Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивачем було подано до суду відповідну позовну заяву. Просила визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.02.2025 року, що винесена державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяною Михайлівною та стягнути судові витрати. В обґрунтування поданого позову посилалась на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , відкрилася спадщина та на підставі поданої нею заяви заведена спадкова справа 366/2017, встановлено наявність заповіту на ім`я [PERSON] , 28.07.2017 до нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про прийняття спадщини, 02.08.2017 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син спадкодавця, [PERSON] , [INFO] .. 14.02.2025 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, але постановою від 14.02.2025 року відповідачем було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії і посвідченні спадкових прав з мотивів наявності залишеного заповіту та подання заяви особою, на ім`я якої він складений про прийняття спадщини. Вважала дану постанову незаконною та такою що підлягає скасуванню, оскільки складений заповіт не відповідає вимогам Інструкції №20/5, заповідачу нотаріусом не було роз`яснено зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. Окрім того, заповіт має виправлення, відсутні прокреслення не заповнених до кінця рядків та вільних місць, в тому числі і між абзацами, застереження щодо дописок і виправлень розташовано не в кінці посвідчувального напису до підпису нотаріуса і проставлення печатки, а окремо та після посвідчувального напису і тільки один раз. Враховуючи положення вимог ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, посилалась на відповідну правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі №759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18). Вона зверталась до суду із позовною заявою про визнання недійсним заповіту та рішенням суду було встановлено, що даний заповіт є нікчемним, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним їй було відмовлено, зважаючи на його нікчемність, у відповідності до правового висновку Верховного Суду від 13.02.2029 року у справі №473/1584/16-ц, провадження №61-8101св18, також посилалась на правовий висновок з означеного питання у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати від 01.02.2021 р. по справі №473/1878/19, провадження № 61 -20469сво19. Нотаріус не надала правову оцінку заповіту, всупереч вимогам підпункту 5.1 пункту 5 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), прийняла заповіт не заважаючи на його невідповідність вимогам законодавства. Окрім того, заява від [PERSON] не була подана особисто, та в матеріалах нотаріальної справи відсутній поштовий конверт, що суперечить порядку, встановленому цивільним законодавством, зокрема ч. 2 ст. 1269 ЦК України та підпунктами 3.1., 3.3.-3.5., 3.23 пункту 3. Глави 10 Розділу II Порядку № 296/5 (в редакції від 07.04.2017) та ч.ч. 1 і 2 ст. 19 Конституції України. Відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. В судовому засіданні представник позивачки, що приймав участь в режимі відеоконференції, доводи поданого позову підтримав та просив його задовольнити. Зазначав, що заява [PERSON] прийнята нотаріусом без дотримання вимог діючого законодавства в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки така заява подається або особисто, або надсилається поштою, справжність підпису на заяві повинна бути засвічена нотаріально, в даному випадку, на заяві відсутній відповідний надпис нотаріуса та в матеріалах спадкової справи відсутній конверт, якщо відповідна заява надіслана нотаріусу поштою, звернення до нотарісуа за довіреністю не передбачено, окрім того, нотаріусом не надана правова оцінка складеному заповіту, в подальшому позивачка зверталась до суду із позовом про визнання даного заповіту недійсним та в задоволенні позову їй було відмовлено, але з підстав нікчемності даного заповіту, обставини щодо нікчемності складеного заповіту встановлені відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили та не підлягають доведенню. Просив стягнути судові витрати, а також повідомив про наявність витрат на правову допомогу, заява про стягнення витрат буде подана у встановленому процесуальним законом порядку після постановлення рішення. В судове засідання відповідач не з`явилась, про час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином, подала суду 19.01.2026 року заперечення по справі, в який зазначала, що Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після [PERSON] , померлого [INFO] , яким на користь [PERSON] на квартиру [ADDRESS] залишив заповіт, та яка спадщину за заповітом прийняла в установлений законом строк. Також подані заяви про прийняття спадщини дітьми спадкодавця: позивачем та [PERSON] , але дані про те, що діти спадкодавця на день смерті спадкодавця є особами з інвалідністю І-ІІІ груп, або були непрацездатними за віком, тобто б мали право на обов`язкову часту у спадщині в порядку ст. 1241 ЦК України, відсутні у спадковій справі. 24 грудня 2020 року до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернувся представник по довіреності [PERSON] - [PERSON] , про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у видачі свідоцтва було відмовлено, оскільки у вчиненні нотаріальної дії на тій підставі, що у спадкоємця були відсутні документі, які підтверджують право власності спадкодавця на квартиру. 12 лютого 2024 року Октябрським районним судом м. Полтави позовну заяву [PERSON] про визнання права власності у справі №2/554/1906/2024 було залишено без розгляду та роз`яснено право позивача відповідно до ч.2 ст. 257 ЦПК України звернутися до суду повторно. Позивачка зверталась до суду із позовом про визнання вищевказаного заповіту недійсним та заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.08.2024 року, у справі № 643/9985/17, яке набрало законної сили 08.10.2024 року, їй було повністю відмовлено. З урахуванням наведених обставин зазначала, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану квартиру буде видано спадкоємцю за заповітом після наданням нею або її представником усіх необхідних документів, та документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, оскільки заповіт є дійсним. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Станом на 04.02.2017 року [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , інших осіб зареєстровано не було. Після смерті [PERSON] , [INFO] , із заявою про прийняття спадщини за законом та заповідальним розпорядженням звернулась донька померлого [PERSON] . На підставі її заяви 15.05.2017 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №366/2017. За інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру станом на 15.05.2017 року встановлено наявність чинного заповіту від імені [PERSON] , що був посвідчений 14.10.2004 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лук`яновою О.Б., номер в реєстрі нотаріальних дій 2072, номер у спадковому реєстрі 8653895. Відповідно до Заповіту [PERSON] , на випадок його смерті зробив розпорядження щодо належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS] , яку заповів [PERSON] , [INFO] . 28.07.2017 року [PERSON] , подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадкування. Спадкове майно складається з квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] . Підпис на заяві посвідчено Тепляковою І.С. нотаріусом нотаріального округу Новохоперського району Воронезької області. 02.08.2017 року заяву про прийняття спадщини після смерті батька в рамках спадкової справи подав [PERSON] , син померлого. 24.12.2020 року [PERSON] , що діяв за довіреністю від [PERSON] , подано до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] . Постановою від 24.12.2020 року у видачі свідоцтва [PERSON] було відмовлено, оскільки для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусу необхідні документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно. Згідно до матеріалів спадкової справи нотаріусу відомо, що документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно перебувають на руках у [PERSON] . В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовною заявою [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Дана позовна заява залишена без розгляду. В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа №643/9985/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лук`янової Олени Борисівни, 3-я особа у справі [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Заочним рішенням від 21.08.2024 року позивачу було відмовлено в задоволенні позову. Рішення набрало законної сили. Як вбачається із змісту рішення судом було надано оцінку складеному заповіту, вказано на його невідповідність вимогам закону, що містить дописки і виправлення, не містить застереження нотаріуса перед підписом [PERSON] , обов`язкового креслення не заповнених до кінця рядків, вільних місць. Зроблено висновок щодо його нікчемності в силу закону внаслідок виявлених порушень при його посвідченні. Тобто, даний заповіт був предметом оцінки суду та зазначено, що наявність незастережних виправлень у тексті заповіту, виправлення дати його складання з 13 на 14 жовтня, через що неможливо встановити час його складання, не роз`яснення нотаріусом прав заповідачу, незаконність складання заповіту, вказують на нікчемність заповіту складеного від імені [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі 14.10.2004 за № 2072, оскільки з його змісту вбачається, що він складений з порушенням вимог щодо його Форми та посвідчення. На підставі цього суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову повністю, оскільки встановлена нікчемність правочину не вимагає визнання його судом недійсним. У разі недотримання законодавчо визначених вимог до форми заповіту, такий заповіт не повинен виконуватись, а спадкування має здійснюватися за законом. Рішення набрало законної сили 08.10.2024 року. Позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса 14.02.2025 року із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Постановою від 14.02.2025 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М., було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , померлому [INFO] . Статтею 7 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Згідно зі ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Тлумачення ст.50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта. Нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріусу заборонено безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (постанова Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19). Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із змісту постанови вбачається, що вона постановлена за результатами розгляду заяви [PERSON] , про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на квартира [ADDRESS] , яка залишилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який на день своєї смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . У видачі свідоцтва про право власності позивачу відмовлено з посиланням на те, що заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.08.2024 року у справі №643/9985/17, їй було відмовлено у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним, справа №2/554/1906/2024 про визнання права власності на квартиру за заявою [PERSON] залишена без розгляду. Тому згідно до п.4.10. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру буде видано спадкоємцю за заповітом після надання нею усіх необхідних документів та документів які підтверджують право власності на спадкове майно. Суд вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята без належного мотивування. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до вимог підпункту 3.3. пункту 3. Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. П.п. 3.4. пункту 3. Глави 10 Розділу II Порядку № 296/5 (в редакції від 07.04.2017) визначено, що якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. П.п. 3.5. пункту 3. Глави 10 Розділу II Порядку № 296/5 (в редакції від 07.04.2017) визначено, що якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. А п.п.3.6. пункту 3. Глави 10 Розділу II Порядку № 296/5 (в редакції від 07.04.2017) визначено, що не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] подала заяву нотаріусу 28.07.2017 року заяву про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадкування, та підпис на її заяві посвідчено Тепляковою І.С. нотаріусом нотаріального округу Новохоперського району Воронезької області. В подальшому, 24.12.2020 року [PERSON] , що діяв за довіреністю від [PERSON] , яка посвідчена також Тепляковою І.С. нотаріусом нотаріального округу Новохоперського району Воронезької області, до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] . Тобто, подання заяви за довіреністю діючим Порядком на момент її подання не було передбачено, доказів того, що заява [PERSON] надійшла до Четвертої нотаріальної контори поштою чи подана особисто, досліджені матеріали справи не містять, клопотань про витребування матеріалів спадкової справи не заявлялось, не було надано відповідних доказів відповідачем, що не надає можливості суду надати оцінку правомірності прийняття нотаріусом заяви безпосередньо від [PERSON] .. Щодо доводів про оцінку заповіту. Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 10 розділу II Порядку при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі Відповідно до пункту 2 глави 13 розділу І вказаного Порядку нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону України «Про нотаріат», або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Після відкриття спадкової справи нотаріусом було встановлено наявність заповіту, посвідченого від імені [PERSON] , на момент його посвідчення ця нотаріальна дія була врегульована «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, в редакції яка діяла станом на момент посвідчення спірного заповіту. Абзацами 3 - 5 пункту 23 даної Інструкції визначено, що на нотаріально оформлюваних документах не заповнені до кінця рядки та інші вільні місця прокреслюються, за винятком документів, призначених для дії за кордоном, у яких прокреслення не допускаються. Дописки і виправлення повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати. Виправлення, зроблені в тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (наприклад, копія документа), застерігаються нотаріусом лише в кінці посвідчувального напису до підпису нотаріуса і проставлення печатки. Якщо документ, що підлягає посвідченню або засвідченню, викладений неправильно чи неграмотно (чи складений з порушенням вимог чинного законодавства), нотаріус пропонує особі, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, виправити його або скласти новий. На бажання зацікавленої особи документ може бути складений нотаріусом. У відповідності до абзацу 2 пункту 161 даної Інструкції нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. Але, всупереч положенням ст. 47 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, з огляду на вимоги до порядку посвідчення заповіту визначеного Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5, самостійно нотаріусом не було надано оцінку складеному заповіту та даний заповіт став предметом оскарження в судовому порядку. Рішенням суду дійсно було відмовлено в задоволенні позову про визнання даного заповіту недійсним, але саме з мотивів нікчемності складеного заповіту. При цьому судом було зазначено, що відповідно до вимог ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У постанові Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі №759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18) зазначено, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нотаріусом обставини встановлені судовим рішенням у справі №643/9985/17, що набрало законної сили та є обов`язковим, не враховані. У зв`язку з чим суд вважає, що дана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії підлягає скасуванню. З урахування наведеного, суд вважає, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та частин 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позовні вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Питання про витрати пов`язані з наданням правової допомоги одночасно із прийняттям рішення не вирішується, оскільки представником позивача повідомлено про їх наявність та намір подати заяву в строки визначені процесуальним законом для постановлення додаткового рішення.

Outcome: approved