Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У січні 2025 року представник позивача ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» - адвокат Маслюженко М.П. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 22035000493407 від 26.02.2021 у розмірі 20 821,87 грн та судові витрати по справі, які складаються із суми судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 7 200,00 грн. Позиція позивача В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилався на те, що 26 лютого 2021 року [PERSON] надав АТ «Банк Кредит Дніпро» заяву-згоду № 327842 на укладання універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб. 26 лютого 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22035000493407. Крім того, 11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 11/04/24, з додатками до договору, відповідно до умов якого до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 22035000493407 від 26.02.2021. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 11/04/24 від 11 квітня 2024 року ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло права вимоги до відповідача у розмірі 20 822,08 грн, яка складається з наступного: 12 753,95 грн заборгованість за тілом кредиту; 0,21 грн заборгованість за відсотками; 8 067,92 грн заборгованість за комісією. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 11.04.2024, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Проте, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12 753,95 грн та заборгованість за комісією у розмірі 8 067,92 грн, що загалом складає 20 821,87 грн. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів, що й стало підставою звернення до суду. Заяви, клопотання сторін; інші процесуальні дії у справі Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відомостей про неможливість з`явитися у судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 26 лютого 2021 року [PERSON] надав АТ «Банк Кредит Дніпро» заяву-згоду № 327842 на укладання універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб. 26 лютого 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22035000493407, відповідно до умов якого, банк надав клієнту на споживчі цілі фінансовий кредит у сумі 15 240,00 грн, строком кредитування 36 місяців (до 26.02.2024), щомісячною комісією за обслуговування кредиту 3 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, що відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Згідно умов кредитного договору банк зобов`язується надати клієнту кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредитом, а також виконати інші зобов`язання (п.п. 1.1, 1.2 кредитного договору). Одночасно з укладенням кредитного договору клієнт уклав з ПрАТ СК «ПЗУ Україна Страхування життя» договір страхування життя від 26.02.2021, розмір страхового платежу становить 3 240,00 грн. Крім того, 11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 11/04/24, з додатками до договору, відповідно до умов якого до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 22035000493407 від 26.02.2021. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 11/04/24 від 11 квітня 2024 року ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло права вимоги до відповідача у розмірі 20 822,08 грн, яка складається з наступного: 12 753,95 грн заборгованість за тілом кредиту; 0,21 грн заборгованість за відсотками; 8 067,92 грн заборгованість за комісією. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 11.04.2024 , позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Проте, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12 753,95 грн та заборгованість за комісією у розмірі 8 067,92 грн, що загалом складає 20 821,87 грн. Норми права, які застосував суд, та висновки Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1ст. 207 ЦК України). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046,1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст.526,527,530 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Приписами ч. 2 ст.615ЦК України визначено: одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач відсутність боргу належними та допустимими доказами не спростував, доказів повернення кредитних коштів суду не надав. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2024 року між ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та АО «Альянс ДЛС» укладений договір № 1/04 про надання правничої допомоги. Відповідно до Додатку № 2 до вказаного договору вартість послуг, крім інших, складає: 1 200,00 грн (проведення юридичного та фінансового аналізу 1 боржника); 6 000,00 грн (складання, підписання та подання до суду позову щодо стягнення заборгованості з 1 боржника). Як вбачається з акту № 4 до акту приймання-передачі наданих послуг від 16 грудня 2024 року до договору № 1/04 про надання правничої допомоги від 01.04.2024, сума наданих послуг АО «Альянс ДЛС» за боржника [PERSON] складає 7 200,00 грн, у тому числі: 1 200,00 грн (проведення юридичного та фінансового аналізу 1 боржника); 6 000,00 грн (складання, підписання та подання до суду позову щодо стягнення заборгованості з 1 боржника). Враховуючи складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом АО «Альянс ДЛС» Маслюженко М.П. роботи та витраченого часу на надання правничої допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності юридичних витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову у даній справі та значення справи для сторін, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 200,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 245 від 22.01.2025 позивач, за подачу позовної заяви, сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, який і підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved