Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

представник Хлопкова М. в інтересах ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», 22.12.2025 звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 13 184 грн. 40 коп. боргу за кредитним договором № 170683 від 08.02.2025. Позов обґрунтовує тим, що 08.02.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем укладено кредитний договір № 170683, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого Товариство надало [PERSON] строком на 84 дні кредит у розмірі 8 000 грн. 00 коп., а останній зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання за таким належним чином не виконував, через що у нього перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» виникла заборгованість, яка станом на 03.07.2025 склала 14 384 грн. 40 коп., що 03.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивачем підписано реєстр прав вимоги № 4 до договору факторингу № 16042025, згідно умов якого право грошової вимоги за договором № 170683 від 08.02.2025 перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», сума заборгованості на дату формування позову складає 14 384 грн. 40 коп., з яких 8 000 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту, 4 683 грн. 40 коп. заборгованість за процентами, 501 грн. 00 коп. заборгованість за комісією та 1 200 грн. 00 коп. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Просила стягнути з відповідача 13 184 грн. 40 коп. заборгованості за кредитним договором, 2 422 грн. 40 коп. судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. Представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Хлопкова М. у заяві від 22.12.2025 просила про задоволення позову та розгляд справи за її відсутності (а.с. 5). Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву не подав, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечила у заяві від 22.12.2025 представник позивача (а.с. 16-17). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заяву відповідачки, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 означеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов"язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобв"язання клієнта перед фактором ( ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Із змісту заяви від 22.12.2025, із долучених до неї копій документів, зокрема заяви на видачу кредиту № 100758265, договору про споживчий кредит (публічна частина) в редакції від 21.11.2023, договору про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 170683, паспорта споживчого кредиту, Правил надання грошових коштів та банківських металів у кредит, інших матеріалів справи убачається, що 08.02.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 170683, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора cfe42a24. За умовами договору Товариство строком на 84 дні, тобто до 03.05.2025, надало відповідачу кредит у розмірі 8 000 грн. 00 коп., а останній зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6. Договору) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені Договором. За змістом п. 2.2.1 договору, кредит в розмірі 8000 грн. 00 коп. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 6 000.00 грн. на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 2000 грн. 00 коп. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний (п. 2.3 договору). Згідно довідки ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» Вих.№ 3884/30-10 від 30.10.2025, на підставі Договору №1412/22-1 від 14.12.2022, Товариство з обмеженою відповідальністю «Контрактовий дім» 08.02.2025 перерахувало грошові кошти у сумі 6 000 грн. 00 коп. на платіжну картку № [NUMBER] , вказану [PERSON] у заяві на видачу кредиту № 100758265. Про те, що держателем платіжної картки № [NUMBER] є [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , що 08.02.2025 на цю ж картку через платіжну систему проведено зарахування переказу на суму 6 000 грн. 00 коп. від ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», окрім іншого, стверджується також інформаційним листом АТ «А-Банк» № 20.1.0.0.0/7-20260120/0113 від 21.01.2026 та випискою про рух коштів по рахунку, наданими суду на підставі ухвали від 29.12.2025 (а.с. 14-15). 16.04.2025, між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого фактор зобов?язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Факт оплати суми фінансування за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 підтверджується платіжним дорученням № 506 від 09.11.2025. Згідно реєстру прав вимоги № 4 від 03.07.2025 до договору факторингу № 16042025 та акту приймання-передачі реєстру, ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право вимоги до боржника [PERSON] , сума заборгованості останнього за договором № 170683 від 08.02.2025 склала 14 384 грн. 40 коп. Із матеріалів справи убачається, що на 01.11.2025 заборгованість за договором № 170683 від 08.02.2025 [PERSON] не погашена, залишок заборгованості складає 14 384 грн. 40 коп., з яких 8 000 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту, 4 683 грн. 40 коп. заборгованість за процентами, нарахована в межах строку кредитування, 501 грн. 00 коп. заборгованість за комісією та 1 200 грн. 00 коп. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Тоді як, у прохальній частині позовної заяви позивач просить про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 170683 від 08.02.2025 в сумі 13 184 грн. 40 коп., з яких 8 000 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту, 4 683 грн. 40 коп. заборгованість за процентами та 501 грн. 00 коп. заборгованість за комісією. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). З огляду на вищенаведене, а також враховуючи, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 170683 від 08.02.2025 на законних підставах, що внаслідок неналежного виконання останнім умов спірного договору допущена заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості, яка складається з тіла кредиту в розмірі 8 000 грн. 00 коп. та процентів в розмірі 4 683 грн. 40 коп., є підставним та підлягає до задоволення. Суд не убачає підстав для стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 501 грн., з огляду на наступне. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 справа № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18 зазначено, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі № 15-рп/2011, держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Пунктом 2.4 кредитного договору № 170683 від 08.02.2025 передбачено комісію за управління та обслуговування кредиту, стандартний (базовий) тариф якої складає 100 грн. Однак, встановивши в кредитному договорі сплату комісії за управління та обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним, та фактично нарахував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач має сплатити згідно з договором проценти. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.08.2019 справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 справа № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02.10.2019 справа № 760/20414/14-ц, провадження № 61-31205св18. Умова, зазначена у договорі, порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що нарахування позичальнику комісії за управління та обслуговування кредиту без зазначення конкретних послуг, за які її сплачено, є незаконним, відтак вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 501 грн. 00 коп. задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Порядок розподілу судових витрат між сторонами передбачений ст. 141 ЦПК України. Представник позивача Хлопкова М. у заяві від 22.12.2025 просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Із матеріалів справи убачається, що на підставі договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 укладеного між АБ «Соломко та партнери» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», а також додаткової угоди № 25770894221 від 11.09.2025 до договору, АБ «Соломко та партнери» уповноважено здійснювати представництво та захист прав і законних інтересів ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у справі про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] . Згідно акта прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025, розмір заявлених позивачем до стягнення витрат з відповідача, складається з вивчення документів та складення позовної заяви для направлення до суду, підготовки адвокатського запиту та клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 170683 від 08.02.2025. Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020, згідно якого, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial