Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 липня 2021 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідач за допомогою веб-сайту кредитодавця уклали електронний договір про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) № 275222-КС-001, у відповідності до умов якого ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надала [PERSON] грошові кошти у сумі 15000 грн., строком на 24 тижня терміном дії договору до 14 січня 2022 року. Акцептування пропозиції укласти договір про надання кредиту здійснено з використанням інформаційно-комунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та підписано електронним підписом за допомогою наданого [PERSON] одноразового ідентифікатору. У відповідності до умов договору № 275222-КС-001 від 30 липня 2021 року, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 грн. Таким чином, позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. Однак, з причини неналежного виконання умов договору, у відповідача сформувалась заборгованість у сумі 23729 грн. 50 коп., що складається з: заборгованості за тілом кредиту 11752 грн. 90 коп.; заборгованості за відсотками 11976 грн. 60 коп. Посилаючись на викладене, представник позивача просила суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення сповіщалась належним чином, про причини неявки не повідомила. Правом на подання відзиву не скористалась. Так, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Дійсно, як встановлено судом, 30 липня 2021 року [PERSON] через веб-сайт ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підписала електронний договір про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) № 275222-КС-001 та паспорт споживчого кредиту, ознайомилась із правилами надання споживчих кредитів. Згідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, що визначено ч. 1 ст. 638 ЦК України. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Таким чином, 30 липня 2023 року між сторонами в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» був укладений кредитний договір. У відповідності до умов договору (п. 1 Договору) ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало [PERSON] кредит на суму 15000 грн., строком на 24 тижня, з фіксованою денною процентною ставкою - 0,86586679, комісією 2250 грн., терміном дії договору до 14 січня 2022 року. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 33 000,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 3599,19 процентів. На виконання умов договору № 275222-КС-001 від 30 липня 2021 року, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 грн. Так, позивач на виконання умов договору та відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, надав грошові кошти відповідачу у користування, на умовах встановлених договором, а відповідач в свою чергу зобов`язалась повернути кредитні кошти та сплатити проценти. Таким чином ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» належним чином виконало свої зобов`язання за договором перед відповідачем [PERSON] . Однак, з причини неналежного виконання умов договору, у відповідача сформувалась заборгованість у сумі 23729 грн. 50 коп., що складається з: заборгованості за тілом кредиту 11752 грн. 90 коп.; заборгованості за відсотками 11976 грн. 60 коп. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, що передбачено ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Надання позивачем кредитних коштів відповідачу та користування ними підтверджується деталізованою випискою по рахунку за договором про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) № 275222-КС-001 від 30 липня 2021 року. Разом із тим, заявлена за розрахунком представника позивача заборгованість відповідачем не спростована, контр розрахунку не надано. За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягненню виниклої у відповідача заборгованості на користь позивача. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача при подачі позову до суду сплачений судовий збір у належному розмірі 2422 грн. 40 коп., згідно платіжної інструкції № 11365 від 15 серпня 2025 року. Отже, оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору у зазначеному розмірі, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved