Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

03 січня 2026 року [PERSON] направила поштою до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, який надійшов до суду 12 січня 2026 року. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 січня 2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 10 лютого 2026 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона з 15 червня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2015 року шлюб було розірвано. Неповнолітній син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини участі не приймає. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання сина, але відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Неповнолітній син перебуває на обліку в медичному закладі та потребує постійного догляду і проходження лікування. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У своїй заяві позивач просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2015 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а.с. 4). Неповнолітній син сторін, [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем (а.с. 16, 17) і перебуває на її утриманні. Відповідач від матеріального забезпечення дитини ухиляється. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Син сторін [PERSON] неповнолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, який є працездатною особою і може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття [PERSON] . Суд не приймає до уваги посилання позивача на перебування дитини на обліку у медичному закладі та потребі у постійному догляді і проходженні лікування, адже доказів наявності у [PERSON] захворювань і потреби у лікуванні [PERSON] до позову не надано. Стосовно зазначення неможливості позивача працювати, оскільки її молодший син, батьком якого відповідач не є, потребує домашнього догляду, не може бути підставою для стягнення з відповідача аліментів у розмірі частини його заробітку, оскільки відсутність доходу у позивача не може бути компенсована за рахунок непропорційного стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини. Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 141 та ст. 180 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття. З урахуванням того, що позивач зазначає про відсутність у неї працевлаштування, а з відповідача просить стягнути аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку, то у разі задоволення позовних вимог також буде порушено принцип рівності участі кожного з батьків у матеріальному забезпеченні дитини. За таких обставин, у задоволенні інших позовних вимог позивачеві слід відмовити, оскільки у суду відсутні відомості про наявний у відповідача дохід та інших утриманців на його утриманні, стягнення аліментів у більшому розмірі може призвести до утворення заборгованості по сплаті аліментів, а не до реального матеріального забезпечення дитини батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини з дня направлення поштою позову до суду, тобто з 03 січня 2026 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 331 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial