Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся в суд з даним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , з якою він понад двадцять п`ять років перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, вів спільне господарство, мали взаємні прав та обов`язки, спільний бюджет і побути, проживав та був зареєстрований з нею до дня її смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельні ділянки загальною площею 2,5826га, розташовані на території Варязької сільської ради (на даний час Сокальської міської ради Львівської області) призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дочки спадкодавиці не претендують на спадкове майно та не зверталися із заяви про прийняття спадщини. В свою чергу, позивач проживав на час відкриття спадщини з [PERSON] , а тому прийняв спадщину. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача подав клопотання про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів. Інші процесуальні дії Ухвалою суду призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 05.06.2024р. витребувано від нотаріуса відомості про спадкову справу, закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Ухвалою від 10.10.2024р. неналежного відповідача Белзьку міську раду Львівської області замінено на належного відповідача Сокальську міську раду Львівської області. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] померла [INFO] , що встановлено з свідоцтва про смерть. Позивач [PERSON] був зареєстрований 15.12.1972р. та з 2005 року з ним була зареєстрована [PERSON] , з якою він проживав до дня її смерті, що встановлено з копії паспорта Громадянина України, витягу з будинкової книги, довідки №8903 від 28.05.2021р., довідки №2016/01.1-19 від 25.03.2024р. [PERSON] на праві власності належать земельні ділянки загальною площею 2,5926га, до складу яких входять земельна ділянка площею 1,5454га кадастровий №4624883900:06:000:0179, земельна ділянка площею 0,6237га кадастровий №4624883900:05:000:0091, земельна ділянка площею 0,4235га кадастровий №4624883900:04:000:0116, розташовані на території Варязької сільської ради (на даний час Сокальської міської ради Львівської області), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що встановлено з державного акта. З відповіді №341/01-16 від 10.06.2024р. та інформаційної довідки із спадкового реєстру встановлено, що після смерті [PERSON] не заведена спадкова справа в жодній нотаріальній конторі. Оцінка суду Позивачем ставиться питання про встановлення факту його проживання зі спадкодавицею однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та спадкування земельних ділянок після смерті баби та після її смерті. Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частин першої, другої ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно з 2005 року проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільний побут, придбали для потреб сім`ї нерухоме майно. Враховуючи вищезазначене, заявник довів, що в нього з [PERSON] виникли відносини, притаманні подружжю, які тривали до дня смерті останньої. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також уразі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частин першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п.п.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як встановлено з наданих суду доказів, позивачем доведено факт постійного проживання разом з спадкодавцем однією сім`єю, в тому числі і на час відкриття спадщини, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved