Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 листопада 2020 року в сумі 120603,78 грн, яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом 94929,84 грн; заборгованість за відсотками 25673,94 грн, а також судових витрат у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач 01 листопада 2020 року приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. Таким чином, станом на 13 жовтня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 120603,78 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 26 листопада 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 45000 грн. Вказує, що відповідач 01 листопада 2020 року не звертався до позивача із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а підпис на анкеті-заяві не належить відповідачу. 08 березня 2025 року відповідачу стало відомо про здійснення списань з невідомого йому банківського рахунку та він звернувся до чергової частини відділу поліції №3 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області із заявою. 28 березня 2025 року було відкрито кримінальне провадження №12025042140000389 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Відповідач також звернувся до позивача з усною заявою про шахрайські дії стосовно списань з рахунку, на що було отримано повідомлення про підтвердження інформації щодо шахрайських дій. Відповідач ніколи не встановлював на свій мобільний пристрій та не використовував додаток ABank24, тому фактично не міг підписувати Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував у разі укладання з банком правочину наявність між сторонами договірних відносин щодо укладення кредитного договору та ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Також відсутні будь-які докази щодо видачі за вказаним договором віртуальної платіжної картки та встановлення відповідного кредитного ліміту і його суми. Розрахунок заборгованості не містить відомостей про номер відкритого рахунку за даним договором, що позбавляє можливості вирішити питання щодо стягнення з відповідача фактично отриманих та використаних позичальником коштів. Позивачем не доведено факту видачі саме відповідачу кредитних коштів у заявленому розмірі, а також відповідно і користування ними, а тому відсутні підстави для їх стягнення. Факт заволодіння персональними даними фізичної особи підтверджений банком і слідством, службове розслідування банком не проведено, дані щодо генерації ЕЦП посадовими особами банку, строку дії даного ЕЦП, банком не надані, відомостей чи був діючим ЕЦП за відсутності актуалізації банком даних клієнта з 2020 року по дату звернення до суду та спірний період банком до суду не надано з урахуванням інформації, зазначеної в паспорті споживчого кредиту, що «інформація зберігає свою чинність до 01 липня 2021 року». Виписка по картці є неналежним і недопустимим доказом, оскільки не містить необхідної інформації для встановлення реального суб`єкта, який здійснив спірні транзакції. У відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 04 грудня 2025 року, представник позивача зазначає, що паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено, а саме його зазначено особисто відповідачем в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яку він підписав власноруч. На підтвердження вірності розрахунку в матеріалах справи наявна банківська виписка, де в тому числі відображено використання відповідачем кредитного ліміту. Також до позову було додано довідку про видачу картки та довідку про встановлення/зміну кредитного ліміту. Ініціатором встановлення/зміни кредитного ліміту може бути як банк, так і сам клієнт, та заборгованість виникла в результаті витрачання кредитних коштів, а встановлення кредитного ліміту є лише можливістю їх використання, а не обов`язком клієнта. 25 грудня 2025 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача [PERSON] зазначила, що твердження позивача про те, що відповідачем нібито підписано паспорт споживчого кредиту спростовуються наведеною у запереченнях судовою практикою. Доданий до матеріалів справи Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не може бути належним доказом. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. В анкеті-заяві від 01 листопада 2020 року відповідач зазначив, що він згоден з тим, що дана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.8). Також до позовної заяви долучено тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена», витяг з умов та правил надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору, та паспорт споживчого кредиту (а.с.9, 20-27). Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по картці, яка належить відповідачу (а.с.10-16), Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.6-7), заборгованість відповідача станом на 13 жовтня 2025 року становить 120603,78 грн, яка складається з: - залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 85606,13 грн та залишку простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 9323,71 грн; - залишку заборгованості за відсотками на поточну заборгованість у розмірі 4244,55 грн та залишку заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 21429,39 грн. Згідно Витягу з ЄРДР за №12025042140000389 від 31 березня 2025 року, 27 березня 2025 року до ЧЧ відділу поліції №3 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від гр. [PERSON] про те, що 26 березня 2025 року о 13 год. 50 хв. йому стало відомо, що невстановлена особа, таємно, в умовах воєнного стану у період часу з 06 лютого 2025 року по 08 березня 2025 року списувала грошові кошти з його банківського рахунку на загальну суму 95396,04 грн (а.с.74 зворотна сторона). Пред`являючи даний позов до суду позивач вказує, що заборгованість за кредитним договором утворилася через неналежне виконання відповідачем Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК». Вирішуючи позовні вимоги судом Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується правова позиція Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 367/4459/16-ц. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКЦЕНТ-БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 01 листопада 2020 року процентна ставка та строк дії кредитного договору не зазначені. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та паспорт споживчого кредиту, як невід`ємної частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (01 листопада 2020 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13 жовтня 2025 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зроблено висновок, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Крім того, суд звертає увагу, що інформація зазначена в паспорті споживчого кредиту від 01 листопада 2020 року, відповідно до його умов, зберігає чинність та є актуальною лише до 01 липня 2021 року (а.с.9). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» із зазначених вище підстав не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені у заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У вказаному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Акцент-Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Також не знайшов свого підтвердження факт наявності простроченого тіла кредиту у розмірі 9323,71 грн, яке позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, оскільки доводи позивача ґрунтуються на положеннях Умов та правил надання банківських послуг. З норм частини першої ст.1054 ЦК України слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Таким чином, судом враховується, що заборгованість за простроченим тілом виникає у разі невчасної плати за користування кредитом, яка повинна бути передбачена кредитним договором, та не є сама по собі складовою тіла кредиту, а являє собою фактично штрафну санкцію, що застосовується у разі неповернення банку кредиту у термін, передбачений договором. Як уже було зазначено, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, не містять підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 листопада 2020 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, така сума є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник, відтак не підлягає стягненню, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 1 вересня 2020 року по справі N 293/599/19-ц. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту та нарахованими відсотками слід відмовити. З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 85606,13 грн, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не повернуті. В іншій частині в задоволенні позовних вимог з вищезазначених підстав слід відмовити. Щодо тверджень представника відповідача про те, що відповідач не звертався до позивача із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а підпис на анкеті-заяві не належить відповідачу, та посилання на кримінальне провадження №12025042140000389 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, суд зазначає таке. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності його не спростована. Разом з тим, твердження відповідача щодо обставин, за яких він став жертвою протиправних дій невстановленої особи, яка з 06 лютого 2025 року по 08 березня 2025 року списувала грошові кошти з його банківського рахунку, є недоведеними належними доказами, оскільки сам по собі факт внесення до ЄРДР відомостей за ознаками ч.4 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню №12025042140000389 від 28 березня 2025 року не підтверджує обставин, що свідчать про недійсність спірного правочину. В матеріалах справи відсутній вирок чи постанова суду у кримінальній справі, що набрали законної сили, які б свідчили про те, що треті особи отримали доступ до рахунків відповідача із незаконним використанням його персональних даних та здійснювали списання коштів. Також суд звертає увагу на те, що [PERSON] не звертався з позовом щодо визнання правочину (кредитного договору №б/н від 01 листопада 2020 року) недійсним, будь-які рішення з приводу цього матеріали справи не містять. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1719,45 грн (2422,40*85606,13/120603,78). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Васильєва Ю.Ю. також просила стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 45000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано: копію ордеру на представлення інтересів відповідача адвокатом Васильєвою Ю.Ю.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію договору про надання правничої допомоги №09/25 від 03 листопада 2025 року, яким визначено гонорар у розмірі 45000 грн; копії платіжних інструкцій на суму 20000 грн та 25000 грн (а.с.62, 63, 85 зворотна сторона-89). Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката від позивача не надходило. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позову заяву було задоволено частково, з позивача слід стягнути понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13058,42 грн (45000* 34997,65/120603,78).

Outcome: partial