Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представник позивача ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" звернувся до суду із позовом, до відповідачки [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на користь позивача: заборгованість за кредитним договором №4267162 від 03.01.2024, у розмірі 22 719,52 грн.; 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 03.01.2024 між ТОВ "Лінеура Україна", право вимоги від якого на підставі договору факторингу №29/09/2024 від 23.09.2024 перейшло до позивача ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ", та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №4267162, на таких умовах, зокрема: сума кредиту - 2 500 грн.; строк кредитування - 360 днів; кредитні кошти були надані відповідачці шляхом їх перерахунку на банківську картку відповідачки. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачці кредитні кошти, однак остання свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого, в неї утворилась заборгованість у розмірі 22 719,52 грн, яка складається із: 2 497,24 грн заборгованості за тілом кредиту; 20 222,275 грн заборгованості за відсотками. У судове засідання представник позивача ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомленим у встановленому законом порядку. Безпосередньо у позовній заяві та окремих заявах просив розгляд справи проводити без його участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про місце, дату і час проведення таких була повідомленою у встановленому законом порядку. ІІ. Процесуальні дії у справі: 12 грудня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 12.02.2026 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідачка був повідомленою у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке повторно не з`явилася, представник позивача щодо ухвалення заочного рішення не заперечив, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 03.01.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачкою [PERSON] було укладено договір №4267162 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 21-30), на таких умовах, зокрема: сума кредиту - 2 500 грн (п. 1.2.); строк кредитування - 360 днів (п. 1.3.); розмір процентної ставки визначена п. 1.4.1., 1.4.2. договору; кредитні кошти надаються відповідачці у безготівковій формі, шляхом їх перерахунку на банківську картку відповідачки № [NUMBER] (п. 2.1.). Згідно із довідкою АТ КБ "Приватбанк" (а.с. 142-143), відповідачці [PERSON] було емітовано картку № [NUMBER] , на яку 03.01.2024 було зараховано 2 500 грн. Відповідно до договору факторингу №23/09/2024 (а.с. 98-102), право вимоги за цим кредитним договором (зворотна сторона а.с. 55) перейшло від ТОВ "Лінеура Україна"до позивача ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ". Згідно із розрахунками зборгованості (а.с. 57-64), розмір такої становить 22 719,52 грн, яка складається із: 2 497,24 грн заборгованість за тілом кредиту; 20 222,275 грн заборгованість за відсотками. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. ІV. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що пред`явлений позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено з матеріалів справи, 03.01.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №4267162. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З урахуванням вказаних вище вимог законодавства, суд дійшов висновку, що між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір в електронному вигляді, що підтверджує існування між ними кредитних правовідносин, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст. 509, 626, 628, 1054 ЦК України. Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. ТОВ "Лінеура Україна" свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, перерахувавши відповідачці кредитні кошти. З урахуванням положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, банк нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідач погодився. Відповідачка [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. При цьому заперечень від останньої з даного приводу до суду не надходило. Відповідачка не підтвердила факту належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, як і не подала будь-яких доказів на спростування користування наданими їй кредитними коштами. Факт переходу права вимоги за даним кредитним договором до позивача ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" підтверджується описаним вище договором факторингу, що відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідачки за спірним кредитним договором. Таким чином, з врахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про необхідність задоволення даного позову. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 15), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" слід стягнути 2 422,40 грн сплаченого судового збору. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 10 000 грн надано: договір №01/08/2024 про надання юридичних послуг від 01.08.2024 (а.с. 96-97), відповідно до якого адвокат Дідух Є.О. надає позивачу ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" правничу допомогу; акт №4267162 прийому передачі виконаних робіт (а.с. 34), згідно із яким, адвокат Дідух Є.О. надав позивачу правничі послуги на загальну суму 10 000 грн. Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище і враховуючи те, що відповідачка не подала клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені нею також і обставини, за яких, як на її думку, заява не підлягала б задоволенню, розмір таких витрат слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved