Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (далі ТОВ «ВІН ФІНАНС») звернувся до Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] та просить поновити строк позовної давності для подання позову, стягнути заборгованість за укладеним Договором №271195 про надання фінансового кредиту від 18.08.2018 у загальному розмірі 19 500,32 грн., яка складається з: суми заборгованості 14 900,00 грн., суми інфляційних втрат 3 258,10 грн., 3% річних 1 342,22 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, також просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позову представник зазначив, що 18.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та [PERSON] було укладено Договір №271195 про надання фінансового кредиту в розмірі 3 500,00 грн., з процентної ставкою 0,01% на день, строк кредитування 20 днів. 12.04.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (далі ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»), протоколом №1706 Загальним зборів учасників ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» від 25.07.2024 змінено назву товариства на ТОВ «ВІН ФІНАНС», укладено Договір факторингу №1, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі. Відповідно до Реєстру прав вимог №11 від 27.12.2018 ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором №271195 про надання фінансового кредиту від 18.08.2018 у розмірі 4 760,00 грн., з яких: 3 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 260,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Ухвалою судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Козлова Д.О. від 28.08.2025 матеріали позову направлені для розгляду за підсудністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Справа надійшла до суду 28.10.2025. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 справу розподілено судді Ніколенко Д.М. Ухвалою суду від 29.10.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.12.2025 представником відповідача адвокатом Мартиновою Н.Ю. скеровано до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів перерахування відповідачу кредитних коштів та належних і допустимих доказів ідентифікації відповідача у системі первісного кредитору, наголошуючи, що телефонний номер, на який надходив одноразовий ідентифікатор 18.08.2018, не належить відповідачу. Представник відповідача вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість розміру заборгованості та відсутні правові підстави для нарахування відсотків, пені та штрафів. Також представник відповідача вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. не є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг, тому просить зменшити їх до 500,00 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат, стягнувши з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. Ухвалою суду від 14.01.2026 витребувано докази. 26.01.2026 до суду надійшли витребувані докази. У судове засідання сторони не з`явилися. Відповідно до прохальної частини позову представник позивача Романенко М.Е. просить розглядати справу у відсутність представника товариства, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача адвокат Мартинова Н.Ю. відповідно до прохальної частини відзиву на позов просила проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача [PERSON] , позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, також просила зменшити витрати на правову допомогу до 500,00 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат, стягнувши з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, 18.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»), в особі директора Довгаля В.В., та [PERSON] було укладено Договір №271195 про надання фінансового кредиту. За умовами договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 3 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності і платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Процентна ставка: 0,01% за кожен день користування кредитом, 3,65% річних. Кредит надається строком на 20 днів. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника. Вказаний договір та графік розрахунків було підписано позичальником шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, ідентифікатор введено 18.08.2018 о 14:24:35 (а.с. 14, 15 копія договору, а.с. 16 копія графіку). 12.04.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», укладено Договір факторингу №1, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі. Відповідно до Реєстру прав вимог №11 від 27.12.2018 ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором №271195 про надання фінансового кредиту від 18.08.2018 у розмірі 4 760,00 грн., з яких: 3 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 260,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.29-31 копія договору, а.с. 41, 42 копія реєстру). Протоколом №1706 Загальним зборів учасників ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» від 25.07.2024 змінено назву товариства на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а.с. 7 копія протоколу). У свою чергу, відповідач заперечує щодо отримання кредитних коштів, посилаючись також на те, що телефонний номер, на який надходив одноразовий ідентифікатор 18.08.2018, йому не належить. В якості підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу за Договором №271195 про надання фінансового кредиту від 18.08.2018 у сумі 3 500,00 грн. на платіжну картку позивач надав інформаційну довідку від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (а.с. 18-24), в якій надана інформація щодо перерахування кредитних коштів на картки клієнтів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Проте суд не вважає це належним та допустимим доказом у справі, тому вважає заперечення сторони відповідача обґрунтованим, оскільки вказана довідка містить інформації щодо ідентифікації клієнтів. Наприклад, 18.08.2018 на суму 3 500 грн. маска картки [NUMBER] , код авторизації 201644, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-582478. З цього приводу за ухвалою суду від 14.01.2026 витребувано докази від АТ КБ «ПриватБанк», оскільки перші 4 номери картки починаються на 5167. 26.01.2026 до суду надійшла інформація з банку, в якій повідомлено, що на ім`я [PERSON] у Банку не емітовано карту [NUMBER] , вказана карта обслуговується за іншим клієнтом (а.с. 75). Позивач, у свою чергу, жодним чином не відреагував на заперечення сторони відповідача та на отриману судом інформацію, доказів перерахування кредитних коштів суду не надав. Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1, ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3, ч. 4, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін, також сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що наявні у справі докази не можуть достовірно підтвердити не тільки факт укладання кредитного договору та графіку розрахунків між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і відповідачем, так і факт перерахування кредитних коштів. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на домислах та припущеннях, а позивач не . Представниками позивача та відповідача заявлено вимогу щодо розподілу судових витрат, також представником відповідача заявлено вимогу про зменшення витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо вимоги про стягнення правової (правничої) допомоги. Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем та відповідачем надано відповідні докази та представниками заявлено вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. та про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн. Суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вважає за доцільне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн. При прийнятті такого рішення судом враховані вимоги частин 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, відсутність фактичних судових засідань за участю осіб, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатами час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності. Суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення відповідача за рахунок позивача. Щодо вимоги про стягнення судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в сумі 2 422,40 грн. (а.с. 25), сплачений ним при подачі позову. Судовий збір слід віднести за рахунок позивача, так як позов не підлягає задоволенню.

Outcome: approved