Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 73 496,33 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 березня 2021 року відповідач уклала із ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАСКОМБАНК» кредитний договір № 002/9413885-SP. 28 лютого 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАСКОМБАНК» та позивачем укладено договір факторингу №Н1/11/15-Ф, відповідно до умов якого право грошової вимоги перейшло до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Відповідно до реєстру боржників від 28 лютого 2024 року до договору факторингу №Н1/11/15-Ф від 28 лютого 2024 року, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] у загальному розмірі 32934,93 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 15469,07 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 17465,86 гривень. 05 січня 2022 року відповідач уклала із ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» кредитний договір № 101434590. 16 липня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та позивачем укладено договір факторингу №16072024, згідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача перейшло до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Відповідно до реєстру боржників від 16 липня 2024 року до договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідача у загальному розмірі 31798,00 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 11440,00 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 19058,00 гривень, сума заборгованості за пенею у розмірі 1300,00 гривень. 07 лютого 2022 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем укладено договір позики № 7559934. 14 червня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого право грошової вимоги до [PERSON] перейшло до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Відповідно до реєстру боржників № 15 до договору факторингу №14/06/21від 14 червня 2021 року, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] у загальному розмірі 8763,40 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5500,00 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 3263,40 гривень. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаними укладеними кредитними договорами у загальному розмірі 73 496,33 гривень та судові витрати по справі (а.с. 1-6). На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 травня 2025 року дану цивільну справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 65-66). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 67-68). Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема, відповідач викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Учасники справи у судове засідання, призначене на 10 лютого 2026 року, не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилася у судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини свої неявки, відзиву не подала, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 12 лютого 2026 року прийнята відповідна ухвала. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 21 березня 2021 року [PERSON] підписала Заяву-анкету № 145607 щодо приєднання до Публічної пропозиції на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank (а.с. 7). Відповідно до довідки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАСКОМБАНК» [PERSON] є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] (а.с. 8). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 002/9413885-SP від 22.03.2021 за період з 28.02.2024 по 13.03.2025 відповідач має заборгованість у розмірі 32934,93 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 15469,07 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 17465,86 гривень (а.с. 9). 28 лютого 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАСКОМБАНК», Клієнтом, та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», Фактором, укладено договір факторингу №Н1/11/15-Ф (а.с. 10-11). 28 лютого 2024 року складений Акт прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № Н1/11/15-Ф від 28 лютого 2024 року (а.с.12). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №Н1/11/15-Ф від 28 лютого 2024 року, позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором № 002/9413885-SP від 22.03.2021, укладеним з [PERSON] , у загальному розмірі 32934,93 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 15469,07 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 17465,86 гривень (а.с. 13). ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАСКОМБАНК» зареєстровано як юридична особа, ідентифікаційний код 09806443 (а.с. 14-15, 17). Національним банком України видано банківську ліцензію ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАСКОМБАНК» (а.с.16). 05 січня 2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН», Кредитодавцем, Товариством, та [PERSON] , Позичальником, укладено договір про споживчий кредит №101434590 (а.с.18-23). Згідно платіжного доручення № 37654034 від 05.01.2022 відповідач отримала кредит у розмірі 13000,00 гривень (а.с. 24). 16 липня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», Фактором, та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН», Клієнтом, укладено договір факторингу №16072024 (а.с.26-27). 16 липня 2024 року складений Акт прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року (а.с.28). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] у загальному розмірі 31798,00 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 11440,00 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 19058,00 гривень, сума заборгованості за пенею у розмірі 1300,00 гривень (а.с.29). ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» здійснено нарахування процентів за договором про споживчий кредит № 101434590 та [PERSON] оплачувала тіло кредиту та проценти (а.с.30). Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, видала ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» ліцензію на здійснення діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучення коштів (а.с.32). ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» є юридичною особою, ідентифікаційний код 40484607 (а.с. 33-35). Статут ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» затверджений загальними зборами учасників товариства, протокол №28 від 26.12.2022 (а.с.36-37). 07 лютого 2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», Позикодавцем, та [PERSON] , Позичальником укладено договір позики №7559934 (а.с.38-40). 14 червня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», Фактором, та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», Клієнтом, укладено договір факторингу №14/06/21, до якого також укладені додаткові угоди (а.с. 41-44). 25 січня 2024 року складений Акт прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с. 45). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 15 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №7559934 у загальному розмірі 8763,40 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5500,00 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 3263,40 гривень (а.с.46). Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № 7559934 від 07 лютого 2022 року заборгованість становить у загальному розмірі 8763,40 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5500,00 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 3263,40 гривень (а.с.47). ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» зареєстровано як юридична особа, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 48, 53). ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» є юридичною особою (а.