Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним та призначення його опікуном. Як на підставу для задоволення заяви, [PERSON] посилається на те, що [PERSON] є його батьком, який внаслідок психічного розладу потребує лікування та постійного стороннього догляду. За доводами заявника, він взяв на себе всі турботи та піклування про батька. Інших родичів, які б могли здійснювати догляд за батьком немає, оскільки [PERSON] (мати [PERSON] ) є інвалідом ІІ групи безстроково за загальним захворюванням. Таким чином, заявник вважає, що [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі. На підставі ухвали суду від 30 грудня 2025 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу, на час проведення якої зупинено провадження. Ухвалою суду від 5 лютого 2026 року провадження у цивільній справі відновлено, справу призначено до судового розгляду. Уповноважений представник заінтересованої особи (2) подав через канцелярію суду подання від 30.01.2026 № 08 про доцільність призначення опікуном заявника, згідно з яким рекомендує призначити [PERSON] опікуном повнолітньої особи [PERSON] , за умови визнання його недієздатним. Від заявника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Від представника заінтересованої особи (1) до суду надійшла заява про проведення судового засідання без її з довірителем участі. Від заінтересованої особи (2) до суду надійшла заява про проведення судового засідання без її участі. Дослідивши подані по справі доказові матеріали суд констатує наступне. Конституцією Україна проголошена соціальною державою, політика якої спрямована на створення умов, які забезпечують гідне життя та вільний розвиток людини. Зокрема, в її статті 3 людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнані найвищою соціальною цінністю. Людина самостійно, як господар свого життя, вирішує в які правовідносини вступати, які набувати права та створювати обов`язки. Саме ці властивості характеризують наявність у особи правосуб`єктності. Правосуб`єктність фізичної особи включає такі складові: правоздатність, дієздатність, деліктоздатність. Правоздатність фізичної особи виникає з моменту народження і припиняється зі смертю. Відмінно від дієздатності, правоздатність особи не може бути обмежена, чи взагалі, позбавлена. Вік і психічний стан особи не впливають на її правоздатність. Для того, щоб правоздатний громадянин міг своїми власними діями використати, реалізувати свої права і обов`язки, він повинен розуміти значення своїх дій та бути спроможним керувати ними. Повною мірою розуміти значення своїх дій та керувати ними людина може тільки по досягненні певного віку і якщо вона не має хвороб, які позбавляють її даної можливості. Внаслідок цього в законодавстві встановлена така юридична властивість для громадян, як дієздатність. Цивільна дієздатність фізичної особи це її здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно зі статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до частини першої статті 39, частини першої статті 40 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно з даними висновку судово-психіатричного експерта від 22.01.2026 №25, на підставі вивчення матеріалів цивільної справи №303/9852/25, медичної документації, даних освідчення, судово-психіатрична експертна комісія прийшла до висновку, що [PERSON] , [INFO] , виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді Деменції при хворобі Паркінсона (F02.3), про що свідчать анамнестичні дані про початок захворювання у похилому віці, дані динамічного спостереження у лікаря-невропатолога та лікаря-психіатра, а також клінічними ознаками розлади мислення та мови, виражене інтелектуально-мнестичне зниження, відсутність критики, емоційна лабільність, неврологічна симптоматична. [PERSON] , [INFO] , виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді Деменції при хворобі Паркінсона (F02.3). За своїм психічним станом [PERSON] не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними. Висновок судово-психіатричного експерта є повним і чітким, не викликає сумнівів у його правильності, ґрунтується на дослідженні матеріалів цивільної справи, даних освідчення та не суперечить наявним у справі доказам. Враховуючи дані висновку судово-психіатричної експертизи, матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про доцільність визнання [PERSON] недієздатним, оскільки останній не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Відповідно до статті 41 Цивільного кодексу України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Згідно з приписами частини першої статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду, за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Тобто, законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. У поданні органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 30.01.2026 №08 зазначено, що догляд за [PERSON] здійснює його син, який бажає бути опікуном над ним, здійснювати обов`язки опікуна по догляду та його утриманні. За станом здоров`я [PERSON] відповідно до довідки ЛКК, може надавати послуги опікуна. На підставі вищезазначеного, відповідно до вимог ст. 41, 60, 63 ЦК України, виходячи з інтересів [PERSON] , [INFO] , враховуючи пропозиції органу опіки та піклування виконавчого комітету сільської ради, орган опіки та піклування рекомендує призначити гр. [PERSON] опікуном повнолітньої особи - [PERSON] , за умови визнання його недієздатним у судовому порядку. Приймаючи вищевказані фактичні обставини справи, суд виходить з того, що відповідно до частини першої ст. 39 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. (частина перша ст. 60 Цивільного кодексу України). Отже, з урахуванням положень частини першої ст. 60, ст.ст. 62, 63 Цивільного кодексу України та подання органу опіки та піклування від 30.01.2026 №08, опікуном над [PERSON] , слід призначити [PERSON] , який у повній мірі відповідає законодавчо визначеним вимогам, які ставляться до опікуна недієздатної особи. Згідно з приписами частини шостої статті 300 Цивільного процесуального кодексу України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Таким чином, вимоги за заявою [PERSON] , підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved