Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

03 грудня 2025 позивач ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», в інтересах якого діє представниця Горна В. І., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.05.2025 ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] уклали електронний кредитний договір (акцептування оферти) про надання коштів у позику № 03.05.2025-100000496, відповідно до якого [PERSON] отримав від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» кредит у розмірі 8 000,00 грн, строком на 168 днів з кінцевим терміном повернення 17.10.2025 року. Також 27.06.2025 ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] уклали додатковий договір про збільшення суми кредиту № 03.05.2025-100000496, відповідно до якого [PERSON] отримав від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» 2-й транш у розмірі 6 000,00 грн, строком на 113 днів з кінцевим терміном повернення 17.10.2025 року, після цього загальна сума кредиту почала становити 14 000,00 грн. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 03.05.2025-100000496 від 03.05.2025, наданого позивачем, заборгованість за основною сумою боргу складає 14 000,00 грн, за відсотками 8 820,00 грн та 4 780,00 грн неустойка. Загалом позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 27 600,00 грн, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн сплаченого судового збору. Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 03.12.2025 позовна заява була залишена без руху та визначений десятиденний строк для усунення їх недоліків. Після виконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 18.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Позивач та його представник у судові засідання не з`являлися, у позовній заяві клопотали про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр», позивач також повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судові засідання не з`являвся, проте належним чином був повідомлений, зокрема, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток (рекомендовані повідомлення поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Крім того, відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, на підставі ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. У зв`язку з неявкою сторін згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів сторін та застосованих норм права. Суд установив, що 03.05.2025 [PERSON] уклав з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» електронний кредитний договір (шляхом акцептування оферти) про споживчий кредит № 03.05.2025-100000496, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 8000,00 грн на строк 168 днів за процентною ставкою «Стандарт» - фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом (п. 6. заявки кредитного договору № 03.05.2025-100000496) та за процентною ставкою «Економ» - фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 0,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка у «Стандарт» (п. 7. заявки кредитного договору № 03.05.2025-100000496). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку, з кінцевим терміном повернення 17.10.2025 року, та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування коштами на умовах, передбачених у заявці кредитного договору, який є невід`ємною частиною цього договору, згідно з графіком платежів (п. 14. заявки кредитного договору № 03.05.2025-100000496), що був підписаний одноразовим ідентифікатором відповідача Е968 (для підписання та укладання договору був відправлений код з смс на фінансовий номер телефону [NUMBER] , який належить [PERSON] ). Відповідно до умов указаного договору відповідач узяв на себе зобов`язання сплатити основну суму кредиту та проценти за користування кредитом за ставкою у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом та ставкою у розмірі 0,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка у розмірі 1 %. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку, тип процентної ставки - фіксована. Згідно з п. 2.3.2. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в повідомлені на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті. Також 27.06.2025 [PERSON] та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» за взаємною згодою та ініціативою відповідача уклали додатковий договір до кредитного договору № 03.05.2025-100000496, за умовами якого позичальник отримав 2-й транш у сумі 6 000,00 грн на строк 133 днів, після чого з дати укладення цього додаткового договору загальна сума кредиту становить 14 000,00 грн, яка складається з усіх траншів (частин суми кредиту), зазначених у договорі (1-й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші) (п. 1.1. примірної пропозиції про укладення додаткового договору (оферта) до кредитного договору). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку, з кінцевим терміном повернення 17.10.2025 року, а також відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування коштами на умовах, передбачених у примірній пропозиції про укладення додаткового договору (оферта) до кредитного договору (кредитної лінії), згідно з графіком платежів (п. 1.5.), що була підписана одноразовим ідентифікатором відповідача К129 (для підписання та укладання договору був відправлений код з смс на фінансовий номер телефону [NUMBER] , який належить [PERSON] ). Відповідно до умов указаного додаткового договору відповідач узяв на себе зобов`язання сплатити основну суму кредиту та проценти за користування кредитом за ставкою у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом та ставкою у розмірі 0,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка у розмірі 1 %. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку, тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п. 4. примірної пропозиції про укладення додаткового договору (оферта) додатковий договір є невід`ємною частиною договору та набирає чинності з дати отримання позичальником у інформаційній системі кредитодавця від кредитодавця відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної уповноваженим працівником кредитодавця у порядку, встановленому законодавством. Усі вищезазначені дії по акцептуванню договору і додаткової угоди відповідач учинив. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Суд з`ясував, що позичальник підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якого є заявка до кредитного договору № 03.05.2025-100000496 від 03.05.2025, з якими він попередньо уважно ознайомився, та приймає умови кредитного договору. Договір був підписаний відповідачем електронним шляхом одноразовим ідентифікатором Е968. Також, позичальник підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення додаткового договору (оферти), який є невід`ємною частиною кредитного договору № 03.05.2025-100000496 від 03.05.2025, з яким він попередньо уважно ознайомився, та приймає умови додаткового договору. Додатковий договір був підписаний відповідачем електронним шляхом одноразовим ідентифікатором К129. Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між сторонами кредитного договору та додаткового договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, умовами яких було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитних договорів, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідними довідками про переказ грошових коштів на картку позичальника. Крім того, позичальник сплачував кошти на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, що також підтверджує визнання ним обставини укладення договору та отримання кредитних коштів. Отже, суд уважає встановленою та доведеною належними доказами обставини укладення кредитного договору та додаткового договору між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] з дотриманням вимог законодавства щодо укладення договорів в електронній формі та погодження його умов сторонами. До договору № 03.05.2025-100000496 від 03.05.2025 додаються додатки: пропозиція про укладення кредитного договору, заявка відповідача на отримання кредиту, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), інформаційне повідомлення позичальника, паспорт споживчого кредиту та графік платежів зазначений у п. 14. заявки кредитного договору №03.05.2025-100000496, також позивачем наданий суду детальний розрахунок заборгованості (із заявою про усунення недоліків). Усі вказані документи підписані відповідачем електронним шляхом введенням коду з смс, яке було відправлено на фінансовий номер телефону [NUMBER] , який належить позичальнику [PERSON] одноразовим ідентифікатором Е968. До додаткового договору додаються додатки: примірна пропозиція про укладення додаткового договору, примірна відповідь кредитодавця про прийняття пропозиції (акцепт), інформаційне повідомлення позичальника, паспорт споживчого кредиту та графік платежів зазначений у п. 14. заявки кредитного договору №03.05.2025-100000496. Усі вказані документи підписані відповідачем електронним шляхом введенням коду з смс, яке було відправлено на фінансовий номер телефону [NUMBER] , який належить позичальнику [PERSON] одноразовим ідентифікатором Е968. 03.05.2025 у день укладення кредитного договору ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» перерахувало грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн на банківський рахунок відповідача. Указана обставина підтверджується копією довідки iPay.ua № 729890341 від 03.05.2025, у призначенні якої вказано: видача за договором кредиту № 03.05.2025-100000496 на суму 8000,00 грн, номер картки [NUMBER] (а. с. 22). Крім того, позивач надав суду довідку iPay.ua сервіс онлайн платежів вих. 245-2411 від 24.11.2025 ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» ТОВ «УПР», у якій повідомляється, що ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене у державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК № 342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію НБУ № 3 від 11.11.2023. Між товариствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 27.06.2025 08:06:22 на суму 6 000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції у системі iPay.ua 785203623, призначення платежу: видача за договором кредиту № 03.05.2025-100000496. Суд мав змогу ідентифікувати, що банківська карта з номером [NUMBER] належить відповідачу, позаяк вказаний вище рахунок також зазначався позивачем у п. 4.1. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), у заявці кредитного договору № 03.05.2025-100000496 (кредитної лінії) та у відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) заявці кредитного договору № 03.05.2025-100000496 (кредитної лінії), а також у п. 2.1. примірної пропозиції про укладення додаткового договору (оферта) до кредитного договору (кредитної лінії) та у примірній відповіді кредитодавця про прийняття пропозиції (акцепт) про укладення додаткового договору до кредитного договору (кредитної лінії). Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи щодо стягнення з нього грошових коштів за зобов`язаннями відповідно до умов кредитного договору, заяв по суті справи, інших клопотань, доказів на підтвердження протилежних обставин не подавав, проти позову не заперечував. Суд вважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності достатні та підтверджують обставини, на які він покликається щодо укладення кредитного договору і перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі 8 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 27 600,00 грн, у зв`язку із порушенням зобов`язання за кредитним договором № 03.05.2025-100000496 від 03.05.2025. Позаяк [PERSON] та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» уклали електронний кредитний договір про споживчий кредит № 03.05.2025-100000496 від 03.05.2025, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 8 000,00 грн строком на 168 дні та додатковий договір від 27.06.2025 до кредитного договору № 03.05.2025-100000496 від 03.05.2025, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 6 000,00 грн строком на 133 дні, строк виконання зобов`язань відповідача настав 17.10.2025. Отже, суд резюмує, що у позивача виникло право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд частково погоджується з аргументами позивача, виходячи з таких норм права, які підлягають застосуванню. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). У той же час суд наголошує, що денна процентна ставка, визначена у договорі у розмірі 1 %, відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Щодо розрахунку позивача заборгованості за тілом кредиту 14 000 грн та відсотками ? 8 820,00 гривень слід зауважити, що суд шляхом проведення арифметичних розрахунків дійшов висновку, що сума, яку просить стягнути позивач як заборгованість і за тілом кредиту, і за відсотками не відповідає наданому позивачем розрахунку. Зокрема: Строк кредитування у 168 днів розбитий відповідно до умов договору (зокрема, у заявці кредитного договору № 03.05.2025-100000496) на 12 рівних періодів по 14 календарних днів. Процентна ставка за перші сім періодів, що сукупно складає 98 днів дорівнює 1 % від суми наданого кредиту, останній сьомий період закінчується 08.08.2025. Процентна ставка за наступні 5 періодів (з 09.08.2025), що складає 70 днів дорівнює 0,5% від суми наданого кредиту. У пунктах 5.-6. заявки кредитного договору №03.05.2025-100000496, яка є невід`ємною частиною договору, зафіксовано, що розмір обох процентних ставок не може збільшуватися в односторонньому порядку. Кредит дорівнює 8 000,00 грн по 26.06.2025. Відповідно до п. 4.4. кредитного договору позивальник доручає кредитодавцю зарахувати в рахунок виконання зобов`язань зі сплати процентів та комісій (або їх частини) в дату платежу, вказану у графіку платежів, а за наявності залишку коштів в дострокове повернення кредиту. 27.06.2025 сторони уклали додатковий договір, за умовами якого отримав додаткові кошти у сумі 6 000,00 грн строком на 133 дні, строк виконання зобов`язань, за якими настав 17.10.2025. Сторони погодили новий графік платежів, який складався з 12 періодів. Тобто сукупно тіло кредиту становило вже 14 000,00 грн. Щодо комісії. У п. 8. заявки кредитного договору встановлена разова комісія, пов`язана з наданням кредиту у розмірі 400,00 грн. У п. 9. заявки визначена комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 400,00 грн у кожному з трьох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, тобто у 2,3,4 періодах сукупно 1 200,00 грн. Ця комісія стягується з позичальника за такі послуги: організація та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги. Отже, суд резюмує, що основна підстава для нарахування такої комісії інформаційні та консультаційні послуги. Проте у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що: «31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». 31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. 31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. 31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". 31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. 31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. 31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. 31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. 31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 33.5. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що : «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав суду доказів наявності таких послуг, їх надання позичальнику і погодження їх із ним при укладенні кредитного договору, а сплата комісії протягом трьох періодів тричі має систематичний характер, то положення пункту 9 заявки кредитного договору № 03.05.2025-100000496, яка є невід`ємною частиною договору, щодо обов`язку позичальника три періоди сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості визнаються судом нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, відповідач зобов`язаний сплатити сукупно 400 грн комісії за надання кредиту відповідно до п. 7. заявки. У додатковому договорі, відповідно до якого позичальник отримав ще 6 000,00 грн як другий транш, передбачена комісія, пов`язана з наданням цього другого траншу, у розмірі 300,00 грн. Ця комісія підлягає до стягнення з відповідача, вона є разова і не пов`язана з наданням інформаційних послуг, які мають надаватися споживачу послуг фінансової установи безкоштовно (один раз на місяць). Суд детально проаналізував картку субконто по кредитному договору № 03.05.2025-100000496 і встановив, що відповідач здійснював платежі на виконання умов цього договору. У перший період з 03.05.2025 до 16.05.2025 (14 днів) процентна ставка за користування кредитними коштами за один день становила 1 % - 80,00 грн. 80,00 грн ? 14 днів = 1 120,00 грн. 15.05.2025 відповідач здійснив платіж на рахунок позивача у сумі 1 520,00 грн, у зв`язку з чим сплатив заборгованість за вказаним договором за відсотками та за комісією. Тобто за відсотками 1 120,00 грн та за комісією 400,00 грн. Наступний платіж [PERSON] здійснив 04.06.2025 на суму 2 120,00 грн (уже з порушенням погодженого графіку платежів). Відповідно до умов договору ці кошти мають бути зараховані на покриття заборгованості відповідача таким чином. Відсотки за вказаний період ? 19 днів склали: 19 днів ? 80,00 = 1 520,00 грн. Комісія вже була виплачена позичальником повністю. Отже, решта суми, перерахованої [PERSON] , зараховується на покриття заборгованості по тілу кредиту. 2 120,00 1 520,00 = 600,00 грн. Тіло кредиту вже становило: 8 000,00 600,00 = 7 400,00 грн. 23.06.2025 позичальник здійснив платіж у розмірі 2 720,00 грн. Від дати попереднього платежу він користувався кредитними коштами 19 днів. Відсотки від тіла кредиту у розмірі 7 400,00 грн за 19 днів користування ним складають: 19 днів ? 74,00 = 1 406,00 грн. Отже, на погашення тіла кредиту зараховується сума: 2 720,00 1 406,00 = 1 314,00 грн. Тіло кредиту після внесення цього платежу становило: 7 400,00 1 314,00 = 6 086,00 грн. 27.06.2025 відповідач отримав другий транш кредиту у розмірі 6 000,00 грн, сукупно тіло кредиту становило 6 086,00 + 6 000,00 = 12 086,00 грн. 27.06.2025 [PERSON] вніс грошові кошти у розмірі 1 520,00 грн. Проценти за користування кредитними коштами у розмірі 6 086 грн за 4 дні становлять: 4 ? 60,86 = 243,44 грн. Комісія відповідно до додаткової угоди становила 300,00 грн. 300,00 грн зарахувалося на покриття заборгованості за комісією за додатковою угодою. 1 520,00 243,44 300,00 = 976,56 грн мала зарахуватися на покриття тіла кредиту. Тіло кредиту вже становило 12 086,00 976, 56 = 11 109,44 грн. 13.07.2025 відповідач здійснив останній платіж на суму 2 740,00 грн. До цієї дати він користувався кредитними коштами 16 днів. Процентна ставка була змінена і становила 0,7 %. Отже, проценти становили: 16 ? (11 109,44 ? 0,7 %) = 16 ? 77,77 = 1 244,32 грн. На покриття тіла кредиту слід зарахувати: 2 740,00 1 244,32 = 1 495,68 грн. Отже, тіло кредиту остаточно становило: 11 109,44 1 495,68 = 9 613,76 грн. Власне, цей розмір тіла кредиту і підлягає стягненню з відповідача, позаяк інша його частина вже була ним сплачена. Відповідно до змін, передбачених у п. 1.6. додаткового договору від 27.06.2025, денна процентна ставка стала незмінною і складала 0,7 %. Отже, відповідно до п. 1.2 додаткової угоди новий строк кредитування становив 113 днів з дати його надання. Сукупно розмір процентів, які підлягають до стягнення з відповідача, складає: 113 ? (9 613,76 ? 0,7 %) = 113 ? 67,3 = 7 604,90 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що [PERSON] 03.05.2025 уклав електронний кредитний договір про споживчий кредит № 03.05.2025-100000496, за умовами якого отримав кредитні кошти у сумі 8 000,00 грн строком на 168 дні та 27.06.2025 додатковий договір, за умовами якого отримав додаткові кошти у сумі 6 000,00 грн строком на 133 дні, строк виконання зобов`язань, за якими настав 17.10.2025. Позивач належними доказами підтвердив переказ відповідачу 8 000 грн за первісним договором, у карті субконто відображений платіжний ордер на списання коштів у розмірі 6 000 грн [PERSON] , що, власне, відповідач і не заперечив. Відповідно до картки, наданої як розрахунок заборгованості, суд вбачає, що відповідач сплачував протягом строку, на який надавався кредит, платежі як для покриття основної суми кредиту, так і для покриття відсотків за користування ним, а також комісію за кредитом, проте не сплатив у повному обсязі. Однак, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», а також відсотки за користування ними, у повному обсязі не повернуті, позицію відповідача, який жодних аргументів чи доказів для доведення протилежного не надав, а також вимоги ч. 1 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що свідчить про порушення прав позивача, а тому суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках підлягає захисту в судовому порядку. Отже, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором про споживчий кредит № 03.05.2025-100000496 від 03.05.2025, де заборгованість за тілом кредиту складає 9 613,76 грн, за процентами 7 604,90 та позивач просить стягнути неустойку ? 4 780,00 грн. У п. 17. заявки № 03.05.2025-100000496 від 03.05.2025 кредитного договору передбачено неустойку у сумі 120,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Також відповідно до п. 1.7. примірної пропозиції про укладення додаткового договору (оферти) до кредитного договору (кредитної лінії) сторони домовилися за взаємною згодою з дати укладення додаткового договору викласти пункт договору, який встановлює розмір та порядок нарахування неустойки, у наступній редакції: «Неустойка: 210,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання». Щодо стягнення з відповідача неустойки у розмірі 4 780,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до п. 18. Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (Розділ доповнено пунктом 18 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022). На підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р., в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі воєнний стан неодноразово безперервно продовжувався, зокрема, останній раз Указом Президента України № 40/2026 від 12.01.2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.01.2026 воєнний стан в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб. Таким чином, суд доходить переконання, що у частині стягнення неустойки у розмірі 4780,00 грн (120,00 грн та починаючи з 27.06.2025, а саме дати укладення додаткового договору 210,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання, але не більше половини суми, одержаної споживачем за таким договором, відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування») з [PERSON] на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» слід відмовити. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» сукупно заборгованості 17 218,66 грн (за тілом кредиту складає 9 613,76 грн, за процентами 7 604,90 грн). Ціна позову складала 27 600,00 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. За таких обставин, суд вважає, що на користь позивача підлягають стягненню з відповідача: (17 218,66 ? 100 %) ? 27 600,00 = 62,39 % 2 422,40 ? 62,39 % = 1 511,34 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial