Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 15.09.2021 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції,що діяла на дату підписання та розміщення на сайті. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 50000,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. Станом на 31.08.2025 року відповідач має заборгованість у розмірі 40544,87 грн, яка складається з: 33549,80 грн - заборгованість за тілом кредита; 6995,07 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 40544,87 грн станом на 31.08.2025 року та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою від 26.09.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 12.02.2026 року постановлено провести заочний розгляд справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте надав суду клопотання в якому просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подавав. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280,281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 15.09..2021 року ним була підписана анкета-заява № б/н та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції,що діяла на дату підпсання та розміщення на сайті. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 05/22, тип Універсальна WORLD, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 50000,00 грн. При укладнні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлння в письмовиій формі, що також підтверджується копією папорту споживчого кредиту. Відповідач отримавши кредитну картку, вчинив дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8% річних. З наданої відповідачем виписці по руху коштів вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково сплачував заборгованість за кредитом, що свідчить про свідоме розуміння відповідачем про наявність зобовязання перед позивачем за договором. Відповідач зобовязався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборованості, який встановлений договором. З розрахунку заборгованості за вказаним договором, який надано позивачем вбачається, що станом на 31.08.2025 року відповідач, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, має заборгованість у розмірі 40544,87 грн, яка складається з: 33549,80 грн - заборгованість за тілом кредита; 6995,07 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обясзі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник умови кредитного договору не виконує, свою заборгованість по кредитному договору не погашає, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно дост. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 610 ЦПК України, порушенням зобов`язаня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом або виконуючи зобов»»язання частково, відповідач порушеє зобов`язання за цим договором. Відповідно до ст. 617 ЦПК України відсутність у боржника необхідних коштів не є пдставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Під час судового розгляду цієї справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Відповідачем, всупереч вимог ст. ст.12,13,81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. Суд бере до уваги як належний, допустимий, достовірний і достатній доказ розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, який ні відповідачем, ні матеріалами справи не спростовується. Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту за користування кредитними коштами не виконує, вимога позивача про стягнення з відповідача вищевказаної заборгованості є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобов`язання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання розподілу судових витрат у частині витрат по сплаті судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 2422,40 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved