Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до Лугинського районного суду Житомирської області з вказаним позовом. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 460314-КС-002 про надання кредиту від 19.03.2023 року, що становить 16760,46 грн. та понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що зазначена у позові заборгованість утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань, що виникли внаслідок укладення ним зазначеного договору з позивачем. 06.01.2026 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві просив розглядати справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлялася судом у встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України порядку, шляхом направлення судового повідомлення на адресу вказану в позовній заяві, яка є останньою відомою адресою його реєстрації, що підтверджується поштовим повідомленням. Відповідач у порядку ст. 178 ЦПК України у визначений строк відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч.8 ст.178 ЦПК України. На підставі ст. 280 - 282 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. 19.03.2023 року між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та відповідачем було укладено договір №460314-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА". Строк на який надається кредит: 16 тижнів. Процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Комісія за надання кредиту: 900,00 грн. Строк дії договору: до 09.07.2023 року. Орієнтована загальна вартість наданого кредиту: 12640,00 грн. Номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] 28.03.2023 року між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до зазначеного договору, відповідно до якої кредит збільшується на 3000,00 грн. і загальна сума кредиту складатиме 9000,00 грн., комісія за надання кредиту: 450,00 грн. орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 18539,79 грн. Відповідно до підтверджень щодо здійснення переказу грошових коштів, 19.03.2023 року та 28.03.2023 року [PERSON] були перераховані кошти в сумі 6000,00 грн. та в сумі 3000,00 грн. зг. до кредитного дог. №460314-КС-002 від 19.03.2023 року та додаткової угоди на платіжну картку № [NUMBER] . На ім`я [PERSON] було емітовано карту № [NUMBER] на яку перераховувались кошти за кредитним договором, що підтверджується листом АТ КБ "ПриватБанк" №20.1.0.0.0/7-260119/138019-БТ від 20.01.2026 року та випискою по рахунку. Згідно наданої позивачем довідки про стан заборгованості [PERSON] за договором №460314-КС-002 про надання кредиту від 19.03.2023 року та розрахунку заборгованості станом на 12.12.2025 року загальна заборгованість за договором складає 16760,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом 7532,71 грн.; заборгованість по відсоткам 9227,75 грн.; заборгованість по комісії 0 грн., заборгованість по штрафам 0 грн. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, довідкою про стан заборгованості, паспортом споживчого кредиту, договором № 460314-КС-002 про надання кредиту від 19.03.2023 року, пропозицією (офертою) укласти зазначений договір, прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) укласти зазначений договір, додатковою угодою № 1 до договору № 460314-КС-002 про надання кредиту від 19.03.2023 року, візуальними формами послідовності дій клієнта, анкетою клієнта від 12.12.2025 року, підтвердженнями щодо здійснення переказу грошових коштів, Правилами надання споживчих кредитів ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА", копією паспорту [PERSON] , листом АТ КБ "ПриватБанк" №20.1.0.0.0/7-260119/138019-БТ від 20.01.2026 року та випискою по рахунку. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що статтею 204 ЦК України регламентована презумпція правомірності правочину. Відповідно до наведеної норми права, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На час розгляду справи договір № 460314-КС-002 про надання кредиту від 19.03.2023 року та додаткова угода до нього недійсними, розірваними чи припиненими не визнані. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України. Приписи частин 1, 3 статті 509 ЦК України передбачають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.611, ч.1 ст.612 ЦК України). Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, факт існування кредитних відносин між позивачем та відповідачем підтверджується кредитним договором. Жодних доказів розірвання або визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору, у тому числі з підстав неотримання грошових коштів, відповідачем суду не надано. Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання вказаного кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, в якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Всупереч умовам вищезазначеного кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань у повному обсязі. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань у повному обсязі порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані відповідачу в кредит. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитного договору та існування заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 16760,46 грн., а також враховуючи позицію відповідача, який не оспорив ні суму позову, ні правильність проведених позивачем розрахунків, суд задовольняє заявлений позов у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений судовий збір суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved