Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

20.11.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] про визнання права власності. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025 визначено головуючим суддю Соловйова І.М. Ухвалою суду від 24.11. 2025 позовну заяву залишено без руху. 27.11.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява (уточнена редакція) [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про визнання права власності, в якій позивач просить суд: 1. Виділити із спільної часткової власності в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 1/2 частин будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі договору дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ротфельд О.О. в реєстрі за №2254 від 07.06.2024р. та складається житлового будинку літ. А-1 загальною площею 40, кв.м., житловою 22,4 кв.м., та наступних будівель та споруд: літня кухня літ. Б-1; сарай літ. Д-1; водопровід №1; огорожі №2,3. 2. Визнати за позивачем право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок літ. А-1 загальною площею 40, кв.м., житловою 22,4 кв.м., та наступних будівель та споруд: літня кухня літ. Б-1; сарай літ. Д-1; водопровід №1; огорожі №2,3, за адресою: [ADDRESS] витрати просить покласти на позивача. Позовна заява подана представником адвокатом Васильцовою Ольгою Миколаївною, яка діє на підставі Ордера серія АЕ № 1445004 від 15.11.2025 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ДП №3968 від 19.11.2021). Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 07.06.2024 у м. Харків між [PERSON] власницею будинку [ADDRESS] та позивачкою був укладений договір дарування. Відповідно до п. 1 цього Договору, [PERSON] , подарувала, а [PERSON] , прийняла удар 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частку земельної ділянки на якій це майно розташоване, кадастровий номер: 1223756800:02:014:0128, загальна площа земельної ділянки 0.15 га. У результаті поділу земельної ділянки кадастровий номер: 1223756800:02:014:0128 на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] земельній ділянці площею 0,0750 га [PERSON] був присвоєний кадастровий номер 1223756800:02:014:0041; Земельній ділянці площею 0,0750 га [PERSON] був присвоєний кадастровий номер 1223756800:02:014:0040. Але позивачу не вдалося можливим подати документи та зареєструвати право власності на земельну ділянку під своїм житловим будинком, оскільки з`ясувалося, щоб зареєструвати це право потрібно мати документи на житловий будинок в цілому, а не на частку житлового будинку у зв`язку з цим позивач звернулась до суду про визнання права власності. Ухвалою суду від 08.12.2025 відкрито загальне позовне провадження. Відповідач в підготовче судове засідання будучи повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився про причини неявки не повідомив. Правом на відзив відповідач не скористався. В підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримала позов. Ухвалою суду від 20.01.2026 справу призначено до судового розгляду по суті на 09.02.2026. 26.01.2026 Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. 28.01.2026 відповідач подав заяву, в якій фактично визнав позов, зазначивши, що не заперечує проти його задоволення, та просив розглядати справу за його відсутності. За змістом ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 07.06.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ротфельд О.О. в реєстрі за №2254. Предметом договору є житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] . Даний факт підтверджує Витяг з Державного реєстру речових прав № 381995059 від 07.06.2024. Відповідно до п. 1 цього Договору, «ДАРУВАЛЬНИК», [PERSON] . подарувала, а «ОБДАРОВУВАНА» [PERSON] , прийняла удар 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частку земельної ділянки на якій це майно розташоване, кадастровий номер: 1223756800:02:014:0128, загальна площа земельної ділянки 0.15 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Експлікація земельних угідь: всього земель, гектарів: 0.15, (0.1098 га Багаторічні насадження; малоповерхова забудова Житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 64,4 кв. м., житловою площею 46.8 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами: літня кухня літ. Б, підвал зі входом літ. 13-І, колодязь літ. К-1, вбиральня літ. Ж-1, сараї літ. Г-1, Д-1, гараж літ. Л-1, огорожа №1-7,10.11. тротуар І. свердловина №8. Відповідно до Інформаційної довідки д Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №453944219 від 27.11.2025р. житловий будинок [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності: - 1/2 частка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ротфельд О.О. в реєстрі за №2254 від 07.06.2024р; - 1/2 частка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Лимар Є.В. в реєстрі за №244 від 26.03.2018р. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1205052482017 від 26.07.2017 встановлено, що [PERSON] є власницею земельної ділянки № 1223756800:02:014:0128, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа земельної ділянки 0,1500 га. Обмежень у використані земельної ділянки не зареєстровано. Згідно технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , було здійснено поділ об`єкта нерухомого майна № 1601212012237 на дві окремі земельні ділянки - порівну, без зміни цільового призначення земельних ділянок з присвоєнням новоутвореним земельним ділянкам кадастрових номерів, на підставі чого [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована за адресою: [ADDRESS] га) кадастровий номер № 1223756800:02:014:0040, а [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована за адресою: [ADDRESS] (0,0750 га) кадастровий номер № 1223756800:02:014:0041, даний факт також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5101418072025 від 17.07.2025. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, встановлено, що будинок розташований за адресою [ADDRESS] , має загальну площу 40 м2 і складається з прим. 1-1 кухня площею 8,3 м2, прим. 1-3 кімната площею 8,8 м2, прим. 1-4 кімната площею 13,6 м2, прим. І- коридор площею 9,3 м2. Згідно до рішенням у справі №187/849/18 винесеним 04 листопада 2020 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за позовом [PERSON] до [PERSON] було вирішено : виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належні [PERSON] частини домоволодіння по [ADDRESS] (за варіантом № 2 висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи № 3661/3662-19 від 12 травня 2020 року ) квартиру [ADDRESS] загальною площею 30,7 м2, що становить 52/100 ідеальної частки, загальною вартістю разом з надвірними будівлями та спорудами 36125 грн., та складаються з приміщень в житловому будинку літ. А-1, загальною вартістю 27360 грн.: прим. 1-1 кухня площею 8,3 м2, прим. 1-3 кімната площею 8,8 м2, прим. 1-4 кімната площею 13,6 м2; прибудови літ. а-1 вартістю 6203 грн.: прим І коридор площею 9,3 м2; та наступних будівель та споруд: літня кухня літ. Б-1 вартістю 472 грн., сарай літ. Г-1 вартістю 996 грн., сарай літ. Д-1 вартістю 554 грн. і вбиральня літ. Ж-1 вартістю 540 грн. Відповідно до наказу № 09 від 29.01.2021 «Про присвоєння поштової адреси об`єкта нерухомого майна, виданий Петриківською селищною радою Дніпровського району, Дніпропетровської області, [PERSON] присвоєна окрема поштова адреса житловому будинку: [ADDRESS] . Згідно Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/007957557 від 05.07.2024 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частинами 1, 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до роз`яснень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127. Відповідно до пункту 56 Порядку для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки, а саме витяг з Державного земельного кадастру про новосформовану земельну ділянку. Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що сторони дійсно є співвласниками об`єкта нерухомого майна (Відповідно до Інформаційної довідки д Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №453944219 від 27.11.2025р), позивач виявив бажання виділити належну йому частку в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна та є технічна можливість такого виділення, зважаючи на те, що частка позивача складається із окремого будинку, який ізольований від приміщень відповідачів, з урахуванням наведених норм законодавства, позивні вимоги [PERSON] щодо виділу частки із спільної часткової власності підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 892,72 грн. Однак, враховуючи вимоги стаття 142 ЦПК України, а саме: у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідач визнав позов до розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, тобто 1 946,36 грн.

Outcome: approved