Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з даною заявою та просить постановити рішення, яким визнати за ним, [PERSON] право власності на частки домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , а саме: - на 1/6 частину як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] ; - на 3/6 (1/2) частини як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] ; - на 1/3 частину як за членом колгоспного двору. В обґрунтування позову позивач стверджує, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема, на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На час відкриття спадщини з померлою проживали її чоловік [PERSON] та він, син [PERSON] . Спадкоємці своєчасно прийняли спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем на час її смерті. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого входила 1/3 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та 1/6 частина вказаного будинку, яку він успадкував після смерті дружини, але не оформив спадщину. На час відкриття спадщини з померлим проживав він, син [PERSON] , який своєчасно прийняв спадщину шляхом сумісного проживання з спадкодавцем на час його смерті. Позивач [PERSON] звертався до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане домоволодіння, в зв`язку з відсутністю у спадкодавців правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Окрім того, він позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку зареєструвати належне йому право як члену колгоспного двору на 1/3 частку вказаного вище домоволодіння. Зазначене стало підставою для звернення до суду. Ухвалою від 12.01.2026 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 11.02.2026 року о 08:00 годині (а.с.44), про що повідомлено сторін по справі (а.с.45). Цією ж ухвалою суд витребував у приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 26/2025 щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . - з Одеського державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію спадкової справи № 170/03 щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . 13.01.2026 від представника позивача надійшла заява про долучення доказів: рішення про відмову проведення реєстраційних дій державним реєстратором Городненської сільської ради Болградського району Райлян Н. (а.с.46-47). 21.01.2026 від приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І надійшла інформаційна довідка зі спадкового реєстру щодо спадкової справи [PERSON] , а саме про те, що спадкова справа відносно померлої була заведена 13.03.2003 Болградською районного державною нотаріальною конторою (а.с.55). 27.01.2026 від Одеського державного нотаріального архіву (65104, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 92А) надійшла засвідчена копія спадкової справи № 170/03 щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.56-68). У підготовче засідання 11.02.2026 року: - позивач та його представник не прибули, подали кожен окремо заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а.с.69, 71); - представник відповідача - не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнанням позовних вимог (а.с.115). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Щодо права власності членів колгоспного двору. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року відповідно до виписки погосподарської книги №3 за 19911995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] в с. Олександріка Болградського району Одеської області, житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав до суспільної групи колгоспний двір. В даному домоволодінні проживали та були зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується довідкою №613 від 12.11.2025 року, виданою старостою с.Олександрівна Городненської сільської ради Болградської міської ради Одеської області (а.с.23). 16.06.2025 року Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на замовлення [PERSON] (а.с.15-17). Згідно довідки Комунального підприємства «Болградське бюро технічної інвентаризації» від 16.06.2025 року № 136 вбачається, що за матеріалами інвентарних справ та реєстрових книг КП «Болградське БТІ» станом на 31 грудня 2012 року інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок під [ADDRESS] відсутня (а.с.22). Відповідно до звіту про незалежну оцінку об`єкта нерухомості визначена ринкова вартість будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 44.2 кв.м за адресою: [ADDRESS] та складає 66000 гривень (а.с.26-39). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час? законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.? Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).? Положеннями пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. З цих підстав, суд дійшов до висновку, що члени колгоспного двору фактично володіли домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS] у рівних частках, тобто кожний з них по 1/3 частці: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Щодо визнання права власності в порядку спадкування. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Олександрівською сільською радою Болградського району Одеської області 04 червня 2001 року, актовий запис №112 (а.с.9). Після смерті [PERSON] , [INFO] відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема, на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки виданою старостою с. Олександрівка Городненської сільської ради Болградської міської ради Одеської області від 13.11.2025 № 614 спадкодавець [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11 листопада 1960 року по день своєї смерті [INFO] (а.с.10). На день її смерті в цьому спадковому домоволодіння разом зі спадкодавцем [PERSON] були зареєстровані: - її чоловік [PERSON] , [INFO] , - її син [PERSON] , [INFO] ; - невістка [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї виданою старостою с. Олександрівка Городненської сільської ради Одеської області від 13.11.2025 року №615 (а.с.11). А відтак, спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є : - чоловік [PERSON] [INFO] , шлюбні відносини між якими підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Городненською сільською радою Новоіванівського району Одеської області від 11.11.1960 року (а.с.19). - син [PERSON] , родинні відносини між якими підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Олександрівською сільською радою Болградського району від 19.06.1971 року (а.с.18). За результатами вивчення копії спадкової справи №170/03, заведеної 13.03.2002 року Болградською районною державною нотаріальною конторою щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.59) вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулися 13.03.2003 року чоловік [PERSON] та син [PERSON] (а.с.61-зворотна сторона) та 13.03.2003 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Олександрівка» у рівних частках по 1/2 (а.с.12). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом. Так, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] є такими, що прийняли спадщину після смерті своєї дружини/матері та фактично успадкували по 1/6 частці кожен (1/3:2) вказаного домоволодіння з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) 14 вересня 2024 року (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на належну йому частку житлового будинку (1/3 + 1/6) з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] є його син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Олександрівською сільською радою Болградського району від 19.06.1971 року (а.с.18) Згідно довідки виданою старостою с. Олександрівка Городненської сільської ради Болградської міської ради Одеської області від 13.11.2025 № 616 спадкодавець [PERSON] постійно проживав та була зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] з 11 листопада 1960 року по день своєї смерті [INFO] (а.с.13). На день його смерті в цьому спадковому домоволодіння разом зі спадкодавцем [PERSON] були зареєстровані: його син [PERSON] , [INFO] та невістка [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї виданою с. Олександрівка Городненської сільської ради Болградської міської ради Одеської області від 13.11.2025 року №617 (а.с.14). За результатами вивченням копії спадкової справи №26/2025 (а.с.72-114), заведеної 25.01.2025 року Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою звернувся 25.01.2025 року син [PERSON] (а.с.73). В матеріалах справи також наявний заповіт померлого [PERSON] складений 23.05.2014 року зареєстрований в реєстрі за № 57, з якого вбачається що [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] , [INFO] (а.с.77). Позивачем [PERSON] прийнято спадщину після смерті батька [PERSON] та нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 17979 гектарів, що розташована на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстроване в реєстрі №1282 (а.с.21). Разом з цим, постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. від 27.06.2025 - відмовлено позивачу [PERSON] , [INFO] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок (а.с.99-100). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. З огляду на матеріали спадкової справи, наявність заповіту на ім`я спадкоємця на все майно, видане на підставі цього заповіту свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, а тому позивач є спадкоємцем саме за заповітом, а не за законом після смерті батька [PERSON] .. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] є такими, що прийняли спадщину за заповітом, на підставі, що передбачена законом, після смерті свого батька та фактично успадкував 1/2 частку (1/3 +1/6 =3/6 або 1/2) вказаного домоволодіння з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . А відтак, син [PERSON] , [INFO] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] та за заповітом після смерті батька [PERSON] . Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу перелічених вище норм матеріального права, а саме ст.ст.1217, 1218, 1221, 1258, 1265, 1268 ЦК України, позивач [PERSON] , [INFO] як спадкоємець за заповітом вважається такими, що набув право на спадщину, що відкрилася після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та якому належав житловий будинок в розмірі 1/2 частки з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] та успадкував вказане домоволодіння. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial