Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним і відповідачкою, який зареєстрований 15.10.2016 Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, актовий запис №122. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 жовтня 2016 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] [INFO] . Вони з відповідачкою спільно проживали до 20.05.2022 року, після чого відносини були фактично припинені, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим і наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.01.2026 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Від відповідачки [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 15 жовтня 2016 року Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, актовий запис №122. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Новобаварським районним у місті Харкові відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з положеннями частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що сторони проживають окремо з 2022 року, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть, тобто сім`я існує формально і фактично розпалась, що суперечить інтересам сторін. Згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, примиритися не бажає, відповідачка позов визнала. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. Суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства і інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка клопотань про зміну прізвища після розірвання шлюбу на дошлюбне не подавала. На підставі викладеного і

Outcome: approved