Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір № 3977588, згідно з умовами якого відповідач отримала 20000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Умовами Договору передбачена видача кредитних коштів Позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на Картковий рахунок. Укладаючи Договір відповідач та ТОВ «МІЛОАН» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала Договір № 3977588 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3977588. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3977588. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 3977588 від 10.09.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 88100,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 20000,00 грн.; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 65100,00 грн.; - заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн.; - заборгованість за пенею та/або штрафами - 0,00 грн.; - заборгованість за комісіями - 3000,00 грн.; - інфляційні збитки - 0,00 грн.; - нараховані 3% річних -0,00 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за Договором № 3977588 від 10.09.2021 у розмірі 88100.00 грн., витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. Ухвалою суду від 25.09.2025 провадження у даній цивільній справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.71). 13.11.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 80-88). За змістом поданого відзиву [PERSON] позовні вимоги не визнає, оскільки не укладала договір з ТОВ «МІЛОАН» і не отримувала кредитних коштів. Вона звернулася до правоохоронних органів з метою внесення відомостей до ЄРДР по факту вчинення злочину шахрайськими діями та відсутності факту перерахування їй кредитних грошових коштів. ЇЇ персональні дані (копія паспорту громадянина України, ідентифікаційний номер, номер телефону) були використані ТОВ «Мілоан» для укладання кредитного договору від її імені, були використані шахраями. А грошові кошти за спірним договором були перераховані на реквізити банківської картки для неї невідомої особи, на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів. У банківській установі у неї ніколи не було відкритих банківських карток, відсутнє платіжне доручення. Крім того, суду не були надані виписки з рахунку позичальника, в зв`язку з чим суд на її думку позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з неї за кредитним договором. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, сплату тіла кредиту, відсотків, комісії, не є належним доказом наявності заборгованості. Тому, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю в стягненні з неї на користь відповідача заборгованості за кредитним договором від 10.09.2021 в сумі 88100 грн. Також, оскільки предметом цього позову є стягнення заборгованості за кредитним договором і підготовка позовної заяви не потребує вивчення великої кількості нормативної бази та судової практики, вважає, що вимога стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає. У заяві про зменшення витрат на правову допомогу, долученої до відзиву, відповідач вважає, що заявлена до відшкодування сума, є необґрунтованою та значно завищеною, надані позивачем докази повинні бути доведені як належні та допустимі, на підтвердження якого повинні бути надані відповідні докази. На її погляд, вказана сума витрат не підлягає задоволенню (а.с. 91-92). 20.11.2025 позивачем подана відповідь на відзив(а.с. 105-109). 03.02.2026 до суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких позивач просить їх врахувати при розгляді справи та позовні вимоги про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі (148-165). У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові, відповіді на відзив та письмових пояснень. Відповідач проти позову заперечувала та просила у позові відмовити, посилаючись на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами позовні вимоги, електронний договір не укладала, грошові кошти не отримувала. Пояснила суду, що її телефон потрапив до рук шахраїв, заблоковано його лише наступного дня. Через місяць вона дізналася, що на її ім`я невідомими особами було оформлено багато кредитів, у зв`язку з чим зверталася до органів поліції. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом установлено з доданих до позовної заяви копій письмових доказів, що 10.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та позичальником [PERSON] укладено в електронній формі Договір про споживчий кредит № 3977588, згідно з умовами кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 20000 грн зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом, та виконати інші у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (а.с. 27-31). До вказаного Договору долучено: додаток № 1 (а.с. 44) - графік платежів за Договором про споживчий кредит 3977588 від 10.09.2021; додаток № 2 (а.с. 45) - Паспорт споживчого кредиту № 3977588; Анкету-заяву на кредит № 3977588 від 10.09.2021 (а.с. 46). Договором про споживчий кредит № 3977588 від 10.09.2021 (пункт 1.3.) передбачається, що кредит надається загальним строком на 15 днів з 10.09.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 25.09.2021 (пункт 1.4.). Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на Картковий рахунок (пункт 2.1 Договору). Проценти за користування кредитом: 5100 грн., які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.(п. 1.5.1. Договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.5.1. Договору). Крім того, пунктом 2.3 Договору передбачені умови пролонгації Договору на 3, 7, 15 днів за відповідною пропозицією позикодавця із обов`язковим вчиненням позичальником певних дій, у тому числі сплатою комісії за продовження кредиту та частки заборгованості по кредиту; волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту підтверджується здійсненням ним відповідного платежу. Відповідно до п. 6.1. Договору передбачено, що цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 6.2. Договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS- повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. Підписання договору зі сторони особи [PERSON] здійснювалось з використанням одноразового ідентифікатора «L88051», надісланого кредитодавцем смс-повідомленням на номер мобільного телефону [NUMBER] . Перерахування кредитних коштів в сумі 20000,00 грн за Договором про споживчий кредит № 3977588 від 10.09.2021 на банківську картку [NUMBER] , підтверджується сформованою довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс». Відповідно до розрахунку ТОВ «МІЛОАН» та розрахунку заборгованості ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», загальний розмір заборгованості за Договором № 3977588 від 10.09.2021, становить 88100,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 20000,00 грн.; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 65100,00 грн.; - заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн.; - заборгованість за пенею та/або штрафами - 0,00 грн.; - заборгованість за комісіями - 3000,00 грн.; - інфляційні збитки - 0,00 грн.; - нараховані 3% річних -0,00 грн. (а.с. 8, 54.) Позивач набув право вимоги за Договором внаслідок Договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, укладеного з первісним кредитором (а.с. 9-14). Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст. 202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України від 03.09.2015 № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675-VIII). У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону № 675-VIII, електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; … технічні засоби ідентифікації сторони; … Згідно з ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно із ч. 1 ст. 14 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги,» електронна ідентифікація здійснюється з використанням засобів електронної ідентифікації та процедури автентифікації відповідно до схем електронної ідентифікації. Відповідач [PERSON] категорично заперечує укладення із ТОВ «МІЛОАН» Договору № 3977588 від 10.09.2021, зазначаючи, що цей договір не підписувала, кредитних коштів не отримувала, картковий рахунок № [NUMBER] їй не належить, мобільний телефон із № [NUMBER] було викрадено. У письмових поясненнях представник позивача зазначає, що перед укладанням кредитного договору ТОВ «МІЛОАН» було здійснено ідентифікацію особи позичальника, яким є [PERSON] через використання системи BankID Національного банку. Вказаний вище Договір про споживчий кредит був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «L88051», надісланого кредитодавцем смс-повідомленням на номер мобільного телефону [NUMBER] . Вказаний номер дійсно належав відповідачу, проте доводи останньої щодо його викрадення невідомими особами позивачем спростовані не були. Представник позивача зазначає, що під час ідентифікації позичальника з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. З досліджених доказів встановлено, що у довідці по заявці на кредит № 3977588 від 10.09.2021 реквізити платіжного засобу для надання коштів зазначено: [NUMBER] (а.с. 46). Окрім цього, перерахування ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів на рахунок банківської картки [NUMBER] , позивачем доводиться довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 08.11.2024 (а.с. 53). Однак, зі змісту цієї довідки неможливо ідентифікувати особу, на користь якої здійснено перерахування кредитних коштів в сумі 20000,00 грн. У довідці не зазначений повний номер рахунку отримувача, не відображено ПІБ та РНОКПП отримувача, що унеможливлює ідентифікацію відповідача як власника банківської картки та отримувача перерахованих коштів. При цьому також, вказана інформаційна довідка не є розрахунковим документом та не підтверджує переказу коштів відповідачу, операцій по банківському рахунку. В довідці по заяві на кредит № 3977588 від 10.09.2021 вказана ІР адреса, з якої подано заяву: 46.133.97.134 та яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгороднє, провайдер ПАТ «ВФ Україна», що підтверджується загальнодоступною інформацію з сайту 2ip.ua/ua. Поряд з цим, згідно наданою відповідачем інформації, вбачається, що її ІР-адрес: [NUMBER] (а.с. 177). Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. За клопотанням представника позивача ухвалою від 08.12.2025 суд витребував уАкціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (код ЄДРПОУ 09806443, адреса: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30): - Ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 20 000,00 грн., які 10.09.2021 були на неї перераховані, а саме витребувати виписки за номером картки № [NUMBER] за періоді з 10.09.2021 по 10.10.2021; - інформацію, чи відкривалась [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банківська картка № [NUMBER] (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № [NUMBER] ; - інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 10.09.2021 по 10.10.2021; - інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) (а.с. 120-121). На виконання цієї ухвали АТ «ТАСКОМБАНК» надав відповідь № 338/47.7.-БТ від 16.01.2025, згідно якої вбачається, що особою, якій було оформлено віртуальну банківську платіжну картку, повний номер якої [NUMBER] являється гр. [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , закордонний паспорт [NUMBER] , виданий 1229, дата видачі - 23.04.2018, адреса реєстрації: [ADDRESS] , номер телефону [NUMBER] / [NUMBER] . На рахунок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) [NUMBER] в гривнях, операції по якому можуть здійснюватися за допомогою картки [NUMBER] , 10.09.2021 о 12:00:49 здійснено безготівкове зарахування коштів в сумі 20000 грн., що підтверджується випискою по вищезазначеному рахунку за період з 10.09.2021 по 10.10.2021 (на 17 аркушах). Фінансовий номер телефону [NUMBER] за платіжною карткою [NUMBER] 17.09.2021 о 22:07:28 змінено на [NUMBER] . В АТ «ТАСКОМБАНК» станом на 12.01.2026 відсутня інформація про [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), відповідно, рахунки в АТ «ТАСКОМБАНК» [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) не відкривались, картка [NUMBER] не видавалася, зазначений номер телефону [NUMBER] не належить жодному клієнту АТ «ТАСКОМБАНК» (130-147). Суд вважає, що надана суду довідка ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 08.11.2024, відповідно до якої 10.09.2021 відбувся переказ кредитних коштів від ТОВ «МІЛОАН» у сумі 20000 грн. згідно Договору № 3977588 за номером платіжної картки [NUMBER] не є належним та достатнім доказом на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів. В той же час, наданою АТ «ТАСКОМБАНК» інформацією спростовано належність картки № [NUMBER] відповідачу [PERSON] та відкриття на її ім`я будь-яких рахунків. Тому судом установлено, що кредитні кошти були перераховані на картку, яка не належить [PERSON] , у той день, коли [PERSON] був нібито підписаний Договір № 3977588 від 10.09.2021 шляхом використання одноразового ідентифікатора. Також, відповідно до листа АТ «ТАСКОМБАНК» № 49327/89.7.2.3. від 20.11.2025, за результатами перевірених даних станом на 19.11.2025, жодних відкритих договорів, зокрема і про відкриття поточного рахунку з платіжною карткою, оформлених у Банку [PERSON] не зафіксовано) (а.с. 117). Інших документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору споживчого кредитування, суду не надано. Крім цього, суд встановив, що відповідач за фактом оформлення кредитів на її ім`я зверталася до поліції із заявами про вчинення кримінального правопорушення від 03.11.2021 (ЄО 32757) та від 26.11.2021 (ЄО № 35171) (а.с. 185, 186, 187). Також, [PERSON] після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, вернулася до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо неї, за фактом того, що замість неї невідомими особами 09.10.2021 було взято кредит у сумі 20000 грн. у ТОВ «МІЛОАН», при цьому зазначала, що у зазначеній довідці банку у неї ніколи не були відкриті рахунки, а ІР адреса каналу залучення їй не відома (а.с. 78, 93). З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025087060000387 від 06.11.2025 вбачається, що [PERSON] 05.11.2025 звернулася до ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме що 09.10.2021 невстановлена особа незаконно використала її конфіденційну інформацію (ЄО 31828 від 05.11.2025). Попередня кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 182 КК України (незаконне збирання, зберігання, використання, знищення, поширення конфіденційної інформації про особу або незаконна зміна такої інформації, крім випадків, передбачених іншими статтями цього Кодексу) (а.с. 94). До відносин за кредитним договором застосовуються положення статті 1046 Цивільного кодексу України, згідно якої Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тобто кредитний договір між кредитодавцем та позичальником є укладеним з моменту отримання кредитних коштів саме позичальником. Однак позивачем не спростовано твердження відповідачки про те, що кредитні кошти вона не отримувала і банківська карта, на яку перераховані кредитні кошти, їй не належить. Зазначене у своїй сукупності не доводить виникнення та існування між кредитором та відповідачем кредитних правовідносин за Договором № 3977588 від 10.09.2021. Суд вважає, що за вказаних обставин, заповнення онлайн-анкети на сайті miloan.ua 10.09.2021 нібито від імені відповідачки із зазначенням її персональних даних, а також отримання об о 11:20 10.00.2021 смс-повідомлення чи іншим чином одноразового ідентифікатору та введення його на даному на сайті нібито від імені відповідачки, не можна вважати належним способом ідентифікації фізичної особи. Відтак, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення самого електронного Договору № 3977588 [PERSON] , та отримання нею грошових коштів на № картки: [NUMBER] , а не іншими особами у шахрайський спосіб, грошових коштів в сумі 20000 грн. як і, відповідно, обставини користування відповідачем кредитним коштами. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц ( провадження № 14-400 цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує ( концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, на підставі вищевикладеного та враховуючи викладене ч. 7 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами існування обставин, на які він покликається в обґрунтування заявлених позовних вимог до відповідача, тому вважає позов до відповідача необґрунтованим та безпідставним, тому задоволенню не підлягає. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed