Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказує, що ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» - суб`єкт господарювання, який створено у результаті здійснення заходів з відокремлення згідно з пунктом 13 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії». Постановою НКРЕКП від 14 червня 2018 року № 429 ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» у відповідності із Законом України «Про ринок електричної енергії» постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області. З 01 січня 2019 року [PERSON] приєдналась до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, оскільки продовжила споживати електричну енергію та письмові звернення щодо відключення об`єкту і наміру розірвати публічний договір відсутні. За адресою споживання електричної енергії: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Натомість, через несплату за користування електричною енергією відповідачкою по [ADDRESS] за період з 01.09.2019 року по 29.02.2024 року утворилась заборгованість на суму 20898,62 грн. На підставі переліченого просив суд стягнути з відповідача суму боргу у загальному розмірі 20898,62 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. Ухвалою суду від 06 січня 2026 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник позивача, Колісник Л.П., не висловила заперечень про розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Відповідачка, [PERSON] , будучи повідомленою про наявність позову АТ ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» до неї про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, своїм правом на подання відзиву на позов не скористалась. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Суд встановив, що [PERSON] є споживачем послуг електроенергії та електропостачання на побутові потреби, та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.06.2025 р. за адресою: [ADDRESS] , є власником нерухомого майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі постанови НКРЕКП від 14 червня 2018 року № 429 ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» у відповідності із Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14 березня 2018 року (ПРРЕЕ) - постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області. 01 січня 2019 року [PERSON] приєдналась до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, оскільки продовжила споживати електричну енергію та письмові звернення щодо відключення об`єкту і наміру розірвати публічний договір відсутні. У пп.1 п.6.2. договору зазначається , що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору. Відповідно до п.9.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність, передбачену Договором та чинним законодавством. Згідно розрахунку заборгованості за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Захисників Азовсталі буд. 14 секц.14, заборгованість за спожиту електричну енергію, за період 01.09.2019 року по 29.04.2025 р. складає 20898,62 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 4 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» споживач електроенергії несе відповідальність за порушення правил користування електричною енергією згідно діючого законодавства України. За змістом статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. За положеннями ст. 641, 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно з частиною третьою статті 205 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року, який діяв до 04 вересня 2025 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за період з 01.09.2019 року по 29.02.2024 року строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. Таким чином суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» загальної заборгованості в сумі 20898,62 грн. На підставі ст. 141 ЦПК судовий збір у розмірі 3028 грн., сплачений представниками позивача за подання даного позову до суду, слід також стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги».

Outcome: approved