Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що 04 квітня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» і [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1416807, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 3 500 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та строки, визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору, а відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. 22 жовтня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №22102024, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно з відповідачем. На підставі викладеного, представник позивача звернувся з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №1416807 від 04 квітня 2024 року в загальному розмірі 28 042 грн., сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. Ухвалами судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк». Представник позивача Усенко М.І. сформував у системі «Електронний суд» заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розгляд справи здійснювати за відсутності їх представника, а також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст.128,130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, однак заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 04 лютого 2026 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 04 квітня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір №1416807 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» надало відповідачу кредит на суму 3 500 грн., строком на 360 днів і періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, а детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача і реальної річної процентної ставки за договором про споживчій кредит (графік платежів), з фіксованою стандартною процентною ставкою в розмірі 2,5% в день, зниженою процентною ставкою 1% в день (а. с. 28-32). Відповідно до п. 2.1. вищевказаного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Також судом встановлено, що додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №1416807 від 04 квітня 2024 року містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит, який погоджений сторонами договору (а. с. 32). Крім того, вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)» (а.с.27,28). Вищезазначені кредитний договір, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а. с.33). В матеріалах справи є відповідь ТОВ «Пейтек» за вих. №20250422-151 від 22 квітня 2025 року, в якій наявна інформація про успішне перерахування коштів на платіжну карту, а саме: 04 квітня 2024 року о 15:06:25 на суму 3 500 грн., з призначенням платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а. с. 34). На виконання ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» надано відповідь №20.1.0.0.0/7-251128/32891-БТ від 29 листопада 2025 року, відповідно до якої судом встановлено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] і зазначено про зарахування коштів 04 квітня 2024 року на суму 3 500 грн. (а.с.78). Відповідно до змісту пп. 3 п. 4.1. договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1416807 від 04 квітня 2024 року товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке залучення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. Матеріалами справи підтверджено, що 22 жовтня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №22102024, у відповідності до умов якого фактор набуває права вимоги від клієнта і сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та у строки встановлені цим договором, а клієнт відступає (передає) факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (п. 1.1. договору) (а. с. 39-43, 45). Також судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №22102024 від 22 жовтня 2024 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №1416807 від 04 квітня 2024 року на загальну суму заборгованості 28 042 грн., яка складається з: 3 500 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 17 587,50 грн. - заборгованості за відсотками; 6 954,50 заборгованості по штрафам (а. с. 44). Крім того, судом встановлено, що відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, не було здійснено жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором на рахунки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та на рахунки попереднього кредитора - ТОВ «Селфі Кредит». Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Селфі Кредит» за договором №1416807 від 04 квітня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 22 жовтня 2024 року, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором складає 28 042 грн., яка складається з: 3500 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 17 587,50 грн. - заборгованості за відсотками; 6 954,50 грн. заборгованості по штрафам (а. с. 35-38). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначене, позивачем надано суду письмову форму укладеного між [PERSON] та ТОВ «Селфі Кредит» договору №1416807 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 04 квітня 2024 року, у якому наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме комбінація цифр і букв, згідно з положеннями ЗУ «Про електронну комерцію», який також містить погоджені сторонами: суму кредиту, строк кредитування та проценти за користування кредитом, а також інші умови договору. При цьому, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений у електронному вигляді. Судом встановлено, що ТОВ «Селфі Кредит» виконало свої обов`язки за договором №1416807 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 04 квітня 2024 року та надало відповідачу кредит в сумі 3 500 грн., а також існування заборгованості відповідача за вказаним договором у загальному розмірі 28 042 грн., яка складається з: 3 500 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 17 587,50 грн. - заборгованості за відсотками; 6 954,50 грн. заборгованості по штрафам. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також судом встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №22102024 від 22 жовтня 2024 року на заборгованість в сумі 28 042 грн., яка складається з: 3 500 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 17 587,50 грн. - заборгованості за відсотками; 6 954,50 грн. заборгованості по штрафам. Отже, судом встановлено факти укладення між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] вищевказаного кредитного договору, невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів відповідачем, а також те, що до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшли права первісного кредитора ТОВ «Селфі Кредит» за договором №1416807 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 04 квітня 2024 року в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. При цьому, суд також приймає до уваги ту обставину, що ТОВ «Селфі Кредит» відступило право вимоги щодо відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Також згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу ад-воката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вар-тість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання прав-ничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою осо-бою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позо-ву інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України ви-рішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором № 0107 про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2025 року, який укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», в особі адвоката Усенка М.І., який діє на підставі статуту; ордеру на надання правничої допомоги Серії ВС №1381377 від 02 липня 2025 року; детальним описом робіт (наданих послуг) до акту №888 від 08 жовтня 2025 року за договором №0107 про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2025 року щодо боржника [PERSON] за кредитним договором №1416807; актом № 888 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 08 жовтня 2025 року на загальну суму 8 000 грн. (а. с. 48-50). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові ви-трат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначе-но, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 8 000 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, сторони до суду не з`являлися, а отже вона не відноситься до складних справ. При цьому, зважаючи на те, що фактично правова допомога сторонам у цій справі все ж була надана, є документально підтвердженою, суд вважає необхідним частково задовольнити заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., що є співставним з обсягом і змістом наданих адвокатами послуг та відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю, необхідністю у цій справі.

Outcome: approved