Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

У квітні 2025 Геник П.З. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє Мельника Ю.Л., треті особи: приватний виконавець Лисенко Ю.О., приватний нотаріус Скосарєва В.В., Центральна адміністрація Дніпропетровської міської ради, [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири недійсним та скасування державної реєстрації права власності на квартиру. Позов мотивований тим, що 06.10.2022 відповідач [PERSON] здійснив відчуження квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності, шляхом укладення договору дарування. Зазначену квартиру [PERSON] (дарувальник) подарував, безоплатно передав у власність своїм малолітнім дітям (обдарованим): [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , а обдаровані прийняли по 1/2 (одній другій) частині кожній, квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 2 Договору дарування сторони оцінили дарунок в сумі 100 000грн. При укладенні договору дарування законним представником малолітніх дітей виступала їх мати [PERSON] , дружина відповідача [PERSON] . Після укладення договору дарування відповідач [PERSON] залишився зареєстрованим у спірній квартирі. Позивач вважає вищезазначений договір дарування квартири таким, що підлягає визнанню недійсним, оскіьки має ознаки фіктивності, який створено без наміру створення правових наслідків. Дарування спірної квартири відповідач [PERSON] здійснив у той час, коли у нього настав строк виконання грошових зобов`язань, та після звернення одного з кредиторів до суду про стягнення боргу. Провадження у цивільній справі №204/4390/22 про стягнення з [PERSON] суми боргу було відкрито 15.07.2022. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2023 по справі №204/4390/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 300 000 доларів США 00 центів, 3% річних від простроченої суми у розмірі 24 213 доларів США 70 центів. Крім того, на момент відчуження квартири у [PERSON] існували ще не виконані грошові зобов`язання, у тому числі і перед [PERSON] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 по справі №204/5445/22 з [PERSON] стягнуто на користь кредитора заборгованість за договором позики від 04.09.2017у розмірі 20655115,48грн. Після набрання сили судовим рішенням по справі №204/4390/22, приватним виконавцем Лисенко Ю. О. 24.04.2023 було відкрито виконавче провадження №71650973 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості. Пізніше виконавче провадження було об`єднано із виконавчим провадженням про стягнення боргу на користь [PERSON] . Під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання судових рішень приватний виконавець виявив та звернув стягнення на майно боржника: земельні ділянки кадастрові номери 1223285000:02:024:0305, 1223285000:02:024:0306, площами по 0,24га, вартість продажу по 290 500 грн. за кожну ; - нежитлову будівлю та споруди, загальною площею 619,6 кв.м.,у [ADDRESS] , вартість продажу 2 984 800 грн. Проте, усього від реалізації майна боржника отримано лише 3 565 800 грн., які були розподілені між стягувачами, проте їх явно недостатньо для повного погашення боргу. Залишок боргового зобов`язання [PERSON] , яке підлягає примусовому стягненню станом на 02.04.2025 року становить: на користь [PERSON] 323 917,84 доларів США, на користь [PERSON] 20 652 405,31грн. Таким чином, за рахунок виявленого майна боржника було погашено приблизно десяту частину суми боргу. З огляду на наведені обставини вважає, що договір дарування квартири був направлений на недопущення звернення стягнення на квартиру боржника, що порушило майнові інтереси позивача. Отже, відповідач [PERSON] , який відчужив майно на підставі договору дарування на користь своїх дітей після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси позивача і направлений на недопущення звернення стягнення на майно відповідача, а тому вказаний договір має усі ознаки фіктивного і має бути визнаний судом недійсним. Ухвалою судді від 10.04.2025 відкритозагальне позовне провадження у справі (а.с.41). Ухвалою суду від 11.04.2025 у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] адвоката Леонтенко В.В. про забезпечення позову відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.07.2025 ухвалу суду від 11.04.2025 скасовано та заяву про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє законний представник [PERSON] та будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії щодо відчудження, у тому числі шляхом укладання договорів, кварири [ADDRESS] , до набрання законної сили судовим у даній спраі. Ухвалою суду від 12.05.2025 залучено Центральну адміністрацію Дніпропетровської міської ради, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (а.с.97). Ухвалою суду від 10.06.2025 замінено статус учасника справи -відповідача [PERSON] на законного представника (мати) малолітніх відповідачів - [PERSON] , [PERSON] (а.с.150). Ухвалою суду від 18.07.2025 клопотання адвоката Горохова К.К., який діє в інтересах [PERSON] задоволено. Залучено до участі у цивільній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] (а.с.174). Протокольною ухвалою суду від 11.09.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, при цьому зазначив, що зобов`язання у [PERSON] виникли перед позивачем, а також третьої особою за борговими розписками ще задовго до відчуження належного йому майна, а тому даному правочину притаманні усі ознаки фраудаторного. 26.05.2025 надав відповідь на відзив. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, правом надати відзив не скористався. Представник законного представника малолітніх [PERSON] адвокат Горб О.В. 09.05.2025 надав суду відзив на позов, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві та пояснив, що позивач приховує обставини про зняття арешту з об`єкта дарування, які були предметом розгляду в рамках цивільної справи № 204/4390/22, яку просив дослідити в судовому засіданні. Також заперечується фіктивність правочину, обґрунтовуючи це його формальною відповідністю закону, наявністю іншого майна у боржника та посиланням на форс-мажорні обставини. Таким чином, вищевикладені обставини, свідчать про те, що договір дарування квартири не містить ознак фраудаторності, порушення загальних засад цивільного законодавства (п.6 ч.1 ст.3, ч.4.2,3 ст. 13 ЦК України), з огляду на що не може кваліфікуватись як фіктивний (ст.234 ЦК України). Його довірителька вважає, що з боку [PERSON] на час виникнення спірних відносин, 06.10.2022, у період дії форс-мажорних обставин, по відношенню до кредитора він діяв добросовісно, розсудливо та економічно обґрунтовано. На жаль, дія форс-мажорних обставин призвела до падіння ринку нерухомості в Україні і, як наслідок, зниження її вартості. Ці обставини є об?єктивними і розповсюджують свою дію на всіх учасників правовідносин. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Горохов К.К. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив позов задовольнити у повному обсязі. Інші треті особи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, від органу опіки та піклування надійшов лист щодо розгляду справи без їх участі, та прийняти рішення, яке найкраще відповідає інтересам дітей. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справ, в т.ч і справи № 204/4390/22, дослідивши наявні у ній письмові докази, судом встановлено наступне. 06.10.2022 відповідач [PERSON] зійснив відчуження квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності, шляхом укладення договору дарування. Зазначену квартиру [PERSON] подарував своїм малолітнім дітям : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В пункті 1 Договору дарування вказано, що дарувальник безоплатно передав у власність, а обдаровані прийняли по 1/2 (одній другій) частині кожній, квартиру [ADDRESS] , надалі квартира. Опис об`єкта: 1-коридор, 2-коридор, 3-житлова, 4-ванна, 5-житлова, 6-коридор, 7-санвузол, 8-дитлова, 9-житлова, 10-кухня, І-лоджія. Загальна площа квартири складає 180,1 кв.м., житлова площа квартири складає 105,8кв.м. Згідно п. 2 Договору дарування сторони оцінили дарунок в сумі 100 000 грн. При укладенні договору дарування законним представником малолітніх дітей виступала їх мати [PERSON] , який посвідчено нотаріально(а.с.7-9). Здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вищевказану квартиру за новими власниками: на 1/2 частину за [PERSON] , [INFO] , та на 1/2 частину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Витягу (а.с.10). Згідно отриманої на запит суду відповіді з ЄДДР від 11.04.2025 при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.40). Згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2023 по справі №204/4390/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 300 000 доларів США 00 центів, 3% річних від простроченої суми у розмірі 24 213 доларів США 70 центів, рішення набрало чинності 21.04.2023. За рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 по справі №204/5445/22 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 04.09.2017 у розмірі 20655115,48грн.(а.с 166-171), Згідно листа приватного виконавця Лисенко Ю.О. адресованого адвокату Леонтенко В.В. від 02.04.2025 зазначено, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №72257765 до складу якого входить ВП №71650973 з виконання виконавчого листа № 204/4390/22 від 18.04.23, виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 300 000 доларів США 00 центів, 3% річних від простроченої суми у розмірі 24 213 доларів США 70 центів та ВП №72254435 з виконання виконавчого листа № 204/5445/22 від 09.05.2023, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 04.09.2017 у розмірі 2 065 5115,48грн (а.с.12-13). Також приватним виконавцем зазначено, що боржником [PERSON] зареєстроване майно: -земельна ділянка з цільовим призначенням; для ведення особистого селянського госопарства, кадастровий номер 0110391400:01:002:0379, площа 1,9981га що розташована за адресою: АРК, м.Алушта; - дві земельні ділянки, кадастровий номер 1223285000:02:024:0305, площею 0,24га, та №1223285000:02:024:0306, площею 0,24га, за адресою: [ADDRESS] , які були реалізовані під час виконання судовго рішення; - нежитлову будівлю та споруди, загальною площею 619,6 кв.м., складається з: будинок покраски та сушки автомобілів літ. П-2, загальною площею 619,6 (шістсот дев`ятнадцять цілих шість десятих) квадратних метрів, навіс (тимчас.) літ. Ю, зливна яма №11, в загальному користуванні : ворота № 8, огорожа № 5, асфальтна площадка 1. Адреса: [ADDRESS] , яке було реалізовано під час виконання судовго рішення, що підтверджується копіями актів про проведені електронні торги. Згідно даних ТСЦ МВС за [PERSON] також зареєстровано транспортний засіб Volkswagen PASSAT, 2018 р/випуску, номерний знак [NUMBER] , який 01.05.2023 постановою приватного виконавця оголошено у розшук. Також приватним віконавцем [PERSON] на адвокатський запит, зазначено, що залишок боргового зобов`язання [PERSON] , яке підлягає примусовому стягненню на користь [PERSON] 323 917,84 доларів США, на користь [PERSON] 20 652 405,31грн.(а.с.13 на звороті). Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. За ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 2 статті 719 ЦК України обумовлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття ( ч. 1 ст.722 ЦК України). У відповідності до положень ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України, на чому ґрунтується вимога сторони, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які передбачені цим правочином. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.10.2022 відповідач [PERSON] зійснив відчуження квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності, шляхом укладення договору дарування. Зазначену квартиру [PERSON] подарував своїм малолітнім дітям : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в інтересах яких діяла мати [PERSON] по частки кожній (а.с.7-8). Пунктом 9 договору дарування зазначено, що сторони домовились, що прийняття дарунку слід вважати одержання оригінального примірника цього договору після нотаріального посвідчення. Договір укладався за згодою органу опіку та піклування , що підтверджується розпорядженням Голови Центральної адміністрації ДМР від 06.10.2022. про дозвіл на здійснення правочину п.7 договору. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу квартири Обдаровуваній.В пункті 1 Договору дарування вказано, що дарувальник безоплатно передав у власність, а обдаровані прийняли по 1/2 (одній другій) частині кожній. Таким чином, прийняття Обдаровуваною від Дарувальника примірника договору дарування свідчить про те, що передача майна за договором дарування відбулась, а так само свідчить про реальне настання правових наслідків, що були обумовлені цим договором.Крім того, відповідно до наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.03.2025, державним реєстратором: приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Скосарєвою В.В. зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по частки на підставі спірного договору дарування від 06.10.2022 право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.10).З огляду на встановлені судом обставини, судом відзначається, що правова природа укладеного між відповідачами договору дарування та визначені в ньому істотні умови договору не суперечать вимогам цивільного законодавства, які визначають порядок укладення даного виду договору, оскільки, відповідачі [PERSON] та [PERSON] як Обдаровувані за спірним договором дарування набули право спільної часткової власності на дарунок: об`єкт житлової нерухомості - квартиру [ADDRESS] , що підтверджується реєстрацією речового права - права власності за ними на зазначений об`єкт нерухомого майна, який згідно відомостям, зазначеним в тексті самого договору дарування (п.6 Договору) на момент укладення договору дарування під забороною (арештом) не перебував. В свою чергу, звертаючись до суду з зазначеним позовом позивач [PERSON] просить визнати недійсним договір дарування квартири, укладений 06.10.2022 між відповідачами, посилаючись на положення ст. ст. 203, 215, 234 ЦК України, та зазначаючи як на підстави позову, що зазначений договір дарування спірної квартири вчинено фіктивно, з метою виключення цього майна із загального обсягу майна, на яке може бути звернуто стягнення на виконання судового рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2023 року по справі №204/4390/22 за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 300 000 доларів США 00 центів, 3% річних від простроченої суми у розмірі 24 213 доларів США 70 центів . Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчиняють жодних дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування жодних наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. При цьому, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань за договором; приховування справжніх намірів учасників правочину. Ознака вчинення його (правочину) лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. В той же час, якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, в свою чергу, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України), розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із аналізу змісту положень ст.4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України слідує, що право на судовий захист пов`язане виключно з порушенням суб`єктивного права позивача, та за змістом зазначених вище положень Закону, суд захищає лише порушені права позивача, при цьому, на позивача [PERSON] поряд з обов`язком довести факт порушення свого суб`єктивного права відповідачем, також покладено обов`язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків, тобто, із цих положень випливає необхідність доведення таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його суб`єктивного права відповідачем. З огляду на зазначене, суд вважає, що на порушення вимог процесуального закону позивачем не надано належних та допустимих доказів того, шо спірний договір дарування від 06.10.2022 укладено між відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Спірний правочин укладено в належній формі, сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов. Згідно пункту 9 договору дарування сторони домовились, що право власності у Обдарованих на дарунок виникає з моменту його прийняття (нотаріального посвідченя, державної реєстрації договору). Прийняття дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після нотаріального посвідчення. Договір укладався за згодою органу опіки та піклування, про що зазначено у п.7 Договору. Вказана обставина також підтверджує, що оспорюваний позивачем договір дарування носив реальний характер та був направлений на досягнення правового результату. Крім того, судом враховано, що квартира [ADDRESS] , є єдиним місцем реєстрації та мешканням двох малолітніх доньок: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується долученою позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 125.03.2025, таким чином окрім зазначеної вище квартири, нерухомості для мешкання родина [PERSON] та їх малолітні діти не мають. Права мешкаючих з батьками неповнолітніх дітей захищені ст. 8, 18 Закону України «Про охорону дитинства». Так, вобґрунтування позиції «фіктивності» правочину позивачем зазначає, що нібито договір дарування квартири був спрямований на недопущення зверненнястягнення на квартиру боржника» («фраудаторний» правочин) , а також те, що відповідач залишився зареєстрованим у спірній квартирі. Наявність родинних зв`язків між відповідачами, а також факт реєстрації [PERSON] у подарованій квартирі, не свідчать про фіктивність укладеного правочину. Крім того, зарішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2023 у справі №204/4390/22, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 300 000 доларів США 00 центів, 3% річних від простроченої суми у розмірі 24 213 доларів США 70 центів, рішення набрало законної сили 18.04.2023.Згідно рішенням суду, яке було надано представником третої особи [PERSON] адвокатом Гороховим К.К.встановлено, що За рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 по справі №204/5445/22 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 04.09.2017 у розмірі 20655115,48грн.(а.с 166-171), рішення набрало законної сили 28.04.2023,в той час як договір дарування квартири був укладений [PERSON] 06.10.2022. Варто зауважити, що судом було досліджено матеріали цивільної справи №204/4390/22, провадження 2-з/204/143/22, за даним провадженням ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2022 було застосовано заходи забезпечення позову, накладено арешт на майно [PERSON] а саме: -земельні ділянки місця розташування: Кадастровий номер 1210100000:07:167:0020, цільове призначення: автотехобслуговування, площа: 0,2182 га.; - нежитлову будівлю та споруди за адресою: [ADDRESS] ; на спірну квартиру [ADDRESS] ; За клопотанням [PERSON] ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.22 у справі №204/4390/22 було замінено заходи забезпечення позову, шляхом зняття арешту: з квартири [ADDRESS] та накладено арешт на дві земельні ділянки, кадастровий номер 1223285000:02:024:0305, площею 0,24га, та №1223285000:02:024:0306, площею 0,24га, за адресою: [ADDRESS] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2022 ухвалу суду від 27.09.2022 залишено без змін. Також судами було зазначено, що судом першої інстанції встановлено, що предметом позову є стягнення боргу та 3 відсотків річних у сумі 324 238,36 доларів США, що дорівнює 9485 560,80 грн за курсом НБУ станом на 29 червня 2022 року. Згідно з довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості, а саме: - земельної ділянки, кадастровий номер 1223285000:02:024:0305 вбачається, що вона становить 2524 913,20 грн; -земельної ділянки, кадастровий номер 1223285000:02:024:0306 вбачається, що вона становить 2 524 913,20 грн, загалом 5 049 826,40 грн (а.с.81-83,84-86) . Згідно з довідки про оцінку вартості об`єкту нерухомості нежитлової будівлі та споруди за адресою [ADDRESS] , вартість оцінки об`єкта становить 5 483 222,12 грн, вартість земельної ділянки становить 624 128,75 грн (а.с.78-80). Тобто, вартість нерухомого майна та земельних ділянок в сукупному розмірі є більше розміру заборгованість, яка є предметом позову. Також, судами було враховано, що квартира [ADDRESS] , є єдиним місцем мешканням не тільки відповідача [PERSON] , а його дружини [PERSON] та двох його неповнолітніх доньок: [PERSON] та [PERSON] . Як свідчать інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 серпня 2022 року, окрім зазначеної вище квартири, нерухомості для мешкання родини [PERSON] та їх неповнолітніх дітей не мають. Права мешкаючих з батьками неповнолітніх дітей захищені ст. 8, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12, 16, 27 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, можно зробити висновок, що на момент укладання договору дарування вказаної квартири (06.10.2022), боргові зобов?язання [PERSON] були забезпечені відповідним арештованим майном, вартість якого з відсотками забезпечувала задоволення усіх вимог позивача - [PERSON] , що підтверджено ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 27.09.2022 та Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2022 по справі N?204/4390/22. Крім того, варто зазначити, що на час укладення та посвідчення спірного правочину(06.10.2022) рішення суду про стягнення з [PERSON] суми боргу на користь [PERSON] ухвалено не було, судом лише 15.07.2022 відкрито відкрито провадження у справі. Рішення суду на користь [PERSON] ухвалено також лише у березні 2023року .Таким чином квартира, зазначена в оспорюваному договорі, не була предметом застави (іпотеки) або іншим чином обтяжена за вищевказаним кредитним зобов`язанням. Більш того, наявність боргових зобов`язань [PERSON] перед позивачем не є безумовною підставою для обмеження розпорядження ним своїм нерухомим майном, Правова позиція Верховного Суду України від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, на яку посилається представник позивача, як на обґрунтування своїх позовних вимог, судом не може бути прийнята до уваги, оскільки у справі, що була предметом перегляду суду касаційної інстанції, на час укладення договору відчуження майна вже існувало рішення суду про стягнення з власника цього майна грошових коштів, а також відкрито виконавче провадження. Як вбачається з долученої позивачем копії постанови приватного виконавця Лисенко .О., ним лише 24.04.2023 відкрито ВП №71650973 з виконання виконавчого листа № 204/4390/22 від 18.04.23, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 300 000 доларів США 00 центів, 3% річних від простроченої суми у розмірі 24 213 доларів США 70 центівщо(а.с.11). Критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного у Постанові від 01.04.2020 у справі N?182/2214/16-ц, зокрема є те, що після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунокякого він може відповідати за своїми зобов?язаннями перед кредитором. Листом приватного виконавця, який вже досліджувався судом, в межах виконавчого провадження встановлене інше майно, що належить боржнику [PERSON] , а саме: земельна ділянка, кадастровий номер 0110391400:01:002:0379, загальною площею: 1,9981 га та автотранспортний засіб - легковий автомобіль VOLKSWAGEN, модель PASSAT,2018p, VIN: [NUMBER] , номерний знак: [NUMBER] . Таким чином, вищевикладені обставини, свідчать про те, що договір дарування квартири не містить ознак фраудаторності, порушення загальних засад цивільного законодавства (п.6 ч.1 ст.3, ч.4.2,3 ст. 13 ЦК України), тому не може кваліфікуватись як фіктивний (ст.234 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, позивачем в порушення вимог процесуального закону не надано належних та допустимих доказів того, шо спірний договір дарування від 06.10.2022 укладено між відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. На час укладення договору дарування право власності [PERSON] на спірну квартиру ніким не оспорювалось, під арештом, забороною та в іпотеці квартира не перебувала, рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , та [PERSON] грошових коштів ухвалено не було, крім того в рамках справи № 204/4390/22 було забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно [PERSON] та судами враховано, що вартість нерухомого майна та земельних ділянок в сукупному розмірі є більше розміру заборгованості, яка є предметом позову. Отже, на момент укладання договору дарування вказаної квартири(06.10.2022), боргові зобов?язання [PERSON] були забезпечені відповідним арештованим майном, вартість якого з відсотками забезпечувала задоволення усіх вимог [PERSON] , що підтверджено ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 27.09.2022 та Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2022 у справі 204/4390/22., у зв`язку з чим на момент укладення правочину були відсутні підстави для заборони власнику розпоряджатися належним йому майном та вчиняти щодо нього (майна) будь-які угоди. Варто також звернути увагу, що зазначена квартира є єдиним житлом малолітніх дітей [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не надано доказів та не доведено підстав, передбачених ст. 234 ЦК України, для визнання спірного договору дарування фіктивним. З огляду на зазначене, суд вважає, що на порушення вимог процесуального закону позивачем не надано належних та допустимих доказів того, шо спірний договір дарування від 06.10.2022 укладено між відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. За таких обставин суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що укладення відповідачами спірного договору дарування порушує його (позивача) права. З огляду на викладене вище, дослідивши зібрані по справі докази, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши при цьому їх (доказів) належність, допустимість та достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 06.10.2022 року, як такий, що не грунтується на законі та доказах, - задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed