Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

ТзОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 2 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір №02.02.2025-100000877, на підставі якого товариство надало особі кредит в сумі 20000грн на 217 днів із зобов`язанням повернути його разом із відсотками у строк до 06.09.2025р.; ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором; [PERSON] не повернув своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитом. Ураховуючи вказані порушення зобов`язання за кредитним договором [PERSON] на момент пред`явлення позову має заборгованість в сумі 66400грн, враховуючи суми прострочених платежів по тілу кредиту, по процентах, комісією та неустойкою; відтак просять стягнути вказану суму в користь товариства та понесені судові витрати. Відповідач подав до суду відзив, в якому проти позову заперечив та зазначив, що документи, подані до суду, не дають можливості встановити факт укладення договору, фактичного отримання кредитних коштів та правильності розрахунку боргу; позивач не надав кредитний договір з його підписом, підтвердження перерахування коштів, детальний розрахунок боргу, докази повідомлення про нарахування штрафів, а також інші належні докази відповідно до ст. 81 ЦПК України; просив відмовити у позові. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що було укладено кредитний договір №02.02.2025-100000877 від 02.02.2025р. в електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Окрім того відповідний номер телефону зазначений як контактний номер телефону відповідача в шапці відзиву на позовну заяву, що підтверджує належність зазначеного у кредитному договорі фінансового номеру телефона відповідачу. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору - 02.02.2025. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Просив позов задовольнити та розглядати справу в його відсутності. У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом установлено, що 2 лютого 2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №02.02.2025-100000877, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 20000грн строком на 217 днів, а він у свою чергу зобов`язувався повернути кошти із відсотками за користування. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] станом на день подачі позову заборгував позивачу 66400грн, з яких 20000грн основний борг, 31000грн проценти, 1800грн комісія за надання кредиту, 3600грн комісія за обслуговування кредиту, 10000грн неустойка. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом відповідач [PERSON] порушив умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. Зазначене підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Звертаючись з позовними вимогами, ТОВ «Споживчий Центр»просить серед іншого також присудити стягнути з відповідача неустойку за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 10000грн. У пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так як відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним кредитним договором під час дії воєнного стану, а відтак відсутні підстави для присудження до стягнення заявленої в позовних вимогах неустойки у загальному розмірі 10000грн. За таких обставин суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та слід стягнути із відповідача заборгованість за основною сумою боргу в сумі 20000грн, заборгованість за простроченими відсотками в сумі 31000грн, заборгованість за комісіями в сумі 1800грн та 3600грн, разом 56400грн, що передбачено у поданих ним розрахунках виходячи із законодавчих норм, у стягненні неустойки слід відмовити. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТзОВ «Споживчий центр» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 2422,4грн., що підтверджено наданою позивачем платіжною інструкцією від 07.10.2025р. Оскільки позовні вимоги ТзОВ «Споживчий центр» задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2059,04грн (56400грн х 100% : 66400грн= 85%; 2422,4 грн. х 85% = 2059,04грн).

Outcome: partial