Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» Дідух Є.О. звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4361068 від 05.02.2024 в розмірі 20000,00 грн, з яких: 2000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 11600,00 грн - заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 6400,00 заборгованість за процентами, нарахованими позивачем. Просить застосувати відносно відповідача наслідки порушення виконання зобов`язань, передбачені ст. 625 ЦК України. Також просить стягнути із відповідача судові витрати по справі: судовий збір в розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4361068 (далі - кредитний договір, договір), за умовами якого відповідачу був наданий кредит на суму 2000,00 грн на строк 360 днів, з процентною ставкою в розмірі 0,01% в день протягом пільгового періоду, зі стандартною процентною ставкою - 2,5% в день. Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. 23.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 23/09/24, за умовами якого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 23/09/24 від 23.09.2024 ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 4361068 від 05.02.2024 на загальну суму 14600,00 грн, з яких: 2000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 11600,00 грн - заборгованість по процентах, 1000,00 грн заборгованість за пенею, штрафами. Із складеного позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 29.01.2025 складає 20000,00 грн., з яких 2000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 18000,00 грн - заборгованість за процентами (в тому числі нараховані позивачем за період із 24.09.2024 по 29.01.2025 на суму 6400,00 грн). Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, ним не було здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість у вищезазначеному розмірі. Крім того, вважає, що відносно відповідача повинні бути застосовані положення ст.625 ЦК України в частині стягнення із нього інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення ним виконання зобов`язань за кредитним договором. Ухвалою судді від 11.12.2025 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів із дня вручення копії даної ухвали подати відзив на позовну заяву в передбаченому ст. 191 ЦПК України порядку. Ухвалою судді від 19.01.2026 здійснено перехід у справі з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду з викликом сторін на 12.02.2026. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у даній справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до приписів ст. 128, 130, 131 ЦПК України, зокрема, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. 05.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4361068, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 2000,00 грн на строк 360 днів, з процентною ставкою в розмірі 2,50 % в день, яка застосовується в межах строку кредиту (п. 1.2, 1,3, 1.4.1 договору). Відповідно до п. 1.4.2 договору якщо клієнт до 05.03.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, застосовується знижена процентна ставка 0,01% в день. Пунктом 6.4 договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 20%від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 84595. Відповідачем електронним підписом також було підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту, яким погоджено основні умови кредитування, процентну ставку, порядок повернення, а також інші важливі правові аспекти. Відповідно до п. 2.1 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Із копії листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1392-0310 від 03.10.2024 слідує, що 05.02.2024 о 14:27:26 було успішно здійснено перерахування коштів на суму 2000,00 грн на платіжну карту № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 339793176, призначення платежу: зарахування 2000 грн на карту [NUMBER] . Із листа АТ «ВСТ Банк» № 4849-БТ від 31.12.2025 вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в банку емітовано платіжну карту № [NUMBER] . Із виписки з особового рахунку за період із 05.02.2024 по 10.02.2024 вбачається, що 05.02.2024 на карту № [NUMBER] були зараховані грошові кошти в розмірі 2000,00 грн. Із доданого до позову розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Лінеура Україна», вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 4361068 від 05.02.2024 станом на 23.09.2024 складає 14600,00 грн, з яких: 2000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 11600,00 грн - заборгованість по процентах, 1000,00 грн заборгованість за пенею, штрафами. З вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем не було здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 23.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 23/09/24, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступає, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників, за плату та на умовах, визначених цим договором. До позову додані копії акту приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу, платіжної інструкції № 42 від 25.09.2024 про оплату фінансування згідно з договором факторингу, витягу з реєстру боржників до договору факторингу. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 23/09/24 від 23.09.2024 ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором на загальну суму 14600,00 грн, з яких: 2000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 11600,00 грн - заборгованість по процентах, 1000,00 грн заборгованість за пенею, штрафами. Із розрахунку, складеного ТОВ «Українські фінансові операції», вбачається, що позивачем за вищезазначеним кредитним договором були нараховані проценти за період із 24.09.2024 по 29.01.2025 за ставкою 2,5% в день на загальну суму 6400,00 грн. Означені докази суд уважає допустимими, належними та достовірними. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Поданими доказами підтверджено укладення 05.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] кредитного договору № 4361068, отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Законом України № 3498-ХІ від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, було внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування та встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Кредитний договір № 4361068 був укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 05.02.2024, тобто після набрання чинності вказаним законом. Суд приймає розмір процентів, нарахованих ТОВ «Лінеура Україна» за ставкою 0,01% за період із 05.02.2024 по 05.03.2024 на загальну суму 6,00 грн (0,02 грн х 30 днів). Із доданих до позову розрахунків заборгованості вбачається, що і первісним кредитором (за період із 06.03.2024 по 23.09.2024), і його правонаступником (за період із 24.09.2024 по 29.01.2025) були нараховані проценти за ставкою 2,5% в день, що є порушенням вищезазначених законодавчих норм. Судом у відповідності до вимог вищезазначеного закону та в межах строку, протягом якого здійснено нарахування процентів первісним кредитором та позивачем, в межах строку кредитування, визначено суму заборгованості за процентами станом на 29.01.2025: -за період із 06.03.2024 по 23.09.2024 4040,00 грн (2000,00 грн : 100% х 1,0% х 202 дні); -за період із 24.09.2024 по 29.01.2025 2560,00 грн (2000,00 грн : 100% х 1,0% х 128 днів). Загальний розмір процентів, що підлягають стягненню із відповідача становить 6606,00 грн (6,00 грн + 4040,00 грн + 2560,00 грн). Представником позивача також долучено належні та допустимі докази, які підтверджують, що у відповідності до вимог закону ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4361068 від 05.02.2024. Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22 роз`яснив, що тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Судом встановлено, що кредитний договір був укладений між сторонами 05.02.2024, тобто в період звільнення позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, що встановлена ст. 625 ЦК України, тому вимога про нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних є неправомірною. Враховуючи викладене вище, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 4361068 від 05.02.2024 в розмірі 8606,00 грн, з яких: 2000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 6606,00 грн - заборгованість за процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, задовольняючи позовні вимоги в розмірі 8606,00 грн (43,03% від ціни позову), стягує з відповідача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1042,36 грн (2422,40: 100% х 43,03%). Відповідно ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача були подані наступні докази: копію договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 про надання юридичних послуг; копію заявки № 4361068 від 21.04.2025 на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01.08.2025; копію детального опису робіт (наданих послуг) № 4361068 від 25.11.2025; копію акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.11.2025; копію рахунку на оплату № 4361068 від 25.11.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10 від 24.03.2017. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), «Двойних проти України» (заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі № 756/2114/17 від 13.02.2019, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. У постанові від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, «... що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: partial