Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 08.09.2024 року [PERSON] із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклав договір № 826431434, за яким отримав кредит в сумі 5000 грн. зі сплатою відсотків за його користування. 29.10.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/6, за яким кредитор передав ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги до відповідача відповідно до реєстру прав вимоги до такого договору факторингу, за яким ТОВ «Таліон Плюс» набув права грошової вимоги до відповідача. 28.05.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу № 28/0525-01, за яким ТОВ «Таліон Плюс» передав ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача Відповідно до реєстру прав вимоги до такого договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набув права грошової вимоги до відповідача. Також 16.07.2025 р. між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК Ейс» укладено договір факторингу № 16/07/25-Е, за яким ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» передав ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги до відповідача. Відповідно до витягу з реєстру боржників до такого договору факторингу ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14450 грн., з яких 5000 грн. сума боргу за позикою та 6950 грн. сума боргу за відсотками, а також 2500 грн. неустойка. Однак, всупереч умовам договору відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права грошової вимоги не здійснив погашення заборгованості. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 826431434 в сумі 11950 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. та на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Не погоджуючись із поданим позовом відповідач, [PERSON] , подав відзив, де вказував, що позовні вимоги безпідставні, оскільки він не укладав кредитного договору з ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» або із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», бо він не підписував кредитний договір, не подавав заявки на отримання кредиту. Отже, позивачем не надано доказів існування договірних зобов`язань між ним та ТОВ «ФК «Ейс». Також він не отримував грошових коштів за кредитним договором, а також не користується банківськими картками України, не здійснював фінансових операцій через АТ «Універсал Банк», тому не отримував 5000 грн. кредиту. Також не було доведено, що картковий рахунок належав [PERSON] , що ідентифікація клієнта відбулась належним чином та що саме він користувався такою платіжною карткою. Додавав, що фактично він проживає за межами України. Таким чином через недоведеність позовних вимог просив суд відмовити ТОВ «ФК «Ейс» у задоволенні позову. Ухвалою суду від 5 січня 2026 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник позивача, Поляков О. В., у позовній заяві просив провести розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відповідач, [PERSON] , не заперечував проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Таким чином суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом було встановлено, що 08.09.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] за допомогою електронного підпису шляхом одноразового ідентифікатору № 7928 на мобільний телефон позичальника, вказаний ним у заявці на видачу позики, було укладено договір кредиту № 826431434, за умовами якого кредитор надав боржнику позику в сумі 5000 грн. строком до 08.10.2029 року зі сплатою 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що підтверджується паспортом кредитування до договору такого договору. Також встановлено, що грошові кошти в сумі 5000 грн. на виконання умов кредитного договору № 826431434 від 08.09.2024 року були через АТ «Універсал банк» зараховані 08.09.2024 року на банківську карту, емітовану на [PERSON] № [NUMBER] , номер якої вказано в укладеному між сторонами договорі № 826431434, що вбачається з відповіді від 07.01.2026 року АТ «Універсал банк», а також підтверджується інформацією від 07.01.2026 року про рух коштів за рахунком [PERSON] в АТ «Універсал банк», внаслідок чого суд відкидає посилання відповідача на відсутність доказів отримання ним позики 08.09.2024 року від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором № 826431434 в сумі 5000 грн. Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 08.09.2024 року № 826431434 був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що безпосередньо підтверджується довідкою про ідентифікацію відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора на номер телефону [PERSON] , вказаного ним у договорі № 826431434, внаслідок чого суд відкидає посилання відповідача на недоведеність підписання ним такого кредитного договору. Судом також було встановлено, що 29.10.2024 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № МВ-ТП/6, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» належні йому права вимоги до [PERSON] . Так відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 1270 відповідно до договору факторингу № МВ-ТП/6 ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 1050 грн., з яких 5000 грн. сума боргу за позикою, 2550 грн. сума боргу за відсотками та 2500 сума боргу за неустойкою, що підтверджується електронними підписами сторін договору факторингу. Також встановлено, що 28.05.2025 р. між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/0525-01, за яким ТОВ «Таліон Плюс» передав ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача, [PERSON] . Так відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 5977 до договору факторингу № 28/0525-01 вбачається, що ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14450 грн., з яких 5000 грн. сума боргу за позикою, 6950 грн. сума боргу за відсотками та 2500 сума боргу за неустойкою, що підтверджується підписами сторін договору факторингу. Судом крім того встановлено, що 16.07.2025 р. між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК Ейс» укладено договір факторингу № 16/07/25-Е, за яким ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» передав ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги до відповідача, [PERSON] . Так відповідно до витягу з Реєстру боржників № 1962 до договору факторингу № 16/07/25-Е вбачається, що ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14450 грн., з яких 5000 грн. сума боргу за позикою, 6950 грн. сума боргу за відсотками та 2500 сума боргу за неустойкою, що підтверджується підписами сторін договору факторингу. Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином суд встановив, що права вимоги за договором кредиту № 826431434 від 08.09.2024 року, укладеним [PERSON] із первісним кредитором з рештою перейшло до позивача. Суд при цьому встановив, що [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку наразі він повинен сплатити на користь позивача. Так за випискою ТОВ «ФК «Ейс» щодо розміру заборгованості за договором від 08.09.2024 року № 826431434 вбачається, що відповідач заборгував позивачу, зокрема, з кредиту в сумі 5000 грн. та з відсотків у сумі 6950 грн., що загалом становить 11950 грн., що відповідає умовам такого договору. Таким чином суд встановив наявність боргу [PERSON] перед позивачем за договором від 08.09.2024 року № 826431434 в сумі 11960 грн., з яких 5000 грн. борг за кредитом та 6950 грн. борг з відсотків. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, враховуючи наявну у справі виписку про рух коштів за рахунком [PERSON] в АТ «Універсал банк», а також що розмір боргу чітко обраховується за умовами укладеного між сторонами договору № 826431434, зважаючи на те, що [PERSON] не надав суду доказів проведення ним оплати отриманого кредиту чи сплати відсотків за його користування. Крім того суд відкидає посилання відповідача на його перебування за кордоном, оскільки це не впливає на встановлені судом обставини справи. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс», заявлені до відповідача, підлягають задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] боргу за договором від 08.09.2024 року № 826431434 в сумі 11950 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені ТОВ «ФК «Ейс» витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн. підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правової допомоги від 20.08.2025 року, протоколом погодження вартості послуг, додатковою угодою №25771012082 до Договору про надання правової допомоги від 20.08.2025 року; актом отримання правової допомоги від 25.11.2025 року, яким визначено вартість години роботи адвоката та визначена вартість юридичних послуг, наданих адвокатом Соломко О. В. у загальній сумі 7000 грн., а також кількість часу витраченого на надану правову допомогу з переліком проведеної роботи. При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Натомість, суд вважає, що при визначенні витрат на правничу допомогу по даній справі сторони договору від 20.08.2025 року не дотримались розумності їх розміру, враховуючи складність справи та фінансового стану учасників справи. Таким чином суд вважає, що вивчення матеріалів справи та складання позовної заяви на загальну суму 6000 грн. за 4 години роботи адвоката на переконання суду, як суттєво завищенні, підлягають зменшенню судом, враховуючи однотипність складених таким адвокатом позовів в інтересах позивача та їх незначну складність для правника. Отже, виходячи з обґрунтованого розміру витрат на правничу допомогу по даній справі, зважаючи на критерій розумності їх розміру та приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд дійшов до висновку, що витрати на правничу допомогу з вивчення матеріалів справи та складання позовної заяви підлягають зменшенню у даному випадку до суми 1000 грн., що, враховуючи витрати на правову допомогу щодо складання адвокатського запиту та клопотання про витребування доказів, загалом повинно становити 2000 грн. Враховуючи, що суд задовольнив заявлені позовні вимоги повністю, то витрати позивача на правничу допомогу у встановленому судом розмірі 2000 грн. підлягають на підставі ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» в сумі 2000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «ФК «Ейс» зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved