Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Іннова-нова» Андрущенко М.В. через систему «Електронний суд» звернувся 25.11.2025 до суду з указаним позовом та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Іннова-нова» заборгованість у розмірі 54340,00 грн, а також понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог указала, що між ТОВ «Іннова фінанс», яке у вересні 2025 року перейменовано на ТОВ «Іннова-нова», та [PERSON] 19.05.2025 укладено договір про надання грошових коштів у кредит № 8229010525 у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронну комерцію». За умовами договору позичальник отримала кошти в розмірі 22000,00 грн та зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором. Позивач умови договору виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в позику. Однак [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, суму кредиту не повернула, проценти за користування коштами не сплатила, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 54340,00 грн, із яких 22000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 32340,00 грн заборгованість за процентами. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Від відповідача 11.12.2025 надійшов відзив на позовну заяву, де вона просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Незгоду з позовними вимогами мотивує тим, що позивачем не враховано кошти в розмірі 6778,00 грн, перераховані нею на погашення тіла кредиту. Також, посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зазначає, що вимоги позивача про стягнення неустойки є необґрунтованими, оскільки договір укладено під час дії воєнного стану. Відповідач заперечує проти сплати процентів та наполягає, що готова повернути лише фактично отримане тіло кредиту. Проценти, нараховані позивачем, не підлягають стягненню, оскільки умови договору щодо процентів є несправедливими та такими, що порушують права споживача. Також відповідач зазначає про неправомірність стягнення з неї 15% комісії за надання кредиту, оскільки така комісія суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», а також принципам справедливості, добросовісності та розумності, які є основою цивільного законодавства. Кредитодавець не має права стягувати комісію за дії, які є його внутрішніми функціями й не становлять послугу, замовлену споживачем. Окрім того, відповідач заперечує проти стягнення з неї витрат на правничу допомогу, оскільки з урахуванням предмету спору, його ціни та незначної складності справи, а також, із урахуванням судової практики, заявлена позивачем сума витрат є завищеною та необґрунтованою. Представником позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» 18.12.2025 подано додаткові письмові пояснення, де останній зазначає, що 18.06.2025 відповідачем сплачено 6600,00 грн, із яких, за умовами кредитного договору, 3300,00 грн зараховано як сплата відсотків, а 3300,00 грн комісія. Позивачем взагалі не нараховувалися відповідачу штрафні санкції, а тому посилання відповідача щодо цього безпідставні. Щодо витрат позивача на правничу допомогу, то докази на їх понесення позивачем будуть надані протягом 5 днів із моменту ухвалення судового рішення. Відповідачем не спростовано підставність заявленого позивачем позову та розмір заявленої до стягнення заборгованості за кредитом, а тому представник просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від АТ КБ «Приватбанк» 13.01.2026 надійшли відомості на виконання ухвали суду від 28.11.2025 у частині витребування доказів. Сторони правом участі в судовому засіданні не скористалися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником позивача в тексті позову та відповідачем у відзиві зазначено про розгляд справи за їх відсутності. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний ними спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення учасників справи та їх неявку, що не перешкоджає подальшому розгляду справи, згідно зі ст. 223 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та сторонами визнається, що між ТОВ «Іннова фінанс», яке відповідно до рішення від 05.09.2025 № 05-09/2025 змінило назву на ТОВ «Іннова-нова», та [PERSON] 19.05.2025 укладено договір надання грошових коштів у кредит № 8229010525, укладений сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (п. 2.1 договору). За умовами договору товариство надає позичальнику кредит у розмірі 22000,00 грн строком на 360 днів, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1% у день, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів із дати укладення договору та 0,87% за кожен день користування кредитом, починаючи зі 181 календарного дня з дати укладення договору і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 99352,00 грн. Як визначено п. 10.10 договору, невід`ємною його частиною є правила та паспорт споживчого кредиту, що надані позичальнику до укладення договору. У п. 10.17 договору