Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з означеною заявою. Просить визнати бабцю [PERSON] , [INFO] недієздатною та призначити його опікуном над останньою, посилаючись на те, що бабця в силу похилого віку та стану здоров`я потребує щоденної допомоги. Бабця постійно хворіє, має розлади особистості та поведінки, внаслідок церебрального атеросклерозу, дисциркуляційна енцефолопатія змішаного генезу II-III ст. на грунті цукрового діабету, гіпертонічної хвороби з нейрокогнітивними розладами, періодично проходить медичні обстеження та лікування, однак стан її здоров`я не покращується тому потребує постійного стороннього догляду, згідно висновку ЛКК № 222 від 12.06.2025 року. Внаслідок хвороби потребує постійного стороннього догляду, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заявник здійснює догляд за бабцею, піклується про неї, тому просить призначити його опікуном останньої. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву, просить справу розглядати у його відсутності, заявлені вимоги просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Буська міська рада Золочівського району Львівської області також подав заяву з проханням справу слухати у їх відсутності, заперечень щодо такого, не подали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши такі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Фізична особа, яка внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, може бути, відповідно до ст.39 ЦК України, визнана судом недієздатною. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено наступне. Згідно медичного висновку ЛКК щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою внаслідок психічних та поведінкових розладів № 222 від 12.06.2025 року [PERSON] , потребує постійного стороннього догляду, має розлади особистості та поведінки, внаслідок церебрального атеросклерозу, дисциркуляційна енцефолопатія змішаного генезу II-III ст. на грунті цукрового діабету, гіпертонічної хвороби з нейрокогнітивними розладами. Згідно висновку № 213 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку в [PERSON] , наявні когнітивні порушення та вона потребує послуг з догляду на непрофесійній основі. Згідно з довідки про склад сім`ї № 877 від 10.06.2025 року, заявник [PERSON] , [INFO] мешкає за адресою [ADDRESS] разом зі своєю бабусею [PERSON] , [INFO] . Заявник має можливість і бажання доглядати свою бабусю і бути її опікуном, в нього добрий стан здоров`я. Згідно з п. 1 ч. 2, 4 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Розгляд вказаної категорії справ проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних. Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч.1 ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до ч. 6-9 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною першою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу. Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що заявник проживає разом з бабцею, яка постійно хворіє, потребує постійного стороннього догляду, оскільки інших близьких родичів у [PERSON] немає. Заявник здійснює догляд за нею, піклується про неї. Ухвалою Буського районного суду від 23 вересня 2025 року у справі призначена судово психіатрична експертиза. Згідно висновку судово психіатричного експерта № 37 від 12.01.2026 року, [PERSON] , страждає стійким, хронічним, тяжким психічним розладом - судинною деменцією, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує стороннього догляду та опіки. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] внаслідок психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак останню необхідно визнати недієздатною. Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законами та іншими нормативно- правовими актами. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до положень ч.1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатись своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно ч. 1ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Так, ст. 56 ЦК України встановлено, що органи, на які покладено здійснення опіки та піклування, їх права і обов`язки щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п.1.3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 № 34/166/131/88, органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно з нормами чинного законодавства та спеціальних нормативно-правових актів піка і піклування у всіх випадках встановлюється органами опіки та піклування (п.3.1 Правил опіки та піклування). Положення, відповідно до якого суд встановлює опіку у разі визнання особи недієздатною, пов`язані із розглядом справ окремого провадження та передбачені розділом ІV гл.2 ЦПК України, і при призначенні опікуна суд повинен враховувати висновок органів опіки та піклування. Виходячи з аналізу частини 1 статті 60 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 300 Цивільного процесуального кодексу України, обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Оскільки, у суду відсутні дані, про те що заявник звертався із заявою до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Буської міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування щодо надання висновку про доцільність призначення його опікуном, а тому прийняття рішення судом про призначення опікуна буде передчасним. З урахуванням наведеного заява підлягає частковому задоволенню. За змістом ч. 2 ст. 299 ЦПК України усі судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною та, як наслідок, встановлення над недієздатною особою опіки та призначення їй опікуна, відносяться на рахунок держави. Відтак, витрати за проведення експертизи необхідно віднести на рахунок держави. На підставі статей 30, 36, 60 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial