Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Заявник [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. Зазначає, що він народився [INFO] в с.Нижні Станівці Кіцманського району Чернівецької області. В цьому селі закінчив школу та здобув середню освіту. В 1986 році переїхав в смт.Кельменці, де проживав по [ADDRESS] . Вказував, що 10 липня 1987 року отримав паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року, серії [NUMBER] , виданий Кельменецьким РВВС Чернівецької області. В 1988 році він був призваний Кельменецьким військкоматом на строкову службу в радянську армію. Строкову службу проходив в Астраханській області до 1990 року, після чого повернувся в Україну де проживав в смт.Кельменці. В період часу з 01.10.1991 року по 30.10.1992 року проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . В квітні 1993 року він переїхав в с.Веренчанка Чернівецького району, де проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] в період часу з 06.04.1993 року. Зазначав, що 01 червня 1992 року уклав шлюб з [PERSON] , і у шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . У серпні 2025 року він звернувся до Чернівецького відділу УДМС України в Чернівецькій області для оформлення паспорту громадянина України. 14.08.2025 року йому було надано відмову в оформленні паспорта громадянина України та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання в Україні станом на 24.08.1991 року. У зв`язку з викладеним, він змушений звернутися до суду з метою встановлення факту постійного проживання на території України для отримання паспорта громадянина України. В судовому засіданні [PERSON] вимоги заяви підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що народився та навчався в Україні, де вперше і отримав паспорт СРСР. Військову службу проходив в Астраханській області, а після звільнення в запас повернувся в селище Кельменці Чернівецької області, потім переїхав в с.Веренчанку Заставнівського району Чернівецької області, де одружився з [PERSON] шлюбі у них народився син [PERSON] . Сімейне життя не склалося, з [PERSON] вони розлучилися. Він переїхав в м.Чернівці, там проживав в зйомному житлі, бо свого житла не мав. Весь час він працював неофіційно: то на Калинівському базарі, то на будівництві приватних будинків, маючи професію газозварювальника перебивався випадковими заробітками. На даний час проживає вже 20 років в сім`ї чужих людей, які стали йому рідними. Паспорт громадянина СРСР ним було втрачено, а паспорт громадянина України він до даного часу не зробив. Він вів законослухняний спосіб життя, в поле зору правоохоронців не потрапляв, працював неофіційно, тому не відчував потреби в паспорті. На даний час в нього погіршився стан здоров`я, йому потрібна операція по заміні суглобу, а без паспорта медичну документацію не можливо оформити. Представник заявника в судовому зсіданні вимоги заяви підтримав та пояснив, що встановлення даного факту потрібне для підтвердження належності до громадянства України та оформлення паспорта. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Судом встановлено, [PERSON] , народився [INFO] в селі Нижні Станівці Кіцманського району Чернівецької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно відповіді на запит Державної міграційної служби України повідомлено, що за даними картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, які передані територіальними органами ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, виявлено заяву про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я « [PERSON] » (рос. мова), [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 10.07.1987 року Кельменецьким РВВС в Чернівецькій області. З відповіді на запит, наданої Центром надання адміністративних послуг Кельменецької селищної ради №02-10/1523 від 15.09.2025 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01.10.1991 року по 30.10.1992 року. Інформацією про його інше місце реєстрації чи проживання Кельменецька селищна рада Дністровського району Чернівецької області не володіє. Факт реєстрації [PERSON] , який прибув з смт.Кельменці Чернівецької області, за адресою: [ADDRESS] з 06 квітня 1993 року по даний час, стверджений довідкою ЦНАП Веренчанської сільської ради. Запит [PERSON] про отримання паспорта громадянина України було розглянуто начальником відділу УДМС у Чернівецькій області, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання на території, що стала територією України станом на 24 серпня 1991 року з метою подальшого документування паспортом громадянина України. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] є її сином. [PERSON] закінчив школу в смт.Кельменці Чернівецької області, оскільки вони тоді проживали саме там, звідти був призваний до лав радянської армії. Після служби в 1990 році він повернувся в [ADDRESS] . Потім він переїхав в с.Веренчанку Заставнівського району де одружився з [PERSON] , в них народився син [PERSON] . Сімейне життя в них не склалося і він переїхав в м.Чернівці, де працював на різних роботах неофіційно. Син ніколи не виїжджав за межі України. Свідок [PERSON] суду показав, що заявник приходиться йому племінником. В дитинстві [PERSON] проживав біля його (свідка) матері, ходив до [PERSON] школи, пізніше, сестра отримала квартиру і забрала його в Кельменці, де він і закінчив школу. Після служби в армії [PERSON] повернувся до матері, в [PERSON] , потім на початку 90-х він одружився в одному з сіл Заставнівського району і в нього народився син. З дружиною [PERSON] його племінник розлучився та переїхав в місто Чернівці, а згодом переїхав до Путильського району Чернівецької області. За кордон [PERSON] не виїжджав. Ствердив ту обставину, що заявник станом на 1991 рік проживав на території України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України"). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає, є судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року (підпункт "в" пункту 9 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Враховуючи вищезазначене, належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує постанову Верховного Суду від 19.05.2021 року № 496/818/19. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши зібрані у справі докази,в їх сукупності та взаємозв`язку взявши до уваги покази свідків вважає доведеним факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, що є підставою для задоволення заяви. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, а тому судові витрати слід залишити по фактично понесеним. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved