Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" звернулось до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 16.07.2020 р. між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем укладено кредитний договір №2656850 у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг". Згідно з умовами кредитного Договору, сума кредиту становить 5 000.00 грн., строк кредиту 360 днів, тип кредиту кредит. 28.07.2021 р. між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 28072021, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2656850 від 16.07.2020 р. 23.05.2024 р. між ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу № 23/05/24, відповідно до умов якого до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2656850 від 16.07.2020 р. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору, однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Загальний розмір заборгованості за договором № 2656850 від 16.07.2020 р. становить 16 182.23 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 4 933.52 грн., заборгованість за відсотками 11 248.70 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача а також судовий збір в сумі 2 422.40 грн. та 9 000.00 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2025р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.107). У відзиві на позов, який подано представником відповідача адвокатом Ілющенко А.А. через систему «Електронний суд» 19.01.2026 р. відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.133-134). У відзиві на позов відповідач [PERSON] зазначив, що строк кредитного договору №2656850 від 16.07.2020 р. становить 30 днів. Згідно додатку 1 до Договору Графіку платежів, він мав повернути 5015.00 грн. 15.08.2020 р. Зазначив, що з 25.02.2022 р. перебуває на військовій службі, та відповідно до п.15 ст.14 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від нарахування процентів за користування кредитом. Вважає, що строк позовної давності для подачі позову пропущено. Просить стягнути з позивача 17 000.00 грн. витрат на правову допомогу. Розгляд справи просить провести без участі відповідача. У відповіді на відзив, який подано 23.01.2016 р. через систему «Електронний суд», представник позивача просив задовольнити позовні вимоги (а.с.159-165). Зазначив, що на момент укладення кредитного договору 16.07.2020 р. відповідач не набув статус військовослужбовця, відповідач набув статусу військовослужбовця з 25.02.2022 р. Також нарахування здійснені кредитором до 23.02.2022 року. Щодо строку позовної давності, то з 12.03.2020 р. по 01.07.2023 р. на території України був встановлений карантин, а з 24.02.2022 р. на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжено, тому посилання відповідача на строки позовної давності є необґрунтованим. Витрати на правничу допомогу вважає необґрунтованими та безпідставними. У заяві поданій через систему «Електронний суд» 11.02.2026 р. представник позивача просив розглянути справу без участі представника (а.с.181-182). Представник відповідача - адвокат Ілющенко А.А. в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомлено (а.с.179). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що 16 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2656850 (а.с. 12-14). На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума кредиту складає 5000.00 грн. Тип кредиту кредит. Строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Тип процентної ставки фіксована. Знижена процентна ставка 0,01 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього Договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. Стандартна процентна ставка 1.90% в день від суми кредиту застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього Договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.п.1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки; та у межах нового строку, якщо відбулось продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього Договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення (п.п. 1.2-1.5.2 Договору). Строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4 Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п.4.2-4.5 Договору (п.4.1 Договору). Споживач у випадку якщо заборгованість за кредитом становить не менше 400 грн. (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 Договору (п.4.2 Договору). Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (п.4.3 Договору). Згідно п. 6.1 Договору, якщо відбулось продовження строку користування кредитом, повернення кредиту та сплата процентів, що нараховуються в період пролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається споживачу в особистому кабінеті, крім випадку визначеного в п.п.6.1.1 Договору. Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором "А796779". Між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] погоджено Графік платежів до договору про надання споживчого кредиту №2656850 від 16.07.2020 р., згідно якого дата повернення кредиту 15.08.2020 р., сума кредиту 5 000.00 грн., сума нарахованих процентів 15.00 грн. (а.с.74). Згідно листа ТОВ ФК «Вей фор пей» вих. №6154-ВП від 07.11.2025 р. здійснено успішний переказ коштів 16.07.2020 р. на суму 5000.00 грн. на картку відповідача [NUMBER] , що також підтверджується листом ТОВ «Авентус Україна» вих №10974/25-Е від 11.11.2025 р. (а.с.19-24). Також факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується внесенням оплати на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, що вбачається із картки обліку Договору, з якого видно, що відповідачем вносились кошти на погашення кредиту (а.с.26-41). Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Отже, факт надання ТОВ «Авентус Україна», відповідачу кредиту у розмірі 5 000.00 грн. підтверджено належними доказами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] був ініціатором укладання кредитного договору, надав необхідні для укладання договору особисті дані, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, які зазначено в кредитному договорі (а.с. 12-14). Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А796779», чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений. 28 липня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "Авентус Україна" було укладено договір факторингу № 28072021 від 28.07.2021 р., згідно якого ТОВ Авентус Україна" було відступлено право вимоги за кредитним договором № 2656850від 16.07.2020 р. на користь ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" (а.с.42-44). Згідно п.1.2 даного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №28072021від 28.07.2021 р. клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників (а.с.45). Згідно витягу з реєстру боржників від 28.07.2021 р. ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" набуло права вимоги до відповідача в сумі 16 182.23 грн. (а.с. 46-49). 23 травня 2023 року між ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "Факторинг Партнерс" було укладено договір факторингу № 23/05/24, згідно якого ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" було відступлено право вимоги за кредитним договором № 2656850від 16.07.2020 р. на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" (а.с.50-54). Згідно п.1.1 даного договору за цим Договором фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові право вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно акту прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024 р. реєстр заборгованостей №1 від 23.05.2024 р. передано в повному обсязі (а.с.61). Згідно витягу з реєстру заборгованостей №1 від 23.05.2024 р. ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло права вимоги до відповідача в сумі 16 182.23 грн. (а.с.63-67). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Виписка з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.68) підтверджує, що ТОВ «Факторинг Партнерс» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. Права вимоги за кредитним договором № 2656850 від 16.07.2020 р. перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс». Таким чином, за вищевказаних обставин суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено кредитний договір № 2656850 від 16.07.2020 р. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2656850від 16.07.2020 р. за [PERSON] рахується заборгованість в сумі 16 182.22 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 4 933.52 грн., заборгованості за процентами 11 248.70 грн. (а.с.26-41). Також з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2656850 від 16.07.2020 р. вбачається, що відповідачем 14.08.2020 р. внесено суму коштів на погашення відсотків в розмірі 15.00 грн., що становить суму нарахованих відсотків за 30 днів, внаслідок чого строк дії кредитного договору продовжено ще на 30 днів, а саме до 13.09.2020 р. включно відповідно до п.4.2 Договору. Згідно п.6.1 Договору, якщо відбулось продовження строку користування кредитом, повернення кредиту та сплата процентів, що нараховуються в період пролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту. 13.09.2020 р. відповідачем сума заборгованості на погашення кредиту внесена не була, тим самим строк дії кредитного договору продовжено не було. Отже, строк дії кредитного договору було пролонговано лише по 13.09.2020 р. Банком нараховувались відсотки по 17.04.2021 р., що підтверджується розрахунком заборгованості. Суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося 13.09.2020 р., тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Отже, у даному випадку за умовами кредитного договору після 13.09.2020 р. банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Нарахування позивачем прострочених відсотків після припинення пролонгації договору є безпідставним. Загальна заборгованість відповідача станом на 13.09.2020 р. дата до якої пролонговано кредитний договір після оплати 14.08.2020 р. відсотків в розмірі 15.00 грн., становила 7 850.00 грн. (а.с.26-44). При цьому відповідачем після закінчення строку пролонгації кредитного договору були внесені суми на погашення заборгованості за кредитним договором № 2656850 від 16.07.2020 р., а саме: 18.09.2020 р. 3 325.00 грн., 20.10.2020 р. 3 100.00 грн., 16.11.2020 р. 2 534.22 грн., 18.12.2020 р. 3 010 грн., що становить 11 969.22 грн. Також 14.08.2020 р. було внесено 15 грн. (а.с.26-44). Сума заборгованості станом на 13.09.2020 р. становить 7 850.00 грн. (після 13.09.2020 р. пролонгація кредитного договору не відбулась). Згідно розрахунку позивача відповідачем загалом було погашено заборгованість за кредитом в розмірі 11 984.22 грн. (а.с.26-44). Отже, заборгованість за кредитним договором № 2656850 від 16.07.2020 р. відсутня. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем погашено в повному обсязі фактично отримане тіло кредиту та відсотки за кредитним договором № 2656850 від 16.07.2020 р., сума якого становить 7 850.00 грн. станом на 13.09.2020 р., а правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором не підтверджена матеріалами справи. З урахуванням вищевикладеного суд вважає заявлені вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 16 182.23 грн. є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Твердження відповідача [PERSON] що строк кредитного договору № 2656850 від 16.07.2020 р. становить 30 днів та згідно додатку 1 до Договору Графіку платежів, він мав повернути 5015.00 грн. 15.08.2020 р., суд не бере до уваги, оскільки згідно розрахунку заборгованості відповідачем 14.08.2020 р. внесено суму заборгованості на погашення відсотків в розмірі 15.00 грн., що становить суму нарахованих відсотків за 30 днів, внаслідок чого строк дії кредитного договору продовжено ще на 30 днів, а саме до 13.09.2020 р., та сума заборгованості станом на 13.09.2020 р. становить 7 850.00 грн. (а.с.26-44). Щодо твердження відповідача, що він з 25.02.2022 р. перебуває на військовій службі, та відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від нарахування процентів за користування кредитом, судом не береться до уваги, оскільки нарахування заборгованості здійснено з 16.07.2020 р. по 17.04.2021 р. Щодо посилання відповідача на строки позовної давності, то суд зазначає, що з 12.03.2020 р. по 01.07.2023 р. на території України був встановлений карантин, а з 24.02.2022 р. на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжено. Також виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Представником відповідача в обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн. було надано копію договору про надання правничої допомоги №01/26 від 02 січня 2026 року (а.с. 179-182), копію ордеру на надання правничої допомоги [PERSON] (а.с.145), розрахунок витрат на правничу допомогу від 02.01.2026 р. [PERSON] (а.с.147-148); квитанцію до прибуткового касового ордера №01 від 02.01.2026 р. на суму 17 000.00 грн., прийнято від [PERSON] , підстава Договір №01/26 від 02.01.2026 р. (а.с. 151). Відповідно до ч.4 ст.137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник відповідача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, тому заявлена сума у 17000 грн. є завищеною. Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову слід відмовити, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved