягає частковому задоволенню, суд,

Outcome: partial