Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник позивача АТ «Сенс Банк» просить ухвалити рішення про стягнення із [PERSON] 84 276,64 гривень заборгованості за кредитним договором №491056986 від 29.09.2021 та судові витрати по справі. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 29.09.2021 [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а останній зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник, зі своєї сторони, своїх зобов`язань належним чином не виконав, унаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 84 276,64 грн, яка складається із: тіла кредиту 44 449,44 грн; відсотків 39 827,20 грн. З метою досудового добровільного врегулювання спору на адресу позичальника було направлено досудову вимогу про усунення порушень, яка відповідачем була залишена без реагування. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 29.10.2025, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали без вручення, ухвалою від 02 грудня 2025 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та висловив згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті двічі у встановленому порядку був повідомлений, у тому числі шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 висловив правову позицію про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 29 вересня 2021 року [PERSON] уклав з АТ "Альфа Банк" угоду про надання споживчого кредиту №491056986, шляхом підписання анкети заяви, заяви про відкриття рахунку та клопотання про рестуктуризацію від 29.09.2021. За умовами цього договору відповідачу надано кредит на споживчі цілі - повернення заборгованості за кредитним договром, в сумі 50 879,74 грн строком на 24 місяці під річну процентну ставку 39,90%. Загальна вартість кредиту становить 74 636,90 грн. Відповідно до Протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» №2/2022 від 12.08.2022 вирішено змінити найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Меморіальним ордером №3588093287 від 30.09.2021 стверджено перерахунок [PERSON] 50 879,74 гривент за договром №491056986 від 29.09.2021. Банківською випискою за період з 29.09.2021 по 04.08.2025 стверджено, що відповідач користувався наданими йому позивачем кредитними коштами та здійснював часткове погашення виниклої заборгованості. За розрахунком АТ «Сенс Банк» відповідач станом на 04.08.2025 має заборгованість за указаним кредитним договором в загальній сумі 84 276,64 гривень. 11.04.2025 позивач надіслав рекомендованим листом на адресу відповідача досудового вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 84 276,64 грн. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Досліджені в справі докази в своїй сукупності свідчать про укладення 29.09.2021 між сторонами угоди про надання споживчого кредиту. Відповідач не спростував існування між ним та позивачем кредитних правовідносин та отримання за цим договором кредитних коштів у користування. Після підписання договору у його сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування та інших складових. Розрахунком заборгованості, підтвердженим банківською випискою, стверджено невиконання відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 84276,64 гривень. Цієї суми заборгованості відповідач не спростував, через що з огляду на принцип змагальності у цивільному процесі у суду відсутні підстави не приймати його до уваги. У статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі досліджених у справі доказів та норм матеріального права суд, встановивши, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, допустив заборгованість в загальній сумі 84276,64 гривень, дійшов висновку про необхідність стягнення з нього цієї суми на користь позивача. Таким чином, позов підлягає повному задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved