Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75962135, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1 700 грн. зі строком позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу в порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Позикодавець на виконання вищевказаного договору виконав свої зобов`язання передавши у власність грошові кошти в розмірі 1 700 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес». Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за процентами не виконала ні перед позикодавцем/первісним кредитором, ані перед позивачем/фактором - ТОВ «Фінпром Маркет», що набуло право вимоги на підставі договору факторингу. 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики №75962135 від 31 липня 2021 року. 31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики №75962135 від 31 липня 2021 року, а відповідно до реєстру прав вимог від 31 березня 2023 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 5 759,60 грн., з яких: 1 700 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 059,60 грн. - сума заборгованості за відсотками. На підставі вищевикладеного представник позивача звернулась до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за договором позики №75962135 від 31 липня 2021 року в розмірі 5 759,60 грн., з яких: 1 700 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 059,60 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 4 500 грн. і судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалами судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 грудня 2025 року прийнято до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в АТ КБ «Приватбанк». Представником відповідача Левченком С.І. сформовано в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що [PERSON] не укладала вказаний договір, але припускає, що оформлення вказаного договору міг здійснити її чоловік, скориставшись вільним доступом до телефону та банківської карти без повідомлення про це відповідачу, але довести вказану обставину, належними і допустимими доказами, поза розумним сумнівом, сторона відповідача не може з об`єктивних причин, оскільки чоловік відповідача, будучи військовослужбовцем, героїчно загинув під час захисту м. Маріуполя. Звертає увагу суду, що ні позивач, ні треті особи, яким було відступлено право вимоги, не повідомляло відповідача ні про існування боргу, ні про відступлення право вимоги. Зазначив, що відповідач, будучи діючим військовослужбовцем та маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей 2013 та 2017 року народження (які були викрадені та вивезені до рф) на початку повномасштабного вторгнення, під час бойових дій, потрапила в полон, звідки була звільнена лише в жовтні 2022 року. Посилається на те, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, оцінивши характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, сторона вважає, що витрати на правничу допомогу є суттєво завищеними на підставі формалізованого підходу до їх формування і підлягають суттєвому зменшенню у випадку задоволення судом позовної заяви позивача. Представником позивача Ткаченко Ю.О. сформовано в системі «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що посилання представника відповідача щодо не укладання договору позики №75962135 є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи, оскільки вказаний договір позики відповідачем підписано (акцептовано) оферту) одноразовим ідентифікатором (8SYF0B3x6C), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну і безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору, а доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані для укладення договорів від її імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не звернулася, як і не оскаржила правомірність укладеного договору. Твердження представника відповідача стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок відповідача не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи містяться документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Вказує, що за умовами укладеного договору позики у сукупності з Правилами, які є невід`ємною частиною договору, отримавши суму 1 700 грн. позики від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», [PERSON] допустила неналежне виконання договору позики протягом 30 днів, тому проценти розраховано за базовою процентною ставкою 1.99%, замість 0,01% (програма лояльності) в порядку умов визначених правилами. Посилання представника відповідача на положення ст. 625 ЦПК України вважає помилковими, оскільки позивач звертаючись з позовом до суду обраховував заборгованості відповідача за базовою/фіксованою процентною ставкою, а не за процентною ставкою «понадстрокове користування позикою» в розмірі 2,7% (відповідальність штраф за порушення умов договору позики, згідно правил нараховується після 120 днів нарахування процентів за базовою процентною ставкою). Представник позивача сформувала в системі «Електронний суд» заяву в якій просила розглянути справу за відсутності їх представника. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення розгляду або розгляд справи за їх відсутності не надали, лише представником відповідача Левченком С.І. було сформовано в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд із вказаного приводу також зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Суд, враховуючи ту обставину, що як відповідачу, так і її представнику, були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75962135, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1 700 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована); зниженою процентною ставкою 1,99% в день; процентною ставкою за понадстрокове користування позикою (її частиною) у розмірі 2,70% в день (а. с. 16). Договір позики відповідачем підписано електронним підписом шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 8SYF0B3x6C, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідачем у вищевказаному порядку також було підписано додаток №1 до договору позики №75962135 від 31 липня 2021 року таблицю обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а. с. 16). В матеріалах справи також наявна довідка про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», якою підтверджено, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір №75962135 від 31 липня 2021 року, ідентифікована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а. с. 16). Згідно з довідки № КД-0000069410/ТНПП від 29 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», щодо завершення платіжної операції: 31 липня 2021 року на суму 1 700 грн. отримувачу Мороховській Ользі на картку № [NUMBER] . Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються (а. с. 17). Як встановлено судом з відповіді АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-251222/29357-БТ від 22 грудня 2025 року, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] у банку емітовано карту № [NUMBER] , а з долученої до відповіді виписки про рух коштів по картці за період з 31 липня 2021 року по 03 серпня 2021 року вбачається зарахування грошових коштів 31 липня 2021 року в розмірі 1 700 грн. (а. с. 96-97). Також матеріалами справи підтверджено, що 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2112, згідно з умов якого клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей у розмірі портфеля заборгованості (а. с. 23-75). В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року та прийому-передачі інформації згідно з реєстру заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року, які підписано представниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (а. с. 25-26). Відповідно до реєстру прав вимог №4 від 21 грудня 2021 року до договору факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 5 759,60 грн., з яких: 1 700 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 059,60 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 26). Матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за договором факторингу №2112 за період: грудень 2021 року грудень 2023 рік зі змісту якого вбачається надходження 05 травня 2023 року грошових коштів у розмірі 10 105 337,52 грн. (а. с. 27). Судом також встановлено, що 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №310323-ФМ, згідно з умов якого клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей у розмірі портфеля заборгованості (а. с. 27-29). В матеріалах справи наявні акти прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року та прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року, які підписано представниками ТОВ «Фінансова компанія управління активами» і ТОВ «Фінпром Маркет» (а. с. 29-30). Відповідно до реєстру боржників від 31 березня 2023 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 5 759,60 грн., з яких: 1 700 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 059,60 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 30). Згідно з наданим ТОВ «Фінпром маркет» розрахунком заборгованості, судом встановлено, що заборгованість [PERSON] за договором позики №75962135 від 31 липня 2021 року за період з 31 липня 2021 року по 19 листопада 2025 року складає 5 759,60 грн., з яких: 1 700 грн. - заборгованість за тілом позики; 4 059,60 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами (а. с. 9-11). Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Суд також зазначає, що згідно з п. 5.2. договорів факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року та №310323-ФМ від 31 березня 2023 року встановлено, що перехід права вимог відбувається в момент підписання актів пройму-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором у відношенні до боржників, і підписані акти прийому-передачі підтверджують факт переходу відповідних прав вимоги, в тому числі до відповідача. Отже судом встановлено, що на підставі вищезазначених договорів факторингу до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшли права первісного кредитора - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором позики №75962135 від 31 липня 2021 року, які в подальшому перейшли від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до ТОВ «Фінпром маркет» в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг у доведенні своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначене, позивачем надано суду письмову форму укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] договору позики №75962135 від 31 липня 2021 року, у якому наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме комбінація цифр і букв, згідно з положеннями ЗУ «Про електронну комерцію», який також містить погоджені сторонами: суму кредиту, строк кредитування та проценти за користування кредитом, а також інші умови договору. При цьому, стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді. Судом також встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої обов`язки за договором позики та надало відповідачу кредит у сумі 1 700 грн., а матеріалами справи підтверджено існування заборгованості відповідача за вказаним договором. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також судом встановлено, що ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» у сумі 5 759,60 грн., з яких: 1 700 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 059,60 грн. - сума заборгованості за відсотками. Отже, судом встановлено факти укладення між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] вищевказаного договору позики, невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів у повному обсязі, а також те, що до ТОВ «Фінпром маркет» перейшли права вимоги за вказаним договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. При цьому, стороною відповідача до матеріалів справи не було долучено жодних доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, номер телефону) були використані третіми особами для укладення договору позики №75962135 від 31 липня 2021 року від імені відповідача, а також не надано доказів звернень до правоохоронних органів з заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій, як і відсутні докази звернення до суду з відповідною заявою щодо оскарження правомірності правочину. Крім того, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України. Згідно із ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Частина 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Окрім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц. У свою чергу стороною відповідача не надано жодних доказів того, що [PERSON] дійсно була військовослужбовцем на момент укладення кредитного договору, а також протягом строку користування ними та нарахування процентів за користування кредитом. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Фінпром маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Також згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року, який укладений між ТОВ «Фінпром маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2099 від 03 квітня 2018 року, виданого Радою адвокатів Полтавської області, і ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АХ № 1287257 від 03 вересня 2025 року; актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги до договору №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року; витягом з акту №2-ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 01 жовтня 2025 року за договором №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року з детальним переліком проведеної роботи щодо відповідача на загальну суму 4 500 грн.; актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; копією платіжної інструкції №579939274.1 від 15 жовтня 2025року(а.с.31-34). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 4 500 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, сторони до суду не з`являлися, а отже вона не відноситься до складних справ. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 2 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Outcome: approved