Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, орган опіки та піклування Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що позивач, являється батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.06.2014 року, серія [NUMBER] . Вже більш ніж два роки відповідач - [PERSON] , самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків, не приймає участі у вихованні їх сина, не проживає з ними спільно, її знаходження позивачу станом на сьогоднішній час невідоме, виїхала за кордон з початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 27.05.2024 року по справі № 734/1886/24 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено, а шлюб розірвано. Наразі обов`язок утримання малолітнього сина в повній мірі покладається на позивача, як на батька дитини. Зі свого боку позивач намагається матеріально забезпечувати потреби дитини. Водночас, піклуючись про матеріальну сторону, слідкує за станом здоров`я сина, його фізичним, духовним та моральним розвитком і вихованням. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] від 17.06.2024 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] з липня 2023 року самостійно виховує та утримує сина [PERSON] [INFO] . Згідно довідки із «Козелецького центру первинної медико-санітарної допомоги» Козелецької селищної ради від 08.08.2025 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою [ADDRESS] , перебуває на обліку в Козелецькій селищній амбулаторії ЗПСМ з народження. На огляди та щеплення дитину постійно приводить батько дитини [PERSON] . Син позивача [PERSON] має певні захворювання. Так, згідно консультаційного висновку офтальмолога, встановлено діагноз міопія слабкого ступеня очей, дата проведення консультації 21.07.2025 року. Згідно медичної довідки [PERSON] встановлено остаточний діагноз астигматизм обох очей. За результатом звернення позивача до Козелецької селищної ради про надання статусу дитині, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, рішенням Козелецької селищної ради від 16.01.2024 року за № 2283-73/VIII було надано [PERSON] та [PERSON] (другий син, наразі вже повнолітній [INFO] ) статус дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та воєнних конфліктів. Згідно довідки із Козелецького ліцею № 2 від 06.08.2025 року за № 258, де навчається син позивача, підтверджується, що [PERSON] дійсно виховує сам сина [PERSON] 02.06.2014 року протягом двох останніх навчальних років (2023-2024, 2024-2025) і проживає з ним за адресою [ADDRESS] . Мати перебуває за кордоном і не має змоги піклуватися про дитину. [PERSON] займається вихованням сина, постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Хлопчик завжди доглянутий, має все необхідне приладдя. Навчається на високому і достатньому рівнях. Батько бере участь у житті класу та ліцею. Займаючись вихованням та освітою сина, він досяг значних успіхів у навчанні, був неодноразово нагороджений дипломами І та II ступенів за участь у всеукраїнських олімпіадах з математики. Нагороджений похвальним листом від Козелецького ліцею № 2, де він навчається за високі досягнення у навчанні. Одночасно із здобутками в ліцеї син позивача займається факультативно курсами англійської мови в Point LC. Так, згідно довідки від 07.08.2025 року підтверджується, що батько [PERSON] забезпечує синові стабільні, безпечні, емоційно комфортні умови для розвитку, навчання та соціалізації. Оплата за навчальні матеріали та саме навчання дитини завжди надходить вчасно з рахунку [PERSON] , рекомендуємо врахувати високий рівень залученості батька у життя сина та позитивний психологічний і навчальний стан дитини. Працюючи в Україні та позивач має трудовий стаж 32 роки, сплачує податки, як законослухняний громадянин. З 01.08.2025 року позивач мав приступити до виконання службових обов`язків на новому місці роботи на посаді програміста 1С в Товаристві з обмеженою відповідальністю «БДР ГРУПП «БОСФОР-ДНІПРО-РЕЙН», однак був мобілізований, на сьогоднішній час перебуваю в одному із навчальних центрів. Син позивача, [PERSON] залишився один, у зв`язку з чим вимушено зараз перебуває у родичів, мати за наявною у позивача на сьогоднішній час інформацією бажання повернутися до сина не виявила, продовжує залишатися за кордоном, матеріально сина не підтримує. Крім цього, з урахуванням викладеного, вважає за доцільне з урахуванням фактичного самоусунення матері дитини від своїх обов`язків по утриманню сина, визначити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина в частці від її заробітку/доходу, в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини від усіх доходів відповідача. На підставі викладеного вище, враховуючи попереднє та нинішнє ставлення відповідачки до свого сина, а також її поведінку по відношенню до нього, повне самоусунення від виховання та піклування за дитиною, вважає даний позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Позивача та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі та не заперечували щодо заочного розгляду справи. Третя особа Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечили, до суду надійшла заява про розгляд справи участі третьої особи, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Третя особа Орган опіки та піклування Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечили, до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справ від останньої до суду не надходило. В судове засідання викликалася шляхом надіслання повістки про виклик до суду та шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Крім того, інформація щодо даної справи, у тому числі про дату, час і місце її розгляду, розміщена на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених вище обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 11.06.2014 року, [PERSON] народився [INFO] , мати [PERSON] , батько [PERSON] . Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 27.05.2024 року по справі № 734/1886/24 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено та розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] від 17.06.2024 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] з липня 2023 року самостійно виховує та утримує сина [PERSON] [INFO] . Згідно довідки «Козелецького центру первинної медико-санітарної допомоги» Козелецької селищної ради від 08.08.2025 року, [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою [ADDRESS] , перебуває на обліку в Козелецькій селищній амбулаторії ЗПСМ з народження. На огляди та щеплення дитину постійно приводить батько дитини [PERSON] . Згідно довідки із Козелецького ліцею № 2 від 06.08.2025 року за № 258, де навчається син позивача, підтверджується, що [PERSON] дійсно виховує сам сина [PERSON] , [INFO] , протягом двох останніх навчальних років (2023-2024, 2024-2025) і проживає з ним за адресою [ADDRESS] . Мати перебуває за кордоном і не має змоги піклуватися про дитину. [PERSON] займається вихованням сина, постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Хлопчик завжди доглянутий, має все необхідне приладдя. Навчається на високому і достатньому рівнях. Батько бере участь у житті класу та ліцею. Відповідач [PERSON] , виїхала за кордон, що підтверджується інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання Державного кордону України (виїзд та в`їзд на територію України), громадянкою України [PERSON] , [INFO] , відповідно до якої остання 28.05.2025 року перетнула державний кордон України. Наведе свідчить, що відповідач у порушення ст. 150, 155, 180 СК України ухиляється від виконання обов`язків матері по вихованню та утриманню своєї дитини, зокрема: утримувати дитину до досягнення нею повноліття, виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний і моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною освіти. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 16 грудня 2025 року № 3580-115/VIII, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Згідно Висновку органу опіки та піклування про доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з метою захисту прав та інтересів дитини, Козелецька селищна рада, як орган опіки та піклування, визнає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Так, матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачка байдуже ставиться до дитини, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний, духовний розвиток дитини, не цікавиться життям дитини. Відповідач не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а також прояву з її боку материнської турботи, забезпечення рівня життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми материнськими обов`язками. Встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дитини, а саме остання жодним чином не приймає участі в утриманні дитини, не цікавиться її життям та не приймає участь у вихованні сина. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою, як матір`ю дитини, своїми материнськими обов`язками щодо сина, є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлена можливості негативно впливати на психічний стан дитини до моменту зміни нею свого ставлення та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідачки батьківських прав є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, працездатний вік відповідача, а також інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вказане вище, суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Так, вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, суд з урахуванням вимог чинного законодавства вважає, що їх розмір має становити 1/4 (одну четверту) частину всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення до суду позовної заяви, тобто з 18 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам дитини. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, а тому з відповідачки на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в частині позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 1211 грн. 20 коп. та на користь позивача - в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial