Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовною заявою про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, в якій просив суд компенсувати 1/2 частки середньо ринкової вартості від продажу автомобіля Ford Mondeo 2008 року випуску VIN: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , що був відчужений [PERSON] в сумі 118784,40 грн., та стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що з 30.08.2013 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час спільного проживання у шлюбі з відповідачкою було придбано будинок, що за адресою [ADDRESS] , та спірний автомобіль. Вказує, що тривалий час працює за кордоном та перебував у нормальних стосунках з відповідачкою, однак від спільних знайомих дізнався, що відповідачка розлучилася з ним. Зазначає, що після звернення до відповідачки з пропозицією подальшої долі рухомого майна, відповідачка повідомила, що спірний автомобіль був проданий без його згоди. Вказує, що йому не передавалися кошти від продажу автомобіля, а відповідачка відмовилася від компенсації йому частки від проданого автомобіля. Також вказує, що з метою визначення ринкової вартості автомобіля було замовлено експертне дослідження середньої ринкової вартості автомобіля, яка склала 237569 грн. Зазначає, спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, та був проданий без його згоди, а тому він має право на компенсацію 1/2 частики від його вартості. Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачка та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду із заявою згідно якої відповідачка позовні вимоги визнає в частині стягнення 1/2 середньоринкової вартості автомобіля, та просить відмовити у стягнення з відповідачки судових витрат, на професійну правничу допомогу, оскільки справа незначної складності і частка в майні подружжя позивача фактично була набута в момент купівлі майна. Відповідач не вчиняв жодних дій, які б призвели до порушення прав позивача і які, як наслідок, призвели до звернення останньої до суду з позовом, а тому враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката до важливості справи для інтересів сторін, складності та важливості справи, враховуючи критерій розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та відсутності, окрім наданого ордеру, у справі доказів щодо витрат на правничу допомогу, вважає за доцільне відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 30.08.2013 між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/3178/24 від 06.11.2024 був розірваний (а.с.11-12). З матеріалів справи встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі, ними було придбано - 07.03.2016, житловий будинок з земельною ділянкою, що за адресою [ADDRESS] , право власності на який було зареєстровано за позивачем, та 19.07.2024 спірний автомобіль Ford Mondeo 2008 року випуску, право власності на який було зареєстровано за відповідачкою, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя (постанова ВС у справі №595/324/17). У відповідності до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 5 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК відповідно до частин 2, З ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (крім майна, зазначеного в ст. 57 СК України). Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Враховуючи, що спірний автомобіль придбаний під час перебування позивача та відповідачки у шлюбі, то суд приходить до висновку, що автомобіль Ford Mondeo 2008 року випуску, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] є об`єктом спільної сумісної власності сторін позивача та відповідачки, як подружжя. Судом встановлено, що спірний автомобіль Ford Mondeo 2008 року випуску, відповідачкою був проданий на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу №002695 від 07.12.2024 та 10.12.2024 перереєстрований на іншу особу, що підтверджується матеріалами справи. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частинами 1-3 ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує доти, допоки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Так, згідно з висновком експертного дослідження №ЕД-19/118-25/13720-АВ від 12 вересня 2024 року середня ринкова вартість спірного автомобіля Ford Mondeo 2008 року випуску, типом кузова універсал, тип і об`єм двигуна дизель, 1753 см3 (74кВт), тип коробки передач механіка, станом на момент проведення дослідження (12.09.2025), становить 237568,69 грн. (а.с.15-17). Враховуючи, що відповідачка відчужила спірний автомобіль без згоди позивача, та виходячи із середньої ринкової вартості спірного автомобіля Ford Mondeo 2008 року випуску, компенсація половини вартості спірного автомобіля, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 118784,40 грн. Таким чином, визнання відповідачкою пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позову позивачем сплачено 1211,20 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією від 24.09.2025 №6457-3037-5917-0585 (а.с.6) Таким чином, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 605,60 грн., а з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved