Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

ТОВ «Санфорд Капітал», в особі представника Маслюженка М.П., звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №Z62.00505.003764584 від 16.03.2018 у розмірі 96748,69 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.03.2018 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем укладено договір №Z62.00505.003764584 про встановлення кредитного ліміту, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ Ідея Банк» зі змінами та доповненнями, затверджений Банком і розміщений на офіційному сайті Банку www.creditdnepr.com.ua (далі - УДБО) та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір (далі Кредитний договір). Відповідно до умов договору, банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у розмірі 82111,00 грн, сплачує за користування кредитом банку річну змінювану процентну ставку. Банк свої зобов`язання перед клієнтом виконав, клієнт виконав свої зобов`язання лише частково, у зв`язку з чим станом на 16.03.2022 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 96748,69 грн, яка складається: залишку за основним боргом в сумі 64555,27 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 32193,42 грн. 16.11.2023 року між АТ Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» був укладений договір факторингу №16/11-23. Відповідно до реєстру боржників, фактор набув право вимоги за кредитним договором №Z62.00505.003764584 від 16.03.2018. 29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» договір факторингу №29/12-23. Відповідно до Додатку №2 вказаного договору, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №Z62.00505.003764584 від 16.03.2018 Також представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7200,00 грн. Ухвалою суду від 20.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. 01.07.2025 представник позивача надіслав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 89569,55 грн, з яких: 64555,27 грн заборгованість за тілом кредиту, 25014,28 грн заборгованість за процентами. Ухвалою суду від 11.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду з урахуванням зменшених позовних вимог та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті. Сторони у судове засідання не з`явились. Представник позивача у прохальній частині позовної частині позовної заяви зазначив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, який з дотриманням вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Положенням ч. 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Як визначено ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 4 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 16.03.2018 Акціонерне товариство Ідея Банк» та відповідач уклали договір №Z62.00505.003764584 кредитний договір. Згідно умов договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 82111,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами, строком на 48 місяців, змінна частина процентної ставки, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15%. Також, 16.03.2018 відповідач підписав Заяву-анкету до кредитного договору та паспорт споживчого кредиту з погодженими основними умовами кредитування. З ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту вбачається перерахування коштів за кредитним договором №Z62.00505.003764584 від 16.03.2018 у розмірі 71400,87 грн, ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту вбачається перерахування коштів за кредитним договором №Z62.00505.003764584 від 16.03.2018 у розмірі 10710,13 грн. Випискою по рахунку від 16.11.2023 за період з 16.03.2018 по 16.11.2023 підтверджується користування відповідача кредитними коштами та часткове погашення заборгованості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z62.00505.003764584 від 16.03.2018 вбачається, що заборгованість відповідача складає 89569,55 грн та складається з: залишку за основним боргом в сумі 64555,27 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 32193,42 грн. 16.11.2023 року між АТ Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» був укладений договір факторингу №16/11-23. Відповідно до Друкованого Реєстру боржників №1 від 16.11.2023, фактор набув право вимоги за кредитним договором №Z62.00505.003764584 від 16.03.2018. 29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» договір факторингу №29/12-23. Відповідно до Додатку №2 вказаного договору, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №Z62.00505.003764584 від 16.03.2018. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів спростування презумпції дійсності укладеного кредитного договору матеріали справи не містять. Відповідач мав процесуальну можливість надати суду докази на спростування презумпції правомірності кредитного договору, однак таким правом не скористався. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів. Надані договори відступлення прав вимоги підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги до відповідача, які належали первісному кредитору до позивача у справі. Відповідач не довів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростував, відзив на позов не надав. Ураховуючи вищенаведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд доходить висновку, що відповідач порушив умови договору, на час ухвалення рішення позивачеві за відступлення права вимоги борг не сплатив, за таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №Z62.00505.003764584 від 16.03.2018 у розмірі 89569,55 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Згідно наданих документів, встановлено, що між ТОВ «Санфорд Капітал» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» укладений договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024. Згідно п. 1.1 вказаного договору Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного Договору, правничу допомогу, у відповідності до завдання Клієнта, а Клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити Винагороду. Пунктом 1.2. договору про надання правничої допомоги передбачено, що серед іншого, Адвокатське об`єднання здійснює юридичні дії по стягненню заборгованості третіх осіб перед Клієнтом шляхом складання, підписання та подання до суду позовних заяв. Пунктом 1.3. зазначеного договору визначено, що перелік Боржників, щодо яких Клієнтом доручається вчинення дій стосовно стягнення заборгованості, сума заборгованості та інші дані, необхідні для виконання умов цього Договору, зазначають в Реєстрі боржників. Відповідно до п. 3.2. цього договору сума гонорару за надання послуг, визначається виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг (прейскуранту), зазначеного в Додатку № 2 до цього Договору, та зазначається об`єднанням в Акті приймання-передачі наданих послуг. Пунктом 3.4.3. договору передбачено, що підписані сторонами Акти приймання-передачі наданих послуг є підставою для проведення розрахунків за надану правничу допомогу. На підтвердження понесених судових витрат по справі, представник позивача разом з позовною заявою надав до суду: договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, реєстр боржників від 01.04.2025, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05.05.2025 року, який містить відомості про послуги з правничої допомоги, які були надані. Акт підписаний ТОВ «Санфорд Капітал» та АО «Альянс ДЛС», містить інформацію про боржника щодо якого адвокатським об`єднанням було надано правничу допомогу. Таким чином, суд дійшов висновку, що судові витрати на правову допомогу у розмірі 7200,00 грн документально підтверджені, а тому мають бути стягнені з відповідача на користь позивача. Щодо заявленої вимоги про стягнення витрат зі сплати судового збору, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved