Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач Черкаська міська рада (адреса: м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) про стягнення безпідставно утримуваних грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Черкаська міська рада, в силу положень п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», є власником земельної ділянки загальною площею 0,0205 га, кадастровий номер: 7110136700:06:027:004, що знаходиться за адресою у [ADDRESS] . Згідно інформаційних довідок ДРРП № 446814653 від 08.10.2025 [PERSON] є власником частини нежилових приміщень торгового комплексу, позначені на плані літ А-1, а саме приміщення з № 3-1 по № 3-7, що знаходиться по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 118. Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 19.12.2023 № НВ-0002728152023, земельна ділянка площею 0,0205 на, кадастровий номер 7110136700:06:027:004, зареєстрована 27.10.2015 року. У травні 2024 року Черкаська міська рада зверталася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 49 412,64 грн, і рішенням суду позовні вимоги були задоволені. Відповідно до повідомлення Держгеокадастру від 13.01.2025 «Про індексацію нормативно грошової оцінки земель за 2024 рік» вбачається, що значення коефіцієнта індексації нормативно грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2017-2020 рр. була сталою і застосовувалася із значенням 1.0, за 2021 рр. становить для земель несільськогосподарського призначення 1,1, за 2022 рік 1,15, за 2023 1,051, за 2024 -1.12. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 29.01.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7110136700:06:027:004 у 2024 році становииь 296 688,30 грн. З урахуванням коефіцієнтів індексації, що зазначені вище, нормативно-грошова оцінка за 2025 рік становить 332 290,90 грн (296 688,30*1,12). Відповідно до інформаційної довідки з ДЗК земельна ділянка загальною площею 0,0205 га кадастровий номер: 7110136700:06:027:004, зареєстрована з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Рішеннями Черкаської міської ради № 2-2219 від 27.06.2017 та № 2-4690 від 27.06.2019 затверджено Положення про встановлення плати за землю на території міста Черкаси. У Положенні наявна таблиця з якої вбачається, що земельні ділянки з вищевказаним цільовим призначенням належать до «Інші землі» та ставка орендної плати за користування такими земельними ділянками становить 3% від їх нормативно-грошової оцінки. За таких обставин, у зв`язку з фактичним користуванням відповідачкою земельною ділянкою та ухиленням від сплати безпідставно збереженої за рахунок Черкаської міської ради орендної плати, порушенням прав територіальної громади м. Черкас через ненадходження грошових коштів до місцевого бюджету, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідачки безпідставно утримувані грошові кошти за таке фактичне користування земельною ділянкою. Оскільки, на даний час відповідачка і надалі не здійснює плату за фактичне користування земельною ділянкою, договір оренди не уклала, тому просять стягнути заборгованість за період з 14.03.2024 року по 15.10.2025 року в сумі 14 991,12 грн. Також просить здійснити розподіл судових витрат, стягнувши судовий збір на користь платника департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради. Ухвалою Соснівськогорайонного суду м. Черкаси від 14.11.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи в їх відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток, проте поштові відправлення були повернуті на адресу суду без вручення, з відміткою «за вкінченням терміну зберігання». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, клопотань про відкладення або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що згідно інформаційних довідок ДРРП № 446814653 від 08.10.2025 [PERSON] є власником частини нежилових приміщень торгового комплексу, позначені на плані літ А-1, а саме приміщення з №3-1 по № 3-7, що знаходиться по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 118. Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 19.12.2023 № НВ-0002728152023, земельна ділянка площею 0,0205 на, кадастровий номер 7110136700:06:027:004, зареєстрована 27.10.2015 року та перебуває у комунальній власності та відноситься до категорії земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Рішеннями Черкаської міської ради № 2-2219 від 27.06.2017 та № 2-4690 від 27.06.2019 затверджено Положення про встановлення плати за землю на території міста Черкаси. У Положенні наявна таблиця з якої вбачається, що земельні ділянки з вищевказаним цільовим призначенням належать до «Інші землі» та ставка орендної плати за користування такими земельними ділянками становить 3% від їх нормативно-грошової оцінки. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 29.01.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7110136700:06:027:004 у 2024 році становииь 296 688,30 грн. З урахуванням коефіцієнтів індексації, що зазначені вище, нормативно-грошова оцінка за 2025 рік становить 332 290,90 грн (296 688,30*1,12). Відповідно до інформаційної довідки з ДЗК земельна ділянка загальною площею 0,0205 га кадастровий номер: 7110136700:06:027:004, зареєстрована з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що [PERSON] з моменту набуття права власності на нерухоме майно фактично користувалася земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та не здійснювала оплату за таке фактичне користування. Таким чином, предметом позову в даній справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 ЗК України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Загальне правило щодо підстав та порядку набуття права на землю із земель комунальної власності визначено статтею 116 ЗК України, згідно з частинами 1, 2 якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Особливості набуття права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначені статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України. Так, відповідно до частин 1, 2 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до частини 1 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 ПК України визначеного, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата. Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно зі статтею 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем та визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (п. 288.4, п. 288.5). Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Оскільки відповідачка з моменту набуття права власності на нерухоме майно не зверталася за оформленням права оренди на земельну ділянку, речові права відповідачки на земельну ділянку не реєструвались, остання не набула належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому використовувала земельну ділянку без достатніх правових підстав. Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Для кондиційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України . Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, провадження №14-77цс18 та постанові Верховного суду від 20.1.2018 у справі № 922/3412/17. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з положеннями частини 1 статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] використовувала земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] , без достатніх правових підстав, в період з 02.04.2017 по 20.08.2025, не сплачувала за користування земельною ділянкою орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, у результаті чого безоплатно користувалася цією земельною ділянкою, тобто безпідставно набула дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, у Черкаської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 29.01.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7110136700:06:027:004 у 2024 році становииь 296 688,30 грн. З урахуванням коефіцієнтів індексації, що зазначені вище, нормативно-грошова оцінка за 2025 рік становить 332 290,90 грн (296 688,30*1,12). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, за період з 02.04.2017 по 20.08.2025, заборгованість [PERSON] за користування земельною ділянкою становить 14 991,12 грн. Суд погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він здійснений на підставі норм діючого законодавства та рішення Черкаської міської ради № 2-4690 від 27.07.2019 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Черкаси». З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позивачем в судовому засіданні доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд вважає що позов підлягаєдо задоволення. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодування за рахунок відповідачки. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved