Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

В позові йдеться про те, що [PERSON] - мати позивача [PERSON] проживала та володіла дворогосподарством житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, будь яких документів на право власності на даний час на вказаний житловий будинок виготовлено не було, окрім страхового свідоцтва. Інших родичів, які б могли претендувати - не має. Звертає увагу на те, що відповідно до довідки Костринської сільської ради від 02.12.2024 №11 позивач за період 2007-2024 років проживав без реєстрації та відкрито, добросовісно доглядав за домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . На даний час вказане дворогосподарство не має власника, але позивач продовжує відкрито і безперервно володіти даним нерухомим майном, будь-яких інших осіб, що користуються вказаним об`єктом нерухомості не має. Позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Косаковський В.О. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі в якій також позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовної заяви не заперечує. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З виданого виконкомом Вишківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.05.2003 року, мати позивача [PERSON] , померла [INFO] , у віці 74 років, а отже з моменту смерті зазначеного спадкодавця відкрилася спадщина на усе належне померлій під час життя майно згідно ст.1220 ЦК України. Відповідно до страхового свідоцтва про добровільне страхування будівель серії [NUMBER] від 11.09.1987 [PERSON] уклала договір страхування будівель в [ADDRESS] . Тобто мати позивача була користувачем даних будівель станом ще на 1987 рік. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.08.2025 року - відомості відсутні. З довідки виданої Костринською сільською радою від 02.12.2024 № 11, вбачається що гр. [PERSON] , [INFO] , проживав, без реєстрації, доглядав за дворогосподарством, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З технічного паспорту на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] виданого ТОВ «БАЙТ» від 14 січня 2025 року № 4145, значиться замовник [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.ст. 16,328 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 344 ч.1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України визначено - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Відповідно до пункту 14 Постанови ВССУ виходячи зі змісту частини першої ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Судом встановлено, що мати позивача користувалась спірним нерухомим майном (щонайменше) з 1987 року, позивач після смерті матері продовжує відкрито та безперервно користуватися даним майном. Враховуючи те, що позивач добросовісно заволодів, відкрито та безперервно користується житловим будинком більше десяти років, що підтверджується встановленими під час судового розгляду обставинами, право власності на таке ні за ким не зареєстровано, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Зважаючи на викладені обставини, суд визнає, що за позивачем слід визнати право власності на вказане майно.

Outcome: approved