зазначено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством, в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. ТОВ Фінансова компанія «Контрактовий дім», відповідно до договору № 160523/1 про надання послуг із прийняття та переказу платежів від 16.05.2023, укладеним із ТОВ «Іннова фінанс», на електронний платіжний засіб [PERSON] [NUMBER] , зазначений нею в анкеті, 19.05.2025 перераховано кошти в розмірі 22000,00 грн, тобто ТОВ «Іннова фінанс» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Судом отримано від АТ КБ «Приватбанк» відповідь, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку 19.05.2025 відбулося зарахування коштів у розмірі 22000,00 грн, та надано виписку по особовому рахунку. [PERSON] користувалася кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, із якої слідує активне користування кредитними коштами та часткове погашення заборгованості, а саме 18.06.2025 у загальному розмірі 6600,00 грн, із яких 3300,00 грн на погашення процентів та 3300,00 грн на погашення комісії. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, у даному випадку відповідно до умов договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Як видно з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання, передбачені договором від 19.05.2025 № 8229010525, виконав у повному обсязі, тоді як відповідач покладені на неї зобов`язання належним чином не виконала та в установлені договором строки грошові кошти в повному обсязі на погашення заборгованості не вносила, у результаті чого утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 22000,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 32340,00 грн, що не погашено відповідачем дотепер. Не погоджуючись із позовними вимогами, [PERSON] у відзиві посилалася на несправедливість умов договору, необґрунтованість нарахування неустойки та неврахування позивачем коштів у розмірі 6778,00 грн, перерахованих нею на погашення тіла кредиту. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин). Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Правові та організаційні засади споживчого кредитування визначають право споживача перед укладенням договору про споживчий кредит отримати від кредитодавця всю необхідну інформацію щодо умов кредитування. Ця інформація надається кредитодавцем споживачу за спеціальною письмовою чи електронною формою. За умови дотримання такої форми кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит. Підставами для визнання правочину недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України, у тому числі вимог щодо змісту правочину та волевиявлення його учасника. Суд критично відноситься до тверджень відповідача щодо несправедливості умов договору, оскільки в судовому засіданні встановлено, що укладений між ТОВ «Іннова-нова» і [PERSON] договір № 8229010525 містить всі істотні умови кредитного договору, перед його укладенням відповідачу надано всю інформацію щодо умов кредитування, викладену і в паспорті споживчого кредиту, що також підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також суд враховує, що на момент укладення вказаного договору, 19.05.2025, та до моменту звернення ТОВ «Іннова-нова» із даним позовом до суду, [PERSON] не заявляла вимог щодо визнання умов договорів несправедливими (недійсними). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 у справі № 526/405/13 вказав, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ, передбачених кредитним договором. Також, суд вважає безпідставними посилання відповідача на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки позивачем питання про стягнення з [PERSON] неустойки (штрафу та пені) перед судом не порушувалося. Щодо неврахування внесеної на погашення заборгованості суми 6778,00 грн, суд звертає увагу відповідача, що у розрахунку заборгованості зазначено, що 18.06.2025 відповідачем внесено кошти у загальному розмірі 6600,00 грн на погашення заборгованості за договором№ 8229010525, із яких 3300,00 грн зараховано на сплату процентів та 3300,00 грн на сплату комісії, відповідно до черговості погашення заборгованості, обумовленою сторонами у п. 6.6 договору № 8229010525. Надані докази, а саме договір від 19.05.2025 № 8229010525 та паспорт споживчого кредиту, що містять підпис відповідача, розрахунок заборгованості, суд вважає належними доказами, оскільки вони обґрунтовують вимоги в межах заявлених позовних вимог, де також враховано період порушення боржником умов договору. Із огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок із повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «Іннова-нова» та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Іннова-нова» заборгованості за договором від 19.05.2025 № 8229010525 у загальному розмірі 54340,00 грн, що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 22000,00 грн, заборгованості за процентами в розмірі 32340,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2422,40 грн у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.7).

Outcome: approved