Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

10 грудня 2025 року Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Хаджибейський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання прізвища дитині, у якій позивачка просить суд при державній реєстрації дитини чоловічої статі, народженої [INFO] у [PERSON] та [PERSON] , громадянство України визначити прізвище дитини по матері « [PERSON] ». За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві строк для подання відзиву. Залучено в якості третьої особи Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради. Підготовче засідання по справі призначено на 02 лютого 2026 року. Копія позову з додатками, копія ухвали суду від 02.02.2025 року та повістку на 02.02.2026 року було вручено відповідачеві 08.01.2026 року, що підтверджується відповідною відміткою на супровідному листі. 02 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Салманової Ф.А. про долучення доказів, у якому заявниця просила долучити до матеріалів справи копію рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси віл 03.09.2025 року №521/10196/25. 02 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Салманової Ф.А. про відкладення розгляду справи. 02 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про визнання позову, у якій відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, просив при державній реєстрації народження дитини визначити її прізвище за матір`ю [PERSON] . Вказав, що наслідки визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі. У судове засідання, призначене на 02 лютого 2026 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, беручи до уваги те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, а неявка учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 12 лютого 2026 року. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06 грудня 2024 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . [INFO] у [PERSON] народилася дитина чоловічої статі, що підтверджується медичним висновком про народження №T82K-4MB8-HA5E-B2X7. Відповідно до ч. 1 ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Одним з видів особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечує його право на соціальне існування згідно ч. 1 ст. 294 ЦК України є право на ім`я. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина з моменту народження має право на ім`я та громадянство. Місце і порядок реєстрації народження дитини визначаються сімейним законодавством, реєстрацію актів цивільного стану, підстави і порядок набуття та зміни громадянства визначаються Законом України "Про громадянство України", іншими нормативно-правовими актами. Стаття 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 свідчить, що дитина реєструється відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони, що підтверджують факт народження. Відповідно до ст. 133 СК України якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Статтею 145 СК України передбачено, що прізвище дитині визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органам опіки та піклування або судом. [PERSON] звернулася до Хаджибейського ВДРАЦС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) із заявою про державну реєстрацію дитини, проте, їй було відмовлено, що підтверджується відповіддю Хаджибейського ВДРЦС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) від 15.07.2025 року №1779/24.25-21. Зазначена відмова мотивована тим, що у разі, якщо мати та батько дитини не можуть подати спільну заяву про державну реєстрацію народження, заявником подається письмова згода батьків (одного з них) про присвоєння прізвища дитині, справжність підпису на якій засвідчується нотаріусом. За відсутності згоди дитині присвоюється прізвище на підставі рішення органу опіки та піклування або суду. Листом Служби у справах дітей ОМР від 20.05.2025 року №04/5577 [PERSON] повідомлено, що Служба у справах дітей ОМР не має можливості надати до ПРА ОМР висновок щодо визначені прізвища та імені малолітньої дитини чоловічої статі, 28.04.2025 року та отримати відповідне рішення органу опіки та піклування, оскільки, відсутні відомості про місцезнаходження батька дитини. Тобто, виникла ситуація, за якої матір дитини не може здійснити державну реєстрацію народження дитини у зв`язку із відсутністю письмової заяви особи, з якою вона перебувала у зареєстрованому шлюбі щодо визначення прізвища дитині. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У справі ЄСПЛ «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. На думку суду, при вирішенні спорів, що стосуються дітей (в тому числі справи щодо стягнення аліментів) суд зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, оскільки, така категорія спорів є особливою через те, що дитина це не завжди захищений учасник суспільних відносин, а тому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен брати до уваги найкращі інтереси дитини. Тому, враховуючи те, що матері дитини у встановлений законом строк не змогла здійснити державну реєстрацію народження дитини у зв`язку із відсутністю заяви особи, з якою вона перебувала у зареєстрованому шлюбі щодо визначення прізвища дитині, що є неприпустимим та вочевидь порушує принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, беручи до уваги той факт, що відповідач подав заяву про визнання позову, а таке визнання на момент ухвалення рішення не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. На підставі зазначеного,

Outcome: approved