Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

27.05.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Еліт Фінанс" звернулося до Березівського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.05.2025 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А. Суд також вважає зазначити, що у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді, надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями на території колишнього Миколаївського, частини Лиманського та Березівського районів, постійним відключенням електроенергії та повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України. На обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, що 30.09.2021 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №2037635561, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби з фіксованою ставкою 0.01% за користування кредитом, загальний розмір кредиту становить 40202.00 грн. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і у повному обсязі, надавши [PERSON] у розпорядження кредитні кошти. В свою чергу позичальник не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 21.06.2024 року виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 25733 грн 44 коп. 21.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК "Еліт Фінанс" укладено договір факторингу, згідно з умовами якого АТ «ОТП Банк» відступило ТОВ "Еліт Фінанс" право грошової вимоги за кредитним договором №2037635561 від 30.09.2021 року. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором від 30.09.2021 року в розмірі 25733.44 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9200 грн. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 04.05.2026 року. Ухвалою суду від 30.05.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с.38). У судове засідання 09.02.2026 року представник позивача не з`явився, однак 15.07.2025 року надіслав на адресу суду заяву про проведення судового засідання без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с.75). У судовому засіданні 09.02.2026 року представник відповідача з позовом погодився частково, вказав, що не заперечує проти задоволення позову в частині тіла кредиту, однак щодо стягнення з [PERSON] комісії та витрат на правничу допомогу заперечував. Також 14.07.2025 року представник відповідача на адресу суду надіслав відзив на позов, в якому вказав, що відповідач з існуванням заборгованості не погоджується, за кредитним договором №2037635561 від 30.09.2021 року між сторонами передбачено щомісячну сплату комісії за управління кредитом у розмірі 3% від суми кредиту, однак позивачем не роз`яснено, які послуги банку включено в комісію. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг. Представником позивача не надано доказів наявності переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отримання яких вона не зверталась, тому вимога в частині стягнення комісіє є необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню. Позивач належним чином не довів, що [PERSON] ознайомлена з правилами надання споживчого кредиту, отже без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у наданих доказах домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем докази достовірно не підтверджують обстави по справі. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, представник відповідача вказав, що гонорар адвоката має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи суму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу потрібно враховувати критерій розумності. Обсяг виконаних послуг адвокатом відноситься до малозначних справ та не співмірним з розміром оплати послуг, які просить стягнути позивач. Також адвокат зазначив, що сам по собі факт укладення договору факторингу не створює для відповідача безумовного обов`язку сплати боргу у такому розмірі, який вказано у договорі, зважаючи на викладене представник відповідача просив позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача основний борг та по відсотках, в решті позовних вимог просив відмовити (а.с.63-66). Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Заслухавши представника відповідача, врахувавши думку представника позивача, викладену ним в його письмовій заяві, відзив представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.09.2021 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №2037635561, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби з фіксованою ставкою 0.01% за користування кредитом, загальний розмір кредиту становить 40202.00 грн. (а.с.5). Пунктом першим частини першої статті 512 Цивільного кодексу України ( далі ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 21.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК "Еліт Фінанс" укладено договір факторингу, згідно з умовами якого АТ «ОТП Банк» відступило ТОВ "Еліт Фінанс" право грошової вимоги за кредитним договором №2037635561 від 30.09.2021 року (а.с.15-19). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина перша статті 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно частни першої статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України зі змінами та доповненнями, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконував. Таким чином, утворилася заборгованість у загльному розмірі 25733.44 грн., яка складається: 20904.24 грн. тіло кредиту, 4.84 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4824.36 грн. комісія. Факт наявності заборгованості підтверджуються кредитним договором від 30.09.2021 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.28). З огляду на вищевказане суд вважає, що позов ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно задовольнити та стягнути з останньої на користь позивача заборгованість у розмірі 25733 грн. 44 коп. У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував з приводу стягнення суми комісії за кредитним договором, так як позивачем не роз`яснено які послуги банку включаються в комісію. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, до договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії. Зі змісту укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] кредитного договору вбачається, договір містить зокрема інформацію про наявні в банку умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту; порядок обчислення відсотків, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій, предмет кожної супровідної послуги, обґрунтування вартості супровідної послуги, таким чином відповідач підписавши спірний договір, отримала повну інформацію про умови кредитування. В пункті 1.1 кредитного договору №2037635561 від 30.09.2021 року передбачено, що комісія за управління кредитом становить щомісячно 3% від суми кредиту, вказаний кредитний договір відповідач підписала і частково виконувала його умови (а.с.5). Таким чином, зі змісту укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] кредитного договору вбачається, що на підставі його умов була встановлена комісія за надання послуг, що не суперечить нормам Закону України "Про споживче кредитування". Також суд не приймає доводи представника відповідача, що [PERSON] не ознайомлювалась з правилами надання споживчих послуг та з кредитним договором. Так, в заяві-анкеті про надання банківських послуг, підписаної відповідачем 30.09.2021 року, зазначено, що шляхом підписанням вказаної заяви-анкети клієнт підтверджує, що особисто отримала свій примірник заяви-анкети, договору, тарифів банку. З умовами договору, тарифами банку, які розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлена, приймає та погоджується з їх положеннями (а.с.12). Отже, підписання заяви-анкети до кредитного договору є підтвердженням ознайомлення, підписання та погодження з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту. Крім того, відповідач користувалась кредитними коштами та не оспорювала умов кредитного договору протягом тривалого періоду. Також, з відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у відповідному розмірі, а саме: 3028 грн., сплачений ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» при зверненні з позовом до суду. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9200 грн 00 коп, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч. 4 ст.137ЦПК, України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial