Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 21 348,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №1658674, а 29.07.2024 додаткову угоду до нього, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 4 000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, має заборгованість у розмірі 21 348,00 грн. 20 січня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та позивачем укладено договір факторингу №01.02-01/25, згідно з умовами якого до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшли права вимоги до боржників, зокрема до відповідача за договором позики №1658674 на загальну суму 21 348,00 грн (заборгованість за тілом кредиту 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками 10 500,00 грн, пеня 6 848,00 грн). Просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Представник відповідача Калінін С.К. подав відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги не визнає. Відзив обґрунтовано тим, що позивач не надав належних і допустимих доказів зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, зокрема первинних документів, вимоги до яких встановлено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, зазначає, що позивач не надав суду докази про отримання [PERSON] листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення про здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді. До матеріалів справи не долучено будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу, а також позивачем не надано докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в цій системі, подання заявки на отримання кредиту та ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Також посилається на те, що стягнення неустойки в період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону. Оскільки договір датований 28 липня 2024 року, після набуття чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», вважає умову кредитного договору щодо встановлення процентної ставки у розмірі 1,5% в день нікчемною в силу частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Застосування максимальної процентної ставки в розмірі 1% в день не є можливим, оскільки в силу нікчемності умов договору щодо процентної ставки розмір процентів у договорі не є узгодженим сторонами. Тому вважає, що кредитор повинен був нараховуватися проценти на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. Заявлений позивачем розмір заборгованості за процентами не є співрозмірним із сумою кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн. Відповіді на відзив не надійшло. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у відзиві просить розглянути справу без його участі та без участі відповідача. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 06 жовтня 2025 року позовна заява, передана за підсудністю, надійшла до суду. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05 листопада 2025 року надійшов відзив на позов. Ухвалами суду від 02.12.2025 та від 06 січня 2026 року витребувані докази у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 28 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено електронний договір №1658674 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 2 000,00 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок [NUMBER] , строк кредиту 360 днів. Стандартна процентна ставка 1,5% в день, знижена процентна ставка 0,525 % (застосовується за умови, якщо споживач у рекомендовані дати сплатить кошти у сумі, не меншій суми першого платежу); денна процентна ставка за стандартною процентною ставкою 1,5% , з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1,42%. Відповідно до п.7.1 договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Т253. 29 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено електронну додаткову угоду до договору № 1658674, згідно з якою розмір наданого відповідачу кредиту збільшено на 2 000,00 грн та становить 4 000,00 грн. Процентні ставки не змінені. Загальні витрати за кредитом 21 540,00 грн, з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 20 409,00 грн. Орієнтовна вартість кредиту 25 540 грн за стандартною ставкою, 24 409,00 грн з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки. Також передбачена відповідальність споживача за неналежне виконання вимог договору у виді штрафу у розмірі 300 грн на 4 день невиконання чи неналежного виконання, у розмірі 22,00 грн починаючи з 5-го дня за кожен день невиконання та /або неналежного виконання. Паспорт споживчого кредиту, підписаний 29.07.2024 містить аналогічні умови. Додаткова угода до Договору підписана електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Е343. Номер мобільного телефону споживача вказаний: [NUMBER] . На ухвалу суду про витребування доказів ТОВ «Селфі кредит» надало LOG-файл укладення електронного договору №1658674 про надання споживчого кредиту, який містить дані про дії сторін з приводу укладення вказаного договору, в тому числі: початок реєстрації клієнта на сайті товариства, введення ним СМС-коду для підтвердження згоди, заповнення заявки на отримання кредиту, проходження ідентифікації, введення СМС-коду для акцепту оферти товариства, відправлення клієнту коштів та примірника договору. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором та надав позичальнику 28 липня 2024 року кошти у розмірі 2 000,00 грн та 29 липня 2024 року кошти у розмірі 2 000,00 грн на картковий рахунок [NUMBER] , що підтверджується листами ТОВ «ПЕЙТЕК». Як видно із листа АТ «Ощадбанк» та доданих до нього документів, наданих на ухвалу суду про витребування доказів, у вказаному банку на ім`я [PERSON] емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , фінансовий номер телефону клієнта банку 380987731969. Також банком підтверджується зарахування коштів в сумі 2000,00 грн на банківський рахунок, для обслуговування якого було емітовано вказану платіжну карту, дата валютування 30.07.2024. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, здійсненим ТОВ «Селфі Кредит», станом на 20 січня 2025 року заборгованість за договором №1658674 становить 21 348,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками 10 500,00 грн, пеня 6 848,00 грн. 20 січня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-01/25, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників, зокрема до відповідача [PERSON] за договором № 1658674 від 28 липня 2024 на загальну суму заборгованості 21 348,00 грн. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено що кредитний договір укладений в електронній формі та підписаний [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Підписавши кредитний договір та додаткову угоду до нього, відповідач засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредиторів за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір не був би укладений, а грошові кошти не були би перераховані. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). Як видно із наданих суду доказів позивачем підтверджений факт реєстрації відповідача на сайті товариства «Селфі Кредит» з метою отримання кредитних коштів, а також факт перерахування коштів відповідача на його рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», для обслуговування якого банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] . В банківських даних та в кредитному договорі зазначений один і той же номер мобільного телефону [PERSON] , на який відправлялись СМС-повідомлення з кодом, введенням якого відповідач підтвердив укладення кредитного договору. Таким чином, заперечення представника відповідача з приводу відсутності доказів укладення відповідачем електронного кредитного договору та отримання ним кредитних коштів спростовується наявними у справі доказами. Відповідачем та його представником не надано жодних доказів на підтвердження викладених у відзиві заперечень. Зустрічного позову щодо визнання вказаного договору недійсним відповідачем також не подано. Відповідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору грошові кошти (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи викладені положення закону, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вищезазначений договір та додаток до нього укладені з відповідачем у спосіб, визначений чинним законодавством України, а отже у відповідача виникли обов`язки з належного виконання умов договорів щодо повернення суми кредиту та сплати процентів. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). До позову додано копію договору факторингу №01.02 -01/25 від 20.01.2025, укладеного між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» з додатками до нього, копії першої та останньої сторінки реєстру боржників до договору факторингу, витяг з реєстру боржників до договору факторингу стосовно відповідача [PERSON] , платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №9897 від 21.01.2025 про оплату фінансування за договором факторингу. Витяг з реєстру боржників містить ідентифікуючі ознаки кредитного договору №1658674, укладеного відповідачем, суму та складові заборгованості, що відступається. Судом встановлено, що фактором та клієнтом підписано договір факторингу, позивачем здійснено оплату за договором факторингу у повному обсязі, наявність відступлених вимог не спростована. Отже, позивачем підтверджено перехід до нього права вимоги до відповідача. Таким чином, судом встановлено факт укладення відповідачем кредитного договору, надання первісним кредитором кредитних коштів на умовах, визначених в договорі, набуття позивачем права вимоги за кредитним договором. Відповідачем порушувалися умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості. [PERSON] наявність заборгованості за кредитом не спростовано, виписки з особового рахунку стосовно здійснення оплат за кредитом та свого розрахунку не надано. При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості первісного кредитору, який містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 4 000,00 грн. Тому вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню. Проте суд не погоджується з розміром нарахованих первісним кредитором процентів з огляду на таке. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що проценти за період з 28.07.2024 по 27.08.2024 нараховувались за ставкою 0,525% в день, відповідно до умов договору про застосування зниженої процентної ставки. З 28 серпня 2024 року по 30 серпня 2024 року проценти нараховувались за ставкою 1,5% в день (по 60 грн в день). У зв`язку із несплатою відповідачем процентів у рекомендовану дату кредитодавцем здійснено перерахунок нарахованих процентів та 31.08.2024 було нараховано відсотків на суму 1191 грн. Таким чином, нарахування відсотків за період з дня отримання кредиту по 31.08.2024 відбувалось за ставкою 1,5% в день. В період з 01.09.2024 року по 20.01.2025 включно проценти нараховувались за ставкою 1,5 % в день. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Кредитний договір укладено 28 липня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Строк кредитування 360 днів. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Тобто з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (по 21 квітня 2024 року включно) для таких договорів розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно) 1,5 %, з 20 серпня 2024 року 1%. Встановлено, що кредитний договір укладено 28.07.2024, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому встановлення у кредитному договорі процентної ставки у розмірі 1,5% в день не відповідає вимогам частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, нарахування процентів у розмірі 1,5 % в день до 19 серпня 2024 року включно не суперечить нормам законодавства. Отже за період з 28 липня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно, сума нарахованих процентів становить 1320 грн. Проте нарахування процентів з 20 серпня 2024 року по 20 січня 2025 року за ставкою 1,5% в день не відповідає вимогам п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Тому суд розраховує заборгованість за відсотками за укладеним договором, виходячи із встановлених законодавчих обмежень щодо розміру максимальної денної процентної ставки. Розмір процентів, що мав сплачуватися відповідачем щоденно у період з 20 серпня 2024 року по 20 січня 2025 року (154 дні) становить 6160,00 грн (4000,00 х 1% х 154). Таким чином, загальний розмір заборгованості за процентами становить 7480,00 грн. Зважаючи на викладене, позовні вимоги до відповідача про стягнення процентів за договором кредиту №1658674 від 28.07.2024 та додаткової угоди до нього від 29.07.2024 підлягають частковому задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені суд зазначає таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи викладене, стягнення неустойки у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 11 480,00 грн, з яких: 4000,00 грн тіло кредиту, 7 480,00 грн - заборгованість за відсотками. В стягненні решти заборгованості за процентами в розмірі 3020,00 грн та в стягненні пені в розмірі 6848,00 грн (всього 9868,00 грн) позивачу слід відмовити. Щодо розподілу судовий витрат у справі суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1302,66 грн (11480 * 2422,40 / 21348). Крім того, відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн. Відповідно до приписів ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 грн, на підтвердження яких стороною відповідача надано: свідоцтво адвоката Калініна С.К., ордер на надання правничої допомоги, договір № б/н/25 про надання професійної правничої (правової) від 28.10.2025, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 04.11.2025, відповідно до якого [PERSON] надані послуги на суму 6000 грн. Таким чином відповідачем доведено розмір витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Від позивача не надходило клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідача. Враховуючи, що позов задоволено частково, витрати відповідача на оплату правничої допомоги підтверджено в розмірі 6000 грн, тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру відмовлених позивачу позовних вимог у розмірі 2773,47 грн (9868 * 6000/ 21348).

Outcome: partial