Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

До суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторінгова Компанія «Укрглобал - Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості Зазначають, що 09.01.2024 року відповідно до укладеного кредитного договору №1225267 з ТОВ «Селфі Кредит» [PERSON] отримав кошти в сумі 1 000,00 грн., строком на 360 днів грн., шляхом переказу на її платіжну картку [NUMBER] емітовану АТ «А-Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5%; від суми кредиту за кожний день користування (912,5% річних). ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач порушив умови кредитного договору. 29.07.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс» укладено договір факторінгу № 29/07/2024. ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги за кредитним договором №1225267 від 09.01.2024 р. Просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 6 050,00 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 25.08.2025 відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час, місце слухання справи був належним чином повідомлений поштою, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не надіслав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, з огляду на таке. Судом встановлено, що 09.01.2024 року відповідно до укладеного кредитного договору №1225267 з ТОВ «Селфі Кредит» [PERSON] отримав кошти в сумі 1 000,00 грн., строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку [NUMBER] емітовану АТ «А-Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожний день користування (912,5% річних). ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується листом АТ «Акцент-Банк» від 17.12.2025 № 20.1.0.0.0/7-20251212/0183 про емітовану на ім`я відповідача картку та довідкою доданою до цього листа про рух коштів по рахунку відповідача. Натомість відповідач порушив умови кредитного договору, кошти не повернув, відсотки не сплатив. 29.07.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс» укладено договір факторінгу № 29/07/2024. ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги за кредитним договором №1225267 від 09.01.2024 р. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1 ст. 513 цього Кодексу правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачу надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості та надано термін для добровільного врегулювання зобов`язання, яка залишена без відповідного реагування. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору вимог закону. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Таким чином, як підтверджується наявними у справі доказами, відповідачем порушено умови кредитного договору, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту 1000 грн. та відсотки за користування кредитними коштами. При визначені суми заборгованості суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, наявні виписки з банківської карти відповідача, якою підтверджується отримання в позику, які долучені до матеріалі справи, оскільки відповідач не скористався процесуальним правом надати належні та допустимі докази щодо спростування заявлених позовних вимог в частині розміру заборгованості, яка виникла за час дії кредитного договору. Однак, суд не погоджується з розміром нарахованих позивачем відсотків за користування відповідачем кредитними коштами у зв`язку з таким. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року, доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про надання кредиту № 1225267 укладений 09.01.2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору щодо встановлення денної процентної ставки у 2,5% в порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1%. Як вбачається із розрахунку позивача, останнім були нараховані проценти за користування кредитом за період з 09.01.2024 до 29.07.2024 року. Отже, сума процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2030,00 грн. (1 000 грн. х 1% х 203 дні). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту у загальному розмірі 3030,00 грн., з яких: 1000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2030,00 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн., суд виходить з наступного. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Вимоги до форми та змісту договору про надання правової допомоги, закріплено статтею 27 зазначеного Закону. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами з наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості кожної окремо наданої послуги, з урахуванням її складності та обсягу, а не лише визначення загальної вартості наданої правової допомоги. Згідно положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною третьою статті 137ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Судом позов задоволено частково у загальному розмірі 3030,00 грн., що складає 50,08% від заявленого розміру 6050,00 грн. Ураховуючи часткове задоволення судом позовним вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 213,14 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у сумі 5008,00 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (10 000 грн. х 50,08%).

Outcome: partial