Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач є батьком їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] . З 15.12.2022 позивач з дитиною окремо від відповідача проживають на території Старосинявської селищної ради Хмельницької області. Місце проживання сина не зареєстроване з часу його народження, що створює позивачу першкоди, зокрема, з питань лікування та мперебування на обліку у медичному закладі, влаштування до дошкількного закладу. Зареєструвати у встановленому законом порядку місце прожвання сина у позивача немає можливості, оскільки відсутня письмова згода батька, місце перебування якого позивачу невідоме. За таких обставин просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання сина разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька дитини [PERSON] . Ухвалою суду від 25.06.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 06.11.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 18.12.2025 явку позвача та відповідача було визнано обов`язковою. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач, яка була допитана за правилами допиту свідків, зазначила, що їй невідоме місце проживання та перебування відповідача, будь-якого зв`язку вона з ним не підтримує, імовірно він перебуває у розшуку, тому вона позбавлена моливості домовитись з ним про надання його письмової згоди на реєстрацію місця проживання дитини. Без зареєстрованого місця проживання дитини вона позбавлена можливості влаштувати дитину до дошкільного закладу, а також постановки його на облік у лікарні. Відповідач, явка якого визнана судом обов`язковою, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно довідки Старосинявської селищної ради № 227 від 12.06.2025 (а.с. 17) [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Разом із нею без реєстрації проживає її син [PERSON] . Відповідно до заяви [PERSON] посвідченої Виконавчим комітетом Великохутірської сільської ради (копія на а.с. 15) останній надав згоду на реєстрацію місця проживання його онука [PERSON] по [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не десята десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 3 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України» задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Відповідно до ч. 4 ст. 7 цього закону декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Пунктом 33 постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» визначено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 176 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно з ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Стаття 160 цього Кодексу передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами; ст. 161 - наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коїш доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, йго місце перебування, на даний час, невідоме, а тому позивач позбавлена мжливості отримати його згоду на реєстрацію місця проживання дитини, внаслідок чого позивач не може влаштувати сина до дошкільного закладу, поставити на облік до медичного закладу, що порушує інтереси дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки це відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Outcome: approved