Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

07 жовтня 2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (позивач) до [PERSON] (відповідач), в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 3601922 від 29.11.2021 в розмірі 26 104,82 грн, судовий збір 2422,40 та витрати на професійну правничу допомогу 13000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» отримало право вимоги за договором № 3601922 укладеним ТОВ «Мілоан» з відповідачем. Відповідач не виконав умови договору та має заборгованість 26 104,82 грн. У зв`язку з цим, позивач звертається до суду. 16 жовтня 2025 року судом відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте в позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, причину неявки не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив не подав. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 29.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3601922 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується копією договору, анкетою-заявою на кредит № 3601922, у якій міститься виклад процесу оформлення та розгляду заяви позичальника, прийняте рішення та погоджені умови кредитування; паспортом споживчого кредиту № 3601922, довідкою про ідентифікацію. За умовами цього договору, ТОВ «Мілоан» зобов`язується надати кредит у сумі 10000 грн строком на 15 днів (п.п.1.1., 1.2., 1.3.). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом до 14.12.2021 (п.1.4). Комісія за надання кредиту: 1100,00 грн (п.1.5.1.) Проценти за користування кредитом: 1875,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.5.2.). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). Відповідно до п. 2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до пункту 2.4.1 Договору Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. Розділом 2.3. врегульовано порядок пролонгації строку кредитування на пільгових у мовах та на стандартних умовах. Так, для продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник має сплатити комісію за управління та обслуговування по кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (п. 2.3.1.1. Договору). Для пролонгації на стандартних умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних базових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору (п. 2.3.1.2 Договору). Відповідно до п. 6.4. договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Згідно з п. 6.5. договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання виконало та перерахувало кредитні кошти [PERSON] , що підтверджується квитанцією від 29.11.2021. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене свідчить про належне укладення вказаного договору з [PERSON] , шляхом проставляння електронного підпису. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України). Відповідно до відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення, відповідач має заборгованість у сумі 26 104,82 грн, з яких: 9296,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 15708,82 грн заборгованість за процентами, 1100,00 грн заборгованість за комісією. 26 липня 2024 року між ТОВ Мілоан» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено Договір факторингу №26-07/2024, за умовами якого ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3601922 від 29.11.2021 на суму26 104,82 грн, з яких: 9296,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 15708,82 грн заборгованість за процентами, 1100,00 грн заборгованість за комісією. Вказане підтверджується договором факторингу, актом приймання-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників. Тлумачення ч.1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); факторингу (гл.73 ЦК України). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення права вимоги відповідач також не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за договором № 3601922 від 29.11.2021. Відповідачем існування заборгованості не спростовано, власного розрахунку суду не надано. Отже, відповідно до ст. ст. 526, 530, 1054 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованості за наданим кредитом. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, то судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача надав суду: Договір № 02-07/2024 про надання правової (правничої) допомоги, заявку на надання юридичної допомоги №84 від 01.07.2024, витяг з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025, відповідно до якого вартість послуг склала 13000,00 грн. Таким чином, представником позивача надані належні докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн. Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved