Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

19.09.2025 року позивач [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , в інтересах якої діє представник адвокат Левківський Сергій Васильович, звернулася в Овруцький районний суд Житомирської області з позовом до відповідачів: 1. [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , 3. Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, що знаходиться за адресою: с.Гладковичі Коростенського району Житомирської області, вул.Репкіна, буд.5в, в якому просить розділити в натурі, перебуваючий у спільній частковій власності сторін житловий будинок в [ADDRESS] , припинити право спільної часткової власності, виділивши позивачу в окремий об`єкт (1) наступні приміщення: - веранда площею 6,8 м.кв., - коридор площею 3,0 м.кв., - кухня площею 10,0 м.кв., - кімната площею 9,3 м.кв., - кімната площею 11,5 м.кв., - кімната площею 14,9 м.кв., - кімната площею 23,3 м.кв., - коридор площею 9,9 м.кв., визнавши за нею право власності на вказані приміщення, мотивуючи тим, що житлове приміщення, яким користується позивачка, є ізольованим помешканням в житловому будинку та придатне для постійного проживання у ньому, експертом з інвентаризації нерухомого майна зроблено висновок про можливість виділення приміщень, яким користується позивачка; Гладковицька сільська рада не може вирішити цього питання в добровільному порядку, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] не оформляють і не хочуть оформляти спадщини на належну їм частину будинку, тому розподілити спірний житловий будинок в нотаріальному порядку не можливо. У встановлений судом строк відповідачі відзиву на позовну заяву не подали. Сторони, будучи належно повідомленими, в судове засідання не прибули. Позивач у позові просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач 1 та відповідач 3 подали заяви про визнання позову, просили справу розглянути за їх відсутності. Відповідач 2 заяв чи клопотань не подавала. Неявка сторін не перешкоджає судовому розгляду. Відтак, розглянувши вимоги та доводи позову, перевіривши законність визнання позову відповідачами 1,3, оцінивши та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. У 2020 році позивач [PERSON] зверталася до Овруцького районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] , Гладковицької сільської ради, [PERSON] про виділення в натурі частки житлового будинку, який належить співвласникам на праві спільної часткової власності і просила виділити їй в натурі 17/24 частини із спільної часткової власності на житловий будинок в с.Товкачі Овруцького району Житомирської області разом із господарськими спорудами. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11.01.2024 року у справі № 286/1539/20, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ), яка проживає в [ADDRESS] , до [PERSON] , Гладковицької сільської ради, [PERSON] про виділення в натурі частки житлового будинку, який належить співвласникам на праві спільної часткової власності та виділення позивачці в натурі 17/24 частин із спільної часткової власності на житловий будинок по [ADDRESS] , відмовлено за безпідставністю з мотивів того, що спірний житловий будинок є двоквартирний, і виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється, проте позивачем пред`явлено позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України, а позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України вона не заявляла. При цьому рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11.01.2024 року у справі № 286/1539/20 встановлено наступні обставини: Позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом серії ННН №129601 від 12.08.2019 та серії ННН №129526 від 19.07.2019, належить 7/20 та 13/20 частин в праві власності на житловий будинок в [ADDRESS] . Право власності зареєстровано за позивачем у встановленому законом порядку. Поряд з тим, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.08.2019 з індексним номером 177129855 за позивачем зареєстровано право власності на спірний будинок у частці 7/120, а не 7/20 як у свідоцтві про право на спадщину за законом серії ННН №129601 від 12.08.2019. Лист Гладковицької сільської ради №Ч-25 від 24.02.2020 свідчить про відмову у виділенні частини житлового будинку [PERSON] по причині відсутності підстав у органів місцевого самоврядування для самостійного виділення в окрему (індивідуальну) частку частини житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки поділити нерухоме майно можливо лише у разі визначення технічної можливості виділення в натурі частки нерухомого майна. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами житловий будинок [ADDRESS] двохквартирний та має окремі входи. Однак, при цьому, згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ННН №129601 від 12.08.2019 7/20 частин житлового будинку в [ADDRESS] становить квартиру [ADDRESS] . Тобто, інша частина частка квартири [ADDRESS] , є не визначеною. У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з наявної у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.09.2025 з індексним номером 444209251 за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на спірний будинок у частці 7/120 та 13/20. Позивач стверджує, що частина належна їй на праві спільної часткової власності житлового будинку по [ADDRESS] , якою вона фактично користується, складається із наступних приміщень: веранди площею 6,8 м.кв., коридору площею 3,0 м.кв., кухні площею 10,0 м.кв., кімнати площею 9,3 м.кв., кімнати площею 11,5 м.кв., кімнати площею 14,9 м.кв., кімнати площею 23,3 м.кв., коридору площею 9,9 м.кв., що відповідає відомостями технічного паспорту. Саме ці приміщення житлового будинку вона просить виділити їй в окремий об`єкт нерухомості, попередньо розділивши в натурі спірний житловий будинок між співвласниками та припинивши на нього право спільної часткової власності. Однак висновку спеціаліста/експерта щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна в натурі та виділення частки спірного житлового будинку в окремий об`єкт нерухомого майна у складі приміщень відповідно до заявлених позовних вимог матеріали справи не містять та позивачем суду не надано. Водночас, про склад приміщень тієї частини спірного житлового будинку, якою користуються відповідачі, у позові не зазначено і в цій частині позовних вимог не уточнено. Відповідно до ст.ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно з ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ЦК України встановлено порядок виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, а статтею 367 ЦК України порядок поділу майна, що є у спільній частковій власності Так, згідно з ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. (ч.1) Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу неподільна річ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. (ч.2) У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. (ч.3) Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. (ч.4). У відповідності до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. (ч.1) У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. (ч.2) Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. (ч.3) В обох випадках - виділ частки із майна чи поділ майна - законом передбачено укладення договору в письмовій формі, який підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зокрема відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору; пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Позивачем не надано суду доказів її звернення до інших співвласників - відповідачів з пропозицією укласти договір про поділ майна чи виділ частки із майна та нотаріально його посвідчити, а відповідачі відмовилися укласти такий договір. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує і висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В пункті 6 постанови від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частку будинку з самостійними виходами (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. У позові позивач просить розділити в натурі, перебуваючий у спільній частковій власності сторін житловий будинок в [ADDRESS] , припинити право спільної часткової власності, виділивши позивачу в окремий об`єкт (1) наступні приміщення: - веранда площею 6,8 м.кв., - коридор площею 3,0 м.кв., - кухня площею 10,0 м.кв., - кімната площею 9,3 м.кв., - кімната площею 11,5 м.кв., - кімната площею 14,9 м.кв., - кімната площею 23,3 м.кв., - коридор площею 9,9 м.кв., визнавши за нею право власності на вказані приміщення. Згідно з наявним у матеріалах справи технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 21.08.2019 року, складеним ФОП [PERSON] , спірний житловий будинок, 1979 року побудови, загальною площею 125,90 м.кв. житловою площею 71,70 м.кв., складається з двох груп житлових приміщень: І (Перша) - загальною площею 37,20 м.кв. житловою площею 12,70 м.кв., до складу якої входять: веранда площею 7,5 м.кв., коридор площею 4,1 м.кв., кладова площею 3,8 м.кв., кухня площею 9,10 м.кв., кімната площею 12,7 м.кв.; ІІ (Друга) - загальною площею 88,70 м.кв., житловою площею 59 м.кв., до складу якої входять: веранда площею 6,8 м.кв., коридор площею 3,0 м.кв., кухня площею 10,0 м.кв., кімната площею 9,3 м.кв., кімната площею 11,5 м.кв., кімната площею 14,9 м.кв., кімната площею 23,3 м.кв., коридор площею 9,9 м.кв. Як вбачається із плану будинку ці дві групи житлових приміщень є відокремленими та мають окремі входи. Однак, відомостей про те, що ці дві групи приміщень квартири є ізольованими об`єктами нерухомості і мають окремі комунікації, а відтак, є технічна можливість поділу будинку в натурі на дві окремі житлові будівлі матеріали справи не містять. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Заявляючи позовні вимоги про розподіл житлового будинку в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України, позивачем фактично пред`явлено вимогу про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок за правилами статті 364 ЦК України без доведення належними та достатніми доказами технічної можливості такого виділення в окремий об`єкт, як і без доведення належними та достатніми доказами технічної можливості поділу на два окремі житлові об`єкти. Обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, так як поняття «виділ» і «поділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Оскільки спірне майно житловий будинок належить на праві спільної часткової власності декільком співвласникам у виді двох квартир конкретної площі, виділ цього майна для позивача є неможливим. Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 28.07.2021 року у справі № 310/7011/17. Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, враховуючи в тому числі і суперечності у частках, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1527,50 грн. в дохід держави.

Outcome: dismissed