Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] , сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 3000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які на сьогоднішній день знаходяться на повному утриманні позивачки, яка є внутрішньо-переміщеною особою. Відповідач, [PERSON] , коштів на утримання дітей належним чином не надає, або надає нерегулярно та в недостатньому розмірі, відтак позивач просить стягувати з нього аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття та аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 17.09.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 21.11.2025 позивачка надала заяву про усунення недоліків та уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 20.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В зв`язку з неявкою відповідача судове засідання 14.01.2026 було вікладено. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримали повністю та просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання, які відбулися 14.01.2026, 04.02.2026 не з`явився. Судом вживалися заходи для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки за місцем його реєстрації. Судову повістку про призначення судового засідання 14.01.2026 відповідач отримав, судова повістка про призначення судового засідання 04.02.2026 повернулася на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву, як і інші клопотання, до суду не надходили, причини неявки відповідач не повідомив. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 05.02.2026, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 04.02.2026, датою ухвалення даного рішення є саме 05.02.2026 в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 30 серпня 2003 року зареєстрували шлюб у у Артемівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, про що 18 вересня 1993 року був складений актовий запис №382, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Артемівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 30.08.2003. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.14). Під час проживання в шлюбі в сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Званівської сільської ради Артемівського району Донецької області 12 лютого 2015 року (а.с.16) та син [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Званівської сільської ради Артемівського району Донецької області 15 вересня 2020 року (а.с 15). Із довідки від 02.07.2025 №520-7002258903 (а.с.3), довідки від 02.07.2025 №520-7002258922 (а.с. 4), довідки від 02.07.2025 №520-7002258940 (а.с.5), вбачається, що позивачка та її діти: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за однією адресою: [ADDRESS] . При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3ст.51 Конституції України). Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положенням ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2026 рік в Україні встановлюються Законом України «Про Державний бюджет на 2026 рік", зокрема станом на 1 січня 2025 року на дітей віком до 6 років 2817 грн, а від шести до вісімнадцять років 3512,00 грн. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить для дітей віком до шести років 1408,50 гривень. а від шести до вісімнадцяти років 1756,00 гривень. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався наданим йому правом на висловлення своєї позиції по справі та не надав до суду документи про стан здоров`я, свої доходи, наявність у нього інших дітей чи осіб, які перебувають на його утриманні. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів 15 вересня 2025 року, тому є підстави для стягнення аліментів із 15 вересня 2025 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцяти трьох років, суд враховує наступне. Під час проживання в шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Званівської сільської ради Артемівського району Донецької області 11.07.2007. Із довідки від 02.07.2025 №520-7002258903, довідки від 05.05.2025 №520-7002232738, вбачається, що позивач та її син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за однією адресою: [ADDRESS] . Із копії довідки виданої Національним аерокосмічним університетом «Харківський авіаційний інститут» від 22.08.2025 №500-дов/152:25 встановлено, що [PERSON] є здобувачем бакалаврського рівня вищої освіти 5 факультету 1 курсу денної форми здобуття освіти Національного аерокосмічного університету «Харківський авіаційний інститут» (а.с. 16). Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Правовідносини з утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з роз`ясненнями п. п. 17, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття( незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий дохід) Відповідно до положень статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як визначено статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При установленні потреби в утриманні повнолітньої дочки чи сина суд повинен ураховувати всі джерела, що утворюють її/його дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Отже, враховуючи вищевикладені правові норми, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей та беручи до уваги те, що відповідач є працездатною людиною (протилежного суду не доведено) та має обов`язок утримувати свою повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним 23-х років, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання [PERSON] на період його навчання. Суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, мають повну цивільну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки не можна ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Суд приймає до уваги надані позивачем докази, які підтверджують навчання повнолітнього сина позивачки в іншому населеному пункті на денній формі навчання (а.с.6), що само собою передбачає витрати на проїзд до місця проживання, витрати на організацію освітнього процесу. Надана позивачкою виписка з карткового рахунку містить відомості про надходження та витрати позивачки, однак з виписки неможливо встановити, що кошти витрачалися на потреби пов`язані з навчанням повнолітнього сина (а.с.41). Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався наданим йому правом на висловлення своєї позиції по справі та не надав до суду документи про стан його здоров`я, його доходи, наявність у нього інших дітей чи осіб, які перебувають на його утриманні, не висловив будь-яких заперечень щодо обґрунтованості та розміру аліментів, які просить стягнути позивачка на утримання неповнолітнього сина. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на час навчання його сина у розмірі 3000,00 грн щомісячно, на період навчаннясина і до закінчення навчання, але не більше як досягнення ним 23 років, починаючи з часу звернення позивачки з заявою до суду. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів у зв`язку із навчанням повнолітнього сина 15.09.2025, тому є підстави для стягнення аліментів із 15 вересня 2025 року. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 2662,24 грн.

Outcome: approved