Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

У січні 2026 року [PERSON] через свого представника звернулась до суду із зазначеною заявою, посилаючись на те, що 24 червня 1989 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після укладання шлюбу заявником було змінено дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » та отримано новий паспорт. Однак, так як свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] було складено на російській мові, в подальшому виникли помилки в написанні прізвища « [PERSON] » замість « [PERSON] ». В подальшому, щоб привести документи до відповідності, 29.03.1996 була документована паспортом громадянина України у зв`язку з уточненням прізвища на українську мову з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 23.10.1996 року заявником та її батьками була приватизована квартира [ADDRESS] , та видано Свідоцтво про право власності на житло та Розпорядження органу приватизації, які були зареєстровані в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 09.11.2000 року. Після смерті батьків заявник звернулась до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для реєстрації права власності на 1/3 частку приватизованої квартири. Саме тоді було з`ясовано, що у правоустановчих документах стоїть прізвище « [PERSON] » замість « [PERSON] ». 19.11.2025 року заявниця звернулась до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житва про внесення змін до правоустановчих документи, однак їй було відмовлено на підставі того, що всі спірні питання вирішуються тільки у судовому порядку. Оскільки відсутня можливість вирішення питання у позасудовому порядку, заявник вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 06 січня 2026 року заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник, у судове засідання не з`явилась, проте від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю та проханням встановити зазначений вище факт. Заінтересована особа про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, проте до судового засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Матеріалами справи встановлено, що 24 червня 1989 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після укладання шлюбу заявником було змінено дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » та отримано новий паспорт. Оскільки свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] було складено на російській мові, в подальшому виникли помилки в написанні прізвища « [PERSON] » замість « [PERSON] ». В подальшому заявником було отримано новий паспорт громадянина України із уточненим прізвищем на українській мові « [PERSON] », що підтверджується відповіддю Головного управлінням ДМС в Одеській області №5100.4.1-13869/51.1-25 від 11.12.2025 року. 23.10.1996 року заявником та її батьками була приватизована квартира [ADDRESS] , та видано Свідоцтво про право власності на житло та Розпорядження органу приватизації, які були зареєстровані в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 09.11.2000 року. Після смерті батьків заявник звернулась до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для реєстрації права власності на 1/3 частку приватизованої квартири. Під час оформлення документів було з`ясовано, що у правоустановчих документах зазначено прізвище « [PERSON] », замість « [PERSON] ». 19.11.2025 року заявник звернулась до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житва про внесення змін до правоустановчих документи, однак заявнику було відмовлено на підставі того, що всі спірні питання вирішуються тільки у судовому порядку. Не відповідність прізвища заявниці зазначеного в Свідоцтві про право власності на житло та Розпорядженні органу приватизації підтверджується наступними правовстановлюючими документами: Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 23.05.2014 року Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області прізвище заявника зазначено як « [PERSON] ». У свідоцтві про шлюб (виданого повторно) серії [NUMBER] від 14.11.2025 року прізвище заявника зазначено як « [PERSON] ». У Свідоцтві про право власності на житло та Розпорядження органу приватизації, які були зареєстровані в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 09.11.2000 року на квартиру [ADDRESS] прізвище заявника зазначено « [PERSON] ». Позасудовим шляхом виправити дану помилку заявник не має можливості, що і стало підставою для звернення до суду. У відповідності до п. 1 ст. 293 ЦПК України, суд вправі встановити факт, що Розпорядження органу приватизації № 81242 від 23.10.1996 року та Свідоцтво про право власності на житло від 23.10.1996 року на квартиру [ADDRESS] , яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 17-2645 належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Суд вважає, що вище наведені докази достовірно підтверджують той факт, що Розпорядження органу приватизації № 81242 від 23.10.1996 року та Свідоцтво про право власності на житло від 23.11.1996 року на квартиру [ADDRESS] , яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 17-2645 належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] Встановлення факту належності вказаних документів для заявника має юридичне значення, оскільки наявність розбіжностей в написанні прізвища її померлого брата, позбавляє її можливості в оформлені спадкових прав. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягає задоволенню.

Outcome: approved