Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування своїх вимог вказав, що 08.04.2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось. 23.02.2022 відповідачка виїхала до Польщі і з того часу до України не поверталась. Сторони не спілкуються між собою, спільне господарство не ведуть. З вини обох сторін сумісне життя стало неможливе. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою та збереження шлюбу є неможливим і суперечить його інтересам. Ухвалою суду від 22.10.2025 провадження у справі відкрито, та призначено до розгляду на 24.11.2025. Ухвалою суду від 24.11.2025 провадження у справі зупинено та надано строк для примирення строком 2 місяця. Ухвалою суду від 26.01.2026 провадження у справі відновлено, та призначено до судового розгляду на 10.02.2026. 10.02.2026 позивач на розгляд не прибув. У поданій до суду заяві представник позивача просив проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 8 квітня 2014 року у виконавчому комітеті Головлівської сільської ради Славутського району Хмельницької області між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис №2. [INFO] народилась [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] . На даний час [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають намірів зберігати шлюб. Наданий судом час для примирення результату не дав. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач заперечень щодо розірвання шлюбу не надала. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб розбався остаточно, а його збереження суперечить дійсній волі сторін по справі. Крім того, відповідно до ст. 180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини що мають істотне значення. За ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідач заперечень щодо розміру аліментів зазначених у позовній заяві не надала, тому їх сіл двизначити у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідачки. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України

Outcome: approved