Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

1.Стислий виклад позовних вимог. 01.12.2025 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.03.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН») та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит №7164945 (далі - Договір, Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 7 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів відповідно до графіку. Договір укладено в електронній формі. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, а саме надав останньому грошові кошти в обсязі та у строк, визначених Договором. Відповідач не виконав умови Кредитного договору. 29.05.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено Договір відступлення права вимоги №97-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «МІЛОАН», в тому числі і до відповідача за Кредитним договором. Сума заборгованості відповідача за Договором становить 26 145,00 грн, з яких: 7 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредитку; 18 795,00 грн прострочена сума заборгованості за сумою відсотків; 350,00 грн прострочена сума заборгованість за комісією за видачу кредиту, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн і 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позовна заява з додатками подана через систему «Електронний суд». 2. Рух справи в суді. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 38). 05.12.2025 року з ЄДДР встановлено місце реєстрації відповідача (ас 39), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно ч.1 ст.27 ЦПК України. Ухвалою головуючої судді від 05.12.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 08.01.2026 року (ас 40-41). Ухвалою головуючої судді від 08.01.2026 року розгляд справи відкладено на 09.02.2026 року, від АТ КБ «ПриватБанк» витребувано інформацію, що містить банківську таємницю (ас 58-59). Учасники справи, які були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи (ас 66-68, 73), в судове засідання не з`явилися. 08.01.2025 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (ас 54). Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Суд ухвалив: проводити заочний розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно ч.ч.1, 4 ст.223, ч.1 ст.279 ЦПК України, на підставі ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України,у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 11.02.2026 року - дата складення повного судового рішення. 3. Встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження. Дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що 02.03.2023 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит №7164945, згідно умов якого відповідач отримав 7 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій та таких умовах: - сума кредиту - 7 000,00 грн (п.1.2.); - кредит надається строком на 105 днів - з 02.03.2023 року, який складається з пільгового та поточного періодів (п. 1.3.); - пільговий період складає 15 днів та завершується 17.03.2023 року (п.1.3.1.); - поточний період складає 90 днів з 18.03.2023 року по 15.06.2023 року (п.1.3.2.); - комісія за надання кредиту 350,00 грн (п.1.5.1.); - проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду - 105,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,10% за кожен день користування кредитом (п.1.5.2.); - проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 18 900,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.3.); - процентна ставка - фіксована (п1.6.). Кредитні кошти надані позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] *73 (п.2.1). Відповідач підписав Договір шляхом використання електронного підпису - одноразовим ідентифікатором J29503. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісію і проценти за користування кредитом у строк, встановлений Договором. Встановлено, що 29.05.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено Договір відступлення права вимоги №97-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «МІЛОАН», в тому числі і до відповідача за Кредитним договором. Сума заборгованості відповідача за Договором становить 26 145,00 грн, з яких: 7 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредитку; 18 795,00 грн прострочена сума заборгованості за сумою відсотків за період з 02.03.2023 року по 29.05.2023 року включно; 350,00 грн прострочена сума заборгованість за комісією за видачу кредиту. Встановлені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: Договором про споживчий кредит №7164945 від 02.03.2023 року (ас 8-13), графіком платежів за Договором (ас 13зв), Паспортом споживчого кредиту №7164945 (ас 14), довідкою ТОВ «МІЛОАН» від 10.09.2025 року (ас 15), Анкетою-заявою на кредит №7164945 (ас 15зв-16), платіжним дорученням № 94813529 від 02.03.2023 року (ас 16 зв), відомостями про щоденні нарахування та погашення (ас 17), випискою з особового рахунку да Договором (ас 18), розрахунком заборгованості за Договором (ас 18зв), Договором відступлення прав вимоги №97-МЛ від 29.05.2023 року з додатками (ас 19-23, 23зв-28), претензією від 04.11.2025 року (ас 29), інформацією з АТ КБ «ПриватБанк» (ас 69). 4. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за Договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. 5. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України). Згідно ч.1 ст.627 ЦК України та ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ч.1 ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). В ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1 ст.1056-1 ЦК України). Згідно ч.1ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позивачем доведено факт укладення 02.03.2023 року Договору між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем. Даний договір був укладений в електронній формі та підписаний його сторонами. 02.03.2023 року ТОВ «МІЛОАН» перерахував кошти в сумі 7 000,00 грн за Договором на наданий відповідачем картковий рахунок. Відповідач, уклавши з ТОВ «МІЛОАН» Договір, був ознайомлений з умовами кредитування, строком надання кредиту, терміном повернення коштів, процентами за користування кредитними коштами. Підписавши Договір, відповідач схвалив умови кредитування, що були запропоновані ТОВ «МІЛОАН». Всупереч умов укладеного кредитного Договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором, відповідачем належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Встановивши, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного Договору, який укладений між ТОВ «МІЛОАН» і [PERSON] , договір про відступлення прав вимоги, а також розрахунки, що підтверджують користування відповідачем кредитними коштами, які останнім не повернуті, суд доходить висновку, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем за Договором. Позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним Договором, презумпція правомірності якого не спростована. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ є підставними, обгрунтованими, а тому підлягають до задоволення. 7. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (2 422,40 грн). Оскільки позовна заява з доданими до неї матеріалами подані через підсистему «Електронний суд», то при подачі позову до суду ТОВ було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, який слід стягнути з відповідача на користь ТОВ, ураховуючи задоволення позовних вимог. Щодо заявлених позивачем, в особі представника, витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке. Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Сторона позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надала: Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (ас 30 зв), виписку з ЄДРЮО (ас 31), Договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року (ас 32), ордер на надання правничої допомоги (ас 32зв), акт №Д/7995 наданих послуг від 12.11.2025 року (ас 33), детальний опис до наданих послуг до акту №Д/7995 (ас 33). Представником позивача не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 8 000, 00 грн, які він просить стягнути з відповідача. Зокрема, не надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Згідно п.6 акта №Д/7995 наданих послуг від 12.11.2025 року, ТОВ зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок Виконавця протягом 1 року з моменту підписання Акту. Тобто станом на день подання позову в суд і на день ухвалення рішення у справі позивач не поніс жодних витрат на правничу допомогу, а тому за таких обставин суд доходить висновку, що у задоволенні вимоги ТОВ про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю таких вимог. Крім того, суд звертає увагу, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не є позовними вимогами в розумінні вимог ст. 4 ЦПК України.

Outcome: approved