Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Беляєвої О.М., звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано рішенням Борщівського районного суду від 19 лютого 2025 року. Поряд з тим зазначила, що від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Борщівського районного суду від 05 листопада 2025 року визнано місце проживання дітей разом з нею. Крім того зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не несе інших витрат на лікування, оздоровлення та розвиток здібностей спільних дітей, які знаходяться на її утриманні. Відповідач є працездатний, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, інших утриманців не має, а тому він може сплачувати аліменти. А тому, враховуючи наведене, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення, позовну заяву з додатками, ухвалу суду про відкриття провадження, отримано членами сім`ї відповідача за місцем реєстрації 10 січня 2026 року. На момент розгляду справи судом відповідачем відзиву на позов, будь-яких заяв, клопотань подано не було. За таких обставин, дослідивши доводи, надані в огрунтування позову, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судвраховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімумудля працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2025 року (справа № 594/796/15-ц). Також встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та відповідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Поряд з тим встановлено, що рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2025 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей сторін: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за її фактичним місцем проживання. Поряд з тим, як стверджує у позовній заяві позивачка, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не несе інших витрат на лікування, оздоровлення та розвиток здібностей спільних дітей, які знаходяться на її утриманні. Відповідач є працездатний, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, інших утриманців не має. Доказів, які б стверджували, ті обставини, що відповідач є непрацездатним, з незадовільним станом здоров`я, має інших утриманців, суду не надано, не здобуто таких і в ході судового розгляду. Відзиву на позов відповідач не подав. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки, відповідач є працездатною особою, батьком неповнолітніх дітей, то зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, а отже вимоги позивача щодо стягнення з нього аліментів знаходить такими, що підлягають задоволенню у розмірі, заявленому позивачкою. При цьому, суд також враховує обставини встановлені в ході судового розгляду, зокрема, щодо особи відповідача, віку дітей, дані щодо особи позивачки, зокрема, те, що діти проживають разом з матір`ю, яка у зв`язку з цим несе додаткові витрати щодо забезпечення належних умов для проживання дітей, та те, що визначений законодавцем розмір мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» складає для дітей віком для дітей віком від 6 до 18 років 3512 гривень. Крім того, суд враховує ті обставини, що в державі постійно відбувається ріст цін як на продукти харчування, так і на побутові речі, одяг, взуття, що суд визнає загальновідомим фактом, а тому таким, що додаткового доказування не потребує. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати по справі у виді судового збору на користь держави. Виходячи з наведенного вище, на підставі Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 180, 181, 184 Сімейного кодексу України, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»,

Outcome: approved