с. 49-50). Статут ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» затверджений загальними зборами учасників товариства, протокол №28/02 від 28.02.2019 (а.с.51-52). Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України видала ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (а.с. 54). Розпорядженням № 691 від 23 березня 2017 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, видала ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (а.с.55). Статут ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» затверджено загальними зборами учасників ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», рішення Учасника від 18 жовтня 2023 року (а.с. 56-58). Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 628 Цивільного кодексу України). У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно статті 1087 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З матеріалів справи вбачається, що умови договору факторингу передбачають можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу. Такі умови договору факторингу не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом договір недійсним не визнавався, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірним. Договір факторингу, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача, укладений у відповідності до вимог чинного законодавства, містить всі істотні умови. Доказів визнання вказаного договору недійсним, неукладеним чи його розірвання до матеріалів справи не надано. Судом встановлено, що право вимоги за договорами, укладеними з відповідачем, перейшло до позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Згідно статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частинами першою-другою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 530 Цивільного кодексу України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина перша статті 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір № 002/9413885-SP від 22 березня 2021 року, договір про споживчий кредит № 101434590 від 05 січня 2022 року, договір позики № 7559934 від 07 лютого 2022 року укладені у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, суд зазначає. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості за договором №002/9413885-SP від 22 березня 2021 року, позивач додає Заяву-анкету № 145607 щодо приєднання до Публічної пропозиції на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank від 21 березня 2021 року та довідку ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАСКОМБАНК» про те, що [PERSON] є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] . З зазначених доказів неможливо встановити суму наданих коштів, строк кредитування, процентну ставку, а також будь-які інші умови кредитного договору. Проте жодних інших доказів, які б свідчили про надання кредитних коштів відповідачу, позивачем не надано та судом не встановлено. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 15469,07 гривень за договором № 002/9413885-SP від 22 березня 2021 року. Судом встановлено факт надання коштів за укладеними договорами № 101434590 від 05 січня 2022 року, № 7559934 від 07 лютого 2022 року відповідачу та факт невиконання відповідачем належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів. Відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитними договорами. Докази, які б спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Враховуючи те, що відповідачем на надано жодних доказів про сплату отриманої суми кредиту, тому суд приходить до переконання про стягнення заборгованості за основною сумою боргу за договором про споживчий кредит № 101434590 від 05 січня 2022 року у розмірі 11440,00 гривень та договором позики № 7559934 від 07 лютого 2022 року у розмірі 5500,00 гривень, тому дана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки доказів погашення вказаної заборгованості по сумі кредиту відповідачем суду не надано. Вирішуючи вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 Цивільного кодексу України). Частиною четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Враховуючи відсутність підстав для стягнення заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 15469,07 гривень за договором № 002/9413885-SP від 22 березня 2021 року, тому немає і підстав для стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 17465,86 гривень. Згідно пункту 1.3 договору про споживчий кредит № 101434590 від 05 січня 2022 року кредит надавався строком на 13 днів. Жодних доказів про продовження строку дії кредитного договору позивачем не надано. Проценти за користування кредитом: 3380,00 гривень, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2. договору № 101434590). Таким чином, відсотки за період з 05.01.2022 по 18.01.2022 нараховуються за такою формулою: 13000,00 гривень (тіло кредиту) *2,00% = 260,00 гривень нарахований відсоток за день; 260,00*13 = 3380,00 гривень - нараховані відсотки. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем сплачено проценти: 22.01.2022 390,00 гривень, 29.01.2022 390,00 гривень, 01.02.2022 390,00 гривень, 08.02.2022 390,00 гривень, тобто у загальному розмірі 1560,00 гривень. Таким чином, суд приходить до переконання, що слід стягнути з відповідача за договором № 101434590 заборгованість за відсотками у розмірі 1820,00 гривень (3380,00 1560,00). За договором позики № 7559934 від 07 лютого 2022 року строк позики 30 днів, базова процентна ставка 2,00 % (фіксована). Докази пролонгації строку дії вказаного договору у встановленому договором чи законом порядку в матеріалах справи відсутні. Відсотки за період з 07.02.2022 по 10.03.2022 нараховуються за такою формулою: 5500,00 гривень (тіло кредиту) *2,00% = 110,00 гривень нарахований відсоток за день; 110,00*30 = 3300,00 гривень - нараховані відсотки, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 3300,00 гривень. Позивачем заявлено до стягнення 3263,40 гривень, том дана сума підлягає стягненню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 1300,00 гривень за договором про споживчий кредит № 101434590 від 05 січня 2022 року, то суд зважає на таке. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. У пункті 1.5.1. договору зазначено, що комісія за надання кредиту: 1300,00 гривень, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Вказана сума комісії у розмірі 1300,00 гривень за надання послуги, а саме: пов`язана з наданням кредиту, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, враховуючи, що відповідач не виконала зобов`язання за укладеними договорами, суд вважає доведеними наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит № 101434590 від 05 січня 2022 року у розмірі 14560,00 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 11 440,00 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 1820,00 гривень, сума заборгованості за комісією у розмірі 1300,00 гривень; за договором позики № 7559934 від 07 лютого 2022 року у розмірі 8763,40 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5500,00 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 3263,40 гривень, усього у загальному розмірі 23323,40 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до вимог частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем про подачі позовної заяви сплачено судовий збір за позовом у розмірі 3028,00 гривень (а.с. 61). Позовні вимоги задоволені частково на 31,73 %, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 960,78 гривень. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 511-512, 526, 610-612, 625, 1048, 1054, 1077-1082 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial