Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 27.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 4324307. На підставі платіжного доручення відповідачеві були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000,00 грн. 11.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 12Т, згідно умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 4324307 від 27.07.2021 перейшло до позивача ТОВ «Діджи Фінанс». [PERSON] свої зобов`язання за даним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 43 340,00 грн, що позивач просить стягнути з відповідача разом із сумою сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Ухвалою суду від 29.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. Представник позивача про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явився, разом з цим, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явилась, причину своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала. Крім того, про розгляд справи остання повідомлялась шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті суду, адже адреса її зареєстрованого місця проживання розташована у м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, що наразі є тимчасово окупованою територією України, листування з якою не ведеться. Повідомлення про судові засідання розміщувалися в порядку, передбаченому п. 19 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 4324307, згідно умов якого сума кредиту становить 10 000,00 грн; строк кредиту 30 днів; комісія за надання 7%; відсоткова ставка 0,88% за кожень день користування. На підставі платіжного доручення № 52213825 від 27.07.2021 відповідачеві були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000,00 грн. (а.с. 11-21). За умовами Договору між сторонами також погоджені графік розрахунків, загальна вартість кредиту, порядок обчислення процентів, та інші спеціальні умови, що є невід`ємною частиною Договору. 11.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 12Т, згідно умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 4324307 від 27.07.2021 перейшло до позивача ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с. 32-40). Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Діджи Фінанс», ні на рахунки первісного кредитора. Станом на дату відступлення, заборгованість за Кредитним договором № 4324307 від 27.07.2021 становить 43 340 грн та складається з наступного: 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 32 640 грн заборгованість за відсотками; 700 грн заборгованість за комісійними винагородами. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір, яким є і договір між сторонами, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). З системного аналізу наведених положень цивільного законодавства випливає, що законом до договору кредитування встановлено обов`язковість письмової форми, про дотримання якої свідчить підпис сторін. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1-2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України). Разом з цим, згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Подані позивачем документи підтверджують укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором, розрахунок підтверджує існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах, а копія договору факторингу підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги від первісного кредитора до позивача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд виходить з приписів ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надала суду доказів повної або часткової сплати заборгованості, не спростувала наданий позивачем розрахунок. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Факт надання адвокатом правової допомоги підтверджено наступними документами: копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Міньковською А.В., копією договору про надання правової допомоги № 42649746 від 05.05.2025, копією додаткової угоди № 4324307 від 29.07.2025 до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 05.05.2025, копією детального опису робіт на загальну суму 5 000,00 грн, копією акта про підтвердження факту надання правничої допомоги від 29.07.2025 на загальну суму 5 000,00 грн. Відповідач не подала жодних заперечень з приводу неспівмірності витратпозивача на правничу допомогу, а суд, в свою чергу, не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн, адже вимоги позивача задоволені у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved