Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 24.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» та [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит № 1120 (далі Договір) в електронній формі. За умовами договору відповідач отримала кошти у сумі 3 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 % в день строком на 30 днів (до 23.08.2024). Станом на 23.07.2025 виникла заборгованість у сумі 9 000,00 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 3 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 6 000,00 гривень. Оскільки відповідач зобов`язання за договором в повному обсязі не виконав, Позивач просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А.. Ухвалою від 29.08.2025 прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвала суду разом з позовною заявою та доданими до неї документами надіслана засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] . Поштове відправлення повернулось на адресу суду із зазначенням причини невручення адресату «за закінченням встановленого терміну зберігання». Ухвалою від 10.10.2025 прийнято рішення про перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання, призначене на 05.02.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило. Ухвалою від 05.02.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі матеріалів. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» та [PERSON] був підписаний Договір про споживчий кредит № 1120 від 24.07.2024 (далі - Договір) в електронному вигляді шляхом використання одноразового ідентифікатора 20cadd79. Відповідно до п. 2.1 Розділу 2 Договору Кредитодавець надає Споживачу на умовах, що передбачені даним Договором, споживчий кредит (далі - кредит) у розмірі 3000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Споживач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, зазначені у п. 2.5 цього Договору. Кредит надається Споживачу виключно за допомогою Веб-сайту Кредитодавця за умови ідентифікації Споживача одноразовим ідентифікатором з дати укладення шляхом безготівкового перерахунку на номер особистого електронного платіжного засобу Споживача 5355571304167091 (п. 2.2 Розділу 2 Договору). Строк кредиту за цим Договором складає 30 днів, який починається з 24.07.2024, Кредит має бути повернуто до 23.08.2024 згідно з цим Договором (додатком до Договору). Цей Договір є укладеним з моменту перерахування суми Кредиту на банківський рахунок, вказаний Споживачем та діє до повного виконання Споживачем своїх зобов`язань за Договором (п.п. 2.3, 2.4 Розділу 2 Договору). Відповідно до п. 2.7, 2.5.1 Розділу 2 Договору Строк та проценти за користування Кредитом за Договором є фіксованими та обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом на наступних умовах. Протягом строку дії Кредиту, встановленого п. 2.3 Договору, розмір основних процентів складає: -1,0 % від суми Кредиту; -1,0 % від суми Кредиту, щоденно, за кожен день користування Кредитом, починаючи з першого дня в межах строку Кредиту, зазначеного в п. 2.3 цього Договору. У разі, якщо Споживач не повернув Кредит у строк, встановлений пунктом 2.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 2.5 Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (п. 2.5.2 Розділу 2 Договору). Відповідно до п. 2.9 Розділу 2 Договору деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості Кредиту при нарахуванні основних процентів у відповідності до пункту 2.5 Договору та реальна річна фіксована процентна ставка зазначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для Споживача та реальної, річної процентної ставки за цим Договором (додаток до Договору), що є невід`ємною його частиною. Відповідно до п. 2.1 Розділу 2 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Дата надання кредиту: 21.10.2024 року або 22.10.2024 року (п. 2.2 Розділу 2 Договору). Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит тіло кредиту становить 3 000 грн, проценти за користування кредитом за період з 24.07.2024 по 23.08.2024 900 грн. Дата повернення кредиту: 23.08.2024 року, сума - 6000 грн. Загальна вартість кредиту 3 900,00 гривень. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кошти в розмірі 3 000 гривень шляхом їх перерахування на платіжну картку Споживача, зазначену в договорі (5355-57ХХ-ХХХХ-7091), що підтверджується Листом підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ ПрофітГід від 28.07.2025 року. Позичальник свої зобов`язання з повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість. З наданого позивачем Розрахунку заборгованості за договором № 1120 від 24.07.2024 [PERSON] має заборгованість у сумі 9 000,00 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у сумі 3 000,00 грн; проценти за користування кредитними коштами за період з 25.07.2024 по 09.02.2025 6 000,00 грн. Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І, ІІ та Глава 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ Книги п`ятої ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 року та Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року (в частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з вимогами частини другої статті 1054 ЦК України відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина друга статті 1046 ЦК України). Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умови. Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту перерахування коштів на рахунок боржника слугує додатковим підтвердженням факту укладення кредитного договору. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21). Відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постановах Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц. Кредитний договір № 1120 від 24.07.2024 року укладений між сторонами в електронній формі шляхом його підписання за допомогою введення одноразового ідентифікатора, а тому він є укладеним у письмовій формі, що відповідає вимогам, передбаченим статтями 207, 208, 1055 Цивільного кодексу України, відповідач отримав суму кредиту на свою платіжну картку, а тому в нього виник обов`язок з повернення отриманих за кредитним договором коштів у розмірі та на умовах встановлених договором, а також процентів за користування ними. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Графіком платежів до Кредитного договору визначена періодичність, сума погашення та черговість оплати Позичальником заборгованості за кредитним договором, що включає погашення заборгованості за тілом кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами та комісію за надання кредиту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав в повному обсязі, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Відтак, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 000 гривень є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 24.07.2024 по 09.02.2025, суд виходить із наступного. У позовній заяві позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами у сумі 6 000,00 гривень, нараховані за період з 25.07.2024 по 09.02.2025 за процентною ставкою у розмірі 1,0 % в день, що становить 30,00 грн/день. Як зазначалось вище, в силу вимог статей 1048, 1056-1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі. Пунктом 2.5.1 Розділу 2 Договору передбачена сплата позичальником процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,0 % в день протягом строку дії Кредиту, а саме протягом 30 днів (до 23.08.2024 року). Як випливає з умов Кредитного договору та наданого Позивачем розрахунку заборгованості за період з 24.07.2024 по 23.08.2024 сплаті підлягають проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування у сумі 900,00 гривень (3000 грн х 1 % / 100 % х 30 днів). Відтак, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 24.07.2024 по 23.08.2024 (в межах строку кредитування) у сумі 900,00 гривень є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Одночасно з тим, з наданого Позивачем розрахунку заборгованості слідує, що за період з 24.08.2024 по 09.02.2025 Кредитодавець нарахував проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1 % в день, що становить 30,00 гривень в день, загальна сума заборгованості 5100,00 гривень. Зі змісту пункту 2.5.2 Розділу 2 Договору випливає, що у разі, якщо Споживач не повернув Кредит у строк, встановлений пунктом 2.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 2.5 Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Тобто нараховані за період з 24.08.2024 по 09.02.2025 проценти є заходом відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, за неналежне виконання грошового зобов`язання. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що проценти за період з 25.08.2024 по 09.02.2025 у сумі 5100 гривень нараховані на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, до спірних правовідносин має застосовуватися заборона щодо нарахування зазначених процентів, передбачена пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому позовні вимоги про стягнення процентів у сумі 5 100,00 гривень є незаконними та необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, перевіривши проведені позивачем розрахунки, визначивши спірні правовідносини та норми права, що підлягають застосуванню до них, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Гроші 247» суму заборгованості у сумі 3 900,00 гривень, з яких основна сума боргу за тілом кредиту 3 000,00 гривень, проценти за користування кредитом в межах строку кредитування (за період з 24.07.2025 по 23.08.2024) 900,00 гривень, що становить 43,33 % пред`явлених позовних вимог (3900,00 грн / 9000,00 грн х 100 %). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог частково з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1 076,63 грн. (2 422,40 грн х 43,33 %).

Outcome: partial