Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» про захист прав споживача, у якому просить визнати неправомірними дії КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» щодо зняття з обліку вузла розподільного обліку теплової енергії та проведення нарахування за комунальні послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії в опалювальні сезони 2019-2025 роки, без урахування щомісячних показань лічильника (заводські номери№ 17016288 та №17015851), що обліковує теплову енергію за адресою: [ADDRESS] ;зобов`язати КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» у своєму програмному комплексі повернути на облік вузли розподільного обліку теплової енергії, що встановлені у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок нарахувань за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії починаючи з листопада 2019 року, враховуючи показання вузлів розподільчого обліку спожитого тепла (заводські номери№ 17016288 та №17015851), які встановлено в квартирі за адресою: [ADDRESS] та розміри здійснених оплат. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вінє власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 07 березня 2017 року. У 2018 році розроблено робочий проект обладнання вузла обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , проект погоджений з відповідачем. У зв`язку з зазначеним у квартирі позивача встановлено засіб обліку теплової енергії GrossWMZ-UA№ 17016288 та №17015851. КП «КИЇВЕНЕРГО», як виконавець послуг з централізованого опалення, до закінчення опалювального періоду 2018/2019 р., нарахування плати за зазначену послугу здійснювало з урахуванням показань встановленого в квартирі вузлів обліку теплової енергії. В опалювальному сезоні 2019/2020 р. відповідач перестав зазначати вузол обліку в квитанціях на оплату та здійснювати нарахування з урахуванням його показань. З листопада 2021 року відповідач почав надавати послуги з постачання теплової енергії. З метою відновлення даних про засіб обліку теплової енергії в обліку, позивач звертався до відповідача із відповідним листом. Листом від 05 вересня 2025 року № Ел.3/4/25/31729/30-Вих відповідач повідомив, що у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» знято з обліку вузли розподільного обліку, що встановлені у будинках з внутрішньо-будинковою вертикальною системою подачі теплоносія, як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Проте позивач не погоджується з такими підставами для зняття з обліку вузла розподільного обліку оскільки норми законодавства на які посилається відповідач як на підставу зняття з обліку набрали чинності лише 24 жовтня 2018 року, відповідно не мають зворотної сили до вже встановлених лічильників, які були прийняті на облік та не передбачають приведення встановлених раніше вузлів обліку у відповідність до цих вимог, не встановлюють заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Також не передбачають повторне прийняття на абонентський облік вузлів розподільчого обліку відповідно до нової процедурою, які були прийняті раніше на абонентський облік, до набрання чинності змінами, а отже були відсутні правові підстави для зняття з обліку індивідуального вузла обліку теплової енергії. З цих підстав, позивач звернувся до суду з позовом. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2025 року головуючим суддею по справі визначено І.С. Шролик. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено перше судове засідання на 03 листопада 2025 року. 31 жовтня 2025 року від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких вказав, що відповідач не врахував того, що у квартирі позивача встановленівузли обліку теплової енергії ще 12 червня 2018 року, тобто до моменту набрання чинності актами законодавства на які відповідач посилається. Звертає увагу на те, що КП «Київтеплоенерго», до опалювального сезону 2019/2020 рр. нарахування за послугу з централізованого опалення здійснювало з урахуванням показань квартирних засобів обліку теплової енергії позивача, тобто прийняли їх на облік. Вважає, що законних підстав для неврахування з жовтня 2019 року показань засобу у відповідача немає. У зв`язку з зазначеним просить задовольнити позовні вимоги повністю. 14 листопада 2025 року до суду від представника КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти заявлених вимог. В обґрунтування відзиву відповідач серед іншого зазначає, що в жовтні 2019 року у зв`язку з виявленням технічних особливостей внутрішньо-будинкової системи опалення - змішана система опалення, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829 «Про затвердження порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії», індивідуальні засоби обліку теплової енергії квартири GrossWMZ-UA№ 17016288 та № 17015851 знято з обліку в програмному комплексі підприємства. Зазначив, що позивачем не надано Акту обстеження щодо технічної можливості встановлення розподільчого обліку теплової енергії. Встановлення приладів регулювання та обліку тепла окремою квартирою в багатоповерховому будинку з ознаками вертикальної системи призводить до втручання в систему опалення і як наслідок, веде до порушення гідравлічного режиму та теплового балансу в будинку в цілому. Вказав, що на момент затвердження робочого проекту з встановленням вузла обліку діяли інші положення нормативно-правових актів. Вважає, що у квартирі позивача можливим є влаштування приладів-розподілювачів, а н встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії. З цих підстав відповідач вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, а отже позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог. 21 листопада 2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що вважає доводи відповідача, подані у відзиві необґрунтованими. Посилається, зокрема, на ігнорування відповідачем факту встановлення у квартирі позивача вузла облікового обліку теплової енергії ще у 2014 році, тобто до набрання чинності нормативно-правовими актами, на які посилається відповідач. Наголошує на відсутності законних підстав для неврахування з жовтня 2019 року показань засобу обліку. Просить позовні вимоги задовольнити. У судове засідання позивач не з`явилася, про час та дату розгляду справи повідомлявся судом належним чином. При цьому, позивач просив про розгляд справи здійснювати без йогоучасті, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином. При цьому, 12 лютого 2026 року подав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі, заперечив проти позовних вимог з мотивів викладених у відзиві. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 07 березня 2017 року НВО № 736297. У 2018 році розроблено робочий проект обладнання вузла обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . У кватирі позивача встановлено засоби обліку теплової енергії GrossWMZ-UA№ 17016288 та № 17015851, повірка від жовтня 2017 року та жовтня 2021 року, що підтверджується Актом введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 12червня 2018 року. 31 грудня 2014 року Міністерством економічного розвитку і торгівлі України видано сертифікат відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу № UA-MI/1-2256-2015 серії А №007803, яким засвідчено, що на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань затверджений тип засобів вимірювальної техніки «Теплолічильники WMZ-UA», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У2638-015. 15 серпня 2025 року Відокремленим підрозділом «Повірочна лабораторія» ТОВ «Рівнестандарт» видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 087-15082025-8, де зазначено, що за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки, тепло лічильник WMZ-UA зав. №17016228, відповідає вимогам ДСТУ EN 1434. 18 вересня 2025 року Відокремленим підрозділом «Повірочна лабораторія» ТОВ «Рівнестандарт» видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 087-18092025-24, де зазначено, що за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки, тепло лічильник WMZ-UA зав. №17015851, відповідає вимогам ДСТУ EN 1434. КП «КИЇВЕНЕРГО», як виконавець послуг з централізованого опалення, до закінчення опалювального періоду 2018/2019 р., нарахування плати за зазначену послугу здійснювало з урахуванням показань встановленого в квартирі вузлів обліку теплової енергії. В опалювальному сезоні 2019/2020 р. відповідач перестав зазначати вузол обліку в квитанціях на оплату та здійснювати нарахування з урахуванням його показань. Натомість нарахування оплати за послуги з централізованого опалення здійснюється КП «Київтеплоенерго» з урахуванням показань внутрішньобудинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі квартири позивача, що підтверджується рахунками-повідомленнями, які містяться в матеріалах справи. Листом від 05 вересня 2025 року № Ел.3/4/25/31729/30-Вих КП «Київтеплоенерго» повідомив, що у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» знято з обліку вузли розподільного обліку, що встановлені у будинках з внутрішньо-будинковою вертикальною системою подачі теплоносія, як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з централізованого постачання гарячої води, врегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання». Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. За пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Стаття 6 Закону України «Про теплопостачання» передбачає, що державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії. Частина перша статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Згідно із частиною сьомою статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. На підставі частини четвертої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт. Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. До прийняття порядку, яким мала бути встановлена процедура взяття на абонентський облік, а також здійснений перегляд інших нормативно-правових актів протягом 6 місяців з дня опублікування Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (02 серпня 2017 року), діяли Правила № 630 (був чинним на час виникнення спірних правовідносин у жовтні у грудні 2018 року та втратив чинність 01 травня 2022 року). Пункт 10 Правил № 630 передбачав, що справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мали права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Відповідно до пункту 29 Правил № 630 споживач має право: зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку. Статтею 32 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. За наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно із статтею 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Частина перша статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Відповідно до частини сьомої статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються. У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно. Модель приладу - розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги. Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм. Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. При цьому 18 вересня 2018 року набув чинності та діяв Порядок оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205. Так, у пункті 10 цього Порядку визначено, що за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. Вузол розподільного обліку теплової енергії встановлюється за межами приміщення у будівлі із забезпеченням доступу для зняття показань засобів вимірювальної техніки. При встановленні вузла розподільного обліку теплової енергії забезпечується захист від несанкціонованого втручання в його роботу. Тобто, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії є обов`язковим. Проте цим порядком не заборонено встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії і за межами приміщення за наявності відповідних умов. Судом встановлено, що влаштування вузлів комерційного обліку теплової енергії виконано на підставі робочого проекту обладнання вузлів обліку теплової енергії, погодженого ПАТ «Київенерго» та в подальшому прийнято на облік КП «Київтеплоенерго» 12 червня 2018 року. Постачальник послуг з центрального опалення ПАТ «Київенерго» та в подальшому КП «Київтеплоенерго» вказані лічильники квартирного обліку теплової енергії прийняв на комерційний облік, у зв`язку з чим постачальником послуг виставлялись рахунки на оплату згідно з показами теплолічильників та витрачених Гкал, лічильники пройшли повірку та за свідоцтвами є чинними до 15 серпня 2029 року та 18 вересня 2029 року. Зауважень щодо встановлення вузла комерційного обліку теплової енергії та взяття на облік у відповідача не було. Отже, враховуючи те, що КП «Київтеплоенерго», яке є виконавцем послуг з централізованого опалення квартири за адресою: [ADDRESS] , всупереч положенням Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Правил № 630, які були чинними на час встановлення позивачем лічильників теплової енергії, обмежило право [PERSON] здійснювати оплату вартості фактично отриманої теплової енергії відповідно до даних встановленого індивідуального вузла розподільчого обліку теплової енергії у належній йому квартирі. Незважаючи на наявність у квартирі встановлених вузлів розподільчого обліку теплової енергії, нарахування оплати за теплову енергію відповідач проводив на загальних підставах, без урахування їхніх показників, а тому суд доходить висновку про те, що дії КП «Київтеплоенерго» щодо нарахування [PERSON] вартості послуг з центрального опалення квартири за адресою: [ADDRESS] без врахування показників лічильників теплової енергії № 17016288 та № 17015851 за опалювальні сезони 2019-2025 роки є протиправними. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Претензії постачальника щодо технічної можливості встановлення засобу обліку теплової енергії передбаченому Порядку № 829, який прийнято після встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії та після прийняття його на комерційний облік лічильник теплової енергії позивача, а саме 10 грудня 2018 року, прямо суперечить наведеній нормі Конституції України. Здійснюючи нарахування позивачу вартості послуги з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2025 року без урахування показників лічильника теплової енергії, відповідач обмежив право [PERSON] на раціональне споживання теплової енергії та оплату за фактично отриманні послуги з постачання теплової енергії. У квартирі позивача встановлено теплолічильники приладом обліку теплової енергії типу GrossWMZ-UA(заводські номери № 17016288 та № 17015851)та у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 087-15082025-8, визначено, що за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки, теплолічильник WMZ-UA зав. №17016228відповідає вимогам ДСТУ EN 1434 і у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 087-18092025-24, визначено, що за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки, тепло лічильник WMZ-UA зав. №17015851відповідає вимогам ДСТУ EN 1434. Ці свідоцтва діють до 15 серпня 2029 року та 18 вересня 2029 року. Наведене дає підстави для висновку, що зміна законодавства, яке регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припиняє можливість споживача теплової енергії за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника. Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії. На час виникнення спірних правовідносин щодо встановлення теплолічильників та їхнього облікування Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правила № 630 визначали право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку. Отже, показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829 та № 270, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП «Київтеплоенерго». При цьому, Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Цей Порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829. Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 756/2361/20-ц (провадження 61-10724св21) та від 22 лютого 2023 року у справі № 753/2748/20 (провадження 61-18711св20), підстав відступу від яких суд не вбачає. Враховуючи все викладене вище, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Згідно з частиною третьою статі 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову за результатами розгляду судом (задоволено три немайнові вимоги), судовий збір за розгляд справи відповідно до розміру задоволених позовних вимог (1211,20 х 3 = 3633,60 грн) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved