Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

15 липня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. 17 грудня 2025 року судом було ухвалено рішення у зазначеній справі, відповідно до якого позовні вимоги були задоволені в повному обсязі; було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям - 278120 грн, 15000 грн витрат на проведення судово-експертної оцінки та судовий збір у розмірі 2781,20 грн. 22 грудня 2025 року представником позивача було надіслано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 61000,00 грн. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12 січня 2026 року справу було передано до провадження судді Шаповалової К.В. Ухвалою суду від 16 січня 2026 року заяву про ухвалення додаткового рішення було прийнято до розгляду. Копія вказаної ухвали була доставлена 21 січня 2026 року до особистих кабінетів представника позивача та представника відповідача у підсистемі Електронний суд. Представник відповідача не скористалася своїм правом та не надала суду заперечень щодо заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат понесених позивачем на правову допомогу. Разом з тим, суд зауважує, що представником відповідача у відзиві на позов зазначалося, що орієнтований розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, зважаючи на те, що справа незначної складності, у справі не планувалося проведення жодних експертиз, виклику свідків чи забезпечення доказів, а також те, що він є неспівмірним із виконанням адвокатом наданих послуг, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та ціною позову. Адвокат також зазначила, що обов`язок щодо відшкодування відповідачем витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, у заявленому розмірі становитиме невиправданий тягар. Окрім того суд зауважує що представником відповідача у судовому засіданні 3 грудня 2025 року також висловлювалися заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу, понесених позивачем. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд доходить наступного висновку. 15 липня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. 17 грудня 2025 року судом було ухвалено рішення у зазначеній справі, відповідно до якого позовні вимоги були задоволені в повному обсязі; було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям - 278120 грн, 15000 грн витрат на проведення судово-експертної оцінки та судовий збір у розмірі 2781,20 грн. 22 грудня 2025 року представником позивача було надіслано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 61000,00 грн, яка була зареєстрована судом 23 грудня 2025 року та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу було передано до провадження судді Шаповалової К.В. від 12 січня 2026 року. З тексту позовної заяви вбачається, що представник позивача зазначала орієнтований розрахунок суми судових витрат та вказувала, що остаточний розмір судових витрат буде відомий після закінчення розгляду справи. Сама ж заява про стягнення витрат на правову допомогу була подана до суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі, тобто, у строк, передбачений законодавством. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз змісту наведеної частини статті дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи. При цьому, стаття 141 ЦПК України не передбачає можливості поновлення строку для подання заяви про розподіл судових витрат, оскільки визначає такий строк подією, яка неминуче має настати (закінчення судових дебатів). Сама заява про ухвалення додаткового рішення також представником позивача була подана в строки, визначені статтею 141 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування заяви про понесені позивачем витрати на правничу допомогу, представник позивача надала суду копію договору про надання правничої допомоги № 36 від 23 червня 2025 року, укладений між адвокатом Ковтун Н.В. та [PERSON] ; копію ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1948635; копію акту прийому-передачі виконаних робіт, де зазначені послуги надані адвокатом; копії квитанцій до прибуткового касового ордеру. Зокрема, із копії договору про про надання правничої допомоги № 36 від 23 червня 2025 року, вбачається, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати йому необхідну юридичну допомогу, представляти та захищати законні інтереси клієнта в усіх державних та недержавних підприємствах, установах, в тому числі в судах усіх інстанцій. Відповідно до пункту 2.4 договору клієнт сплачує адвокату гонорар за надані послуги. Оплата послуг здійснюється частково і залежить від обсягу роботи і виду послуги. Остаточний розмір гонорару складається на підставі акту виконаних робіт. Оплата здійснюється по факту виконаних робіт за кожну послугу окремо. Вартість послуг: підготовки і подання досудової вимоги (пропозиції) - 10000 грн; підготовка, написання та подання до суду позовної заяви - 20000 грн; вартість участі адвоката у судових засіданнях складає 4000 грн/судове засідання; вартість підготовки, написання та подання відповіді на відзив - 8000 грн; складання інших процесуальних документів - від 1000 до 5000 грн. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт вбачається, що адвокат надав, а клієнт прийняв наступні роботи: - консультація, написання і подання досудової пропозиції (вимоги) - дата 01 липня 2025 року - вартість 10000 грн; - написання і подання до суду позовної заяви про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири - дата 12 липня 2025 року - вартість 20000 грн; - написання і подання відповіді на відзив - 22 листопада 2025 року - вартість 8000 грн; - написання і подання до суду заяви на ухвалення додаткового рішення - 22 грудня 2025 року - вартість 3000 грн; - участь у судових засіданнях - 18 серпня 2025 року, 29 вересня 2025 року, 27 жовтня 2025 року, 17 листопада 2025 року, 03 грудня 2025 року - вартість 4000 грн * 5 судових засідань = 20000 грн. Загальна вартість виконаних робіт становить 61 000,00 грн. Вказаний акт містить підписи адвоката Ковтун Н.В. та замовника (клієнта) [PERSON] . Відповідно до копій квитанцій до прибуткового ордеру позивачем було здійснено наступні оплати послуг: 01 липня 2025 року на суму 10000 грн, 12 липня 2025 року на суму 20000 грн,18 серпня 2025 року на суму 4000 грн, 29 вересня 2025 року на суму 4000 грн, 27 жовтня 2025 року на суму 4000 грн, 17 листопада 2025 року на суму 4000 грн, 22 листопада 2025 року на суму 8000 грн, 17 листопада 2025 року на суму 4000 грн, 03 грудня 2025 року на суму 4000 грн, 22 грудня 2025 року на суму 3000 грн. Отже, представником позивача надано суду докази щодо витрат понесених на правничу допомогу в розмірі 61 000 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, зважаючи на кількість та тривалість судових засідань у справі, суд зауважує, що сума послуг у розмірі 4000,00 грн за кожне із засідань є завищеною. Разом з тим, суд наголошує, що при подачі позову до суду адвокат вказувала, що орієнтована вартість витрат на правову допомогу складатиме 20000 грн, при цьому у додатку до позову, у якому відображений розрахунок судових витрат, вказано, що орієнтований розмір судових витрат складає 18 281,20 грн. Відповідно до частини четвертої статті 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену попередньому (орієнтованому) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодування судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час проведення попереднього (орієнтованого) розрахунку. З огляду на те, що сума витрат позивача на правову допомогу значно перевищує суму, зазначену в його попередньому орієнтованому розрахунку, і останній не подав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які спричинили таке суттєве збільшення суми витрат позивача під час розгляду справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої представником позивачем до стягнення на користь позивача суми судових витрат у розмірі 41 000,00 грн. Отже суд при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу позивачу виходить із суми, зазначеної позивачем як попередній орієнтовний розрахунок, тобто 20000 грн. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на те, що заява про ухвалення додаткового рішення не є по суті правовою допомогою, а є заявою про подання доказів, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення витрат позивача на правову допомогу, зважаючи на кількість, тривалість судових засідань та процесуальні дії, які в них відбувались, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, зважаючи на те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що заявлені витрати представником позивача не відповідають критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial