Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить: стягнути з відповідача на його користь компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля SUZUKI NEW SX4, 2017 року випуску, у сумі 299550 грн. 00 коп., а також просить стягнути 2995 грн. 50 коп. сплаченого судового збору та 20000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 05.08.2021 між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У період шлюбу, а саме 29.07.2022 було придбано автомобіль SUZUKI NEW SX4, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1586 см3, тип палива - газ/бензин. Вказує, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 01.10.2025 шлюб між ними було розірвано. Зважаючи на той факт, що вони з квітня 2025 року фактично не проживали разом як подружжя, а транспортним засобом користувалась відповідачка, згодом ним було виявлено факт відсутності та можливого продажу спільного автомобіля. Зазначає, що 29.07.2022 автомобіль було перереєстровано на відповідача на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в територіальному сервісному центрі МВС. 21.05.2025 автомобіль було перереєстровано на нового власника [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу через електронний сервіс. Позивач вказує, що із відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях він дізнався, що відповідачка, не маючи наміру діяти в інтересах сім`ї, діючи умисно та цілеспрямовано без відома та згоди позивача, відчужила належний подружжю на праві спільної сумісної власності автомобіль SUZUKI NEW SX4. Далі, як вказує позивач, не маючи доступу до укладеного відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля та не будучи обізнаним щодо оголошеної його вартості, він звернувся до незалежних спеціалістів з оцінки майна з метою встановлення ринкової вартості автомобіля. Згідно із висновком від 25.09.2025, ринкова вартість автомобіля становить 599100 грн. 00 коп. Зазначає, що оскільки, подружжя не укладало шлюбний договір, все набуте подружжям у шлюбі майно набувалось на праві спільної сумісної власності подружжя. Тобто, незалежно від того на чиє ім`я було зареєстровано майно, кожен із подружжям є власником 1/2 частки у праві власності на нього, або ж 1/2 частки від отриманих коштів з реалізації спільно нажитого майна, а тому, він змушений звернутися до суду для захисту свої прав та законних інтересів. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача - Бачинська Н.О. подала до суду заяву, в якій просила справу слухати у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу слухати у її та відповідача відсутності, позовні вимоги в частині стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля визнає, підтримує викладену у заяві позицію про зменшення витрат на правову допомогу. У поданій заяві від 01.12.2025 вказала, що вважає розмір правничої допомоги у сумі 20000 грн. 00 коп. завищеним та необґрунтованим, оскільки заява про «охоплення всієї процесуальної діяльності» є спробою необґрунтовано завищити суму відшкодування та є прямим доказом неспівмірності заявлених витрат обсягу виконаної роботи. Також, у акті приймання-передачі наданих послуг, доданому до заяви, не міститься жодної конкретики щодо того, які саме послуги фактично були надані адвокатом клієнту. Вважає, що відсутність детального опису виконаних робіт (наданих послуг) позбавляє іншого учасника судового процесу права на подання заперечень проти заявленого розміру судових витрат на адвоката, що є підставою для відмови у їх стягненні. Зазначає, що представник позивача не надав детального опису наданих робіт (послуг). Відповідно до Постанови ВС від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17, підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом. Також, звертає увагу, що вона з донькою [PERSON] перебуває за кордоном, куди поїхала працювати через скрутне матеріальне становище. З огляду на те, що дитини сторін перебуває на утриманні [PERSON] і остання змушена поєднувати догляд за дитиною та роботу, розмір відшкодування витрат на правничу допомогу, заявлений стороною позивача, є для неї непідйомним. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тому, сторона відповідачки не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 20000 грн. 00 коп., та просить зменшити до 5000 грн. 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу. Заслухавши 01.12.2025 учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05.08.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією сідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 14). Згідно із листом заступника начальника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях від 24.09.2025, із автомобілем SUZUKI NEW SX4, 2017 року випуску, кузов [NUMBER] , були проведені такі реєстраційні операції: -13.12.2017 первинна реєстрація ввезеного з-за кордону, власник [PERSON] ; -29.07.2022 перереєстрація на нового власника по договору купівлі-продажу, укладеного в територіальному сервісному центрі МВС, власник [PERSON] ; 21.05.2025 перереєстрація із укладенням договору купівлі-продажу через електронний сервіс та зовнішні ресурси, власник [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до висновку про вартість майна, вартість автомобіля SUZUKI NEW SX4, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1586 см3, тип палива - газ/бензин, становить - 599100 грн. 00 коп., дата оцінки 25.09.2025 (а.с. 18). Згідно із ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином, за загальним правилом вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18. За правилами ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно із ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з ч. 3 якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. За ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 1, 2 ст. 71 СК України та ч. 2 ст. 364 ЦК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2017 № 11, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Суд звертає увагу на те, що в разі, якщо сторона договору або інша зацікавлена особа хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2022 року по справі № 125/2157/19. Як встановлено судом, автомобіль SUZUKI NEW SX4, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] був придбаний 29.07.2022, тобто у період перебування у шлюбі [PERSON] з [PERSON] , а тому є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як подружжя. Відповідач [PERSON] , 21.05.2025 здійснила продаж автомобіля SUZUKI NEW SX4, 2017 року випуску, без належним чином оформленої згоди позивача. Відповідачем не спростовано презумпцію спільності такого майна, тому суд дійшов висновку про можливість вирішення питання щодо компенсації позивачу 1/2 частки вартості автомобіля, оскільки відсутність згоди одного із співвласників на розпорядження майном, відчуженим за правочином, який виходить за межі дрібного побутового, є підставою вважати, що такий правочин порушив права позивача, отже правочин щодо відчуження транспортного засобу виходить за межі дрібного побутового та потребував згоди позивачки як іншого співвласника. Таким чином, оскільки зазначений автомобіль набутий за під час шлюбу сторін та є їхньою спільною сумісною власністю, суд вважає, що неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог ст.ст. 60, 61, 63 СК України. Ринкова вартість автомобіля SUZUKI NEW SX4, 2017 року випуску, відповідно до висновку про вартість майна складає 599100 грн. 00 коп. Суд зазначає, що за ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, вказаний вище висновок підтверджує вартість спірного автомобіля, а тому позивач має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля від такої суми. Відповідно до ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частки автомобіля SUZUKI NEW SX4, 2017 року випуску, у сумі 299550 грн. 00 коп. Щодо вирішення питання про судові витрати та витрати пов`язані із правничою допомогою, суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2995 грн. 50 коп. (а.с. 1). У зв`язку із тим, що позов задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути 2995 грн. 50 грн. сплаченого судового збору. Разом з тим, відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 17.09.2025 між позивачем [PERSON] та адвокатом Бачинською Н.О. було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги (а.с. 43-44). За положеннями ст. ст. 133, 137 ЦПК України, учасник справи має право на відшкодування лише професійної правової допомоги наданої адвокатом. Згідно із нормами ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, серед іншого, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності фізичних осіб, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ). Згідно із актом приймання-передачі наданих послуг від 15.10.2025, вартість наданих послуг становить 20000 грн. 00 коп. (а.с. 44). Адвокат Бачинська Н.О. діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 575 від 26.02.2010 (а.с. 10). Суд, при визначенні суми відшкодування має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На думку суду, вартість зазначених послуг не відповідає критерію співмірності із обсягом справи та її складністю, а тому, з урахуванням складності справи, ціни позову, значення справи для сторони, обсягу матеріалів у справі, кількості підготовлених процесуальних документів та враховуючи критерій розумності розміру адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 10000 грн. 00 коп. Така сума є співмірною із складністю справи та обсягом витраченого адвокатом часу.

Outcome: approved