Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

І.Описова частина. 1.Стислий зміст позовної заяви. Позивач [PERSON] (надалі [PERSON] ). у липні 2025 року звернулась із позовом до Тернопільської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, у якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, який був укладений 31.07.2024 між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що вона 31.07.2023 придбала у [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належала останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.02.2021. [PERSON] отримав від позивача у рахунок оплати за вказане нерухоме майно кошти у розмірі 1 000 000 грн. Сторони по договору домовились посвідчити зазначений договір нотаріально у приватного нотаріуса 10.09.2024. Однак, продавець [PERSON] повідомив, що не зможе прибути у визначений день до нотаріальної контори та попросив перенести його посвідчення на місяць. Через місяць позивачу стало відомо, що [PERSON] помер. Позивач вказала, що вона повністю виконала умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, однак його із незалежних від неї підстав не було нотаріально-посвідчено та в подальшому було втрачено через смерть продавця. Вважає, що відповідач таким чином ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вказаного майна. Зазначила, що Позивач не може розпоряджатись придбаним нею майном, відтак звернулась із позовом за захистом своїх прав, оскільки нею було виконано усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, відбулось передання майна та вона його оплатила, відтак вважає, що має право на мирне володіння ним. Як підставу на визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним покликається на вимоги ст.220 ЦК України. Також, вказала, що [PERSON] не мав спадкоємців, тому воно може перейти до Тернопільської міської ради. 2.Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив. Відповідач Тернопільська міська рада своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 ЦПК України не скористався. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 19.08.2025 відкрито провадження у даній цивільній справі та постановлено проводити її розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.12.2025 підготовче провадження у даній справі закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце та час розгляду справи. У своїх додаткових письмових поясненнях, поданих суду 05.02.2026 зазначила, що вона із продавцем [PERSON] домовилась щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу вказаної квартири, відбулось повне виконання такого договору, а саме продавець отримав повну суму вартості продажу квартири, а покупець отримала ключі від квартири та вона перейшла в її повне користування і володіння, що підтверджено письмовим договором купівлі-продажу від 31.07.2024; сторони у справі не звертались із позовом про визнання вказаного договору купівлі-продажу недійним; сторона продавця ухилилась від нотаріального посвідчення зазначеного договору та втрачена можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири у зв`язку із його смертю. Інших доказів ніж ті, які вона подала із позовом у позивача не має, відтак, просить справу розглядати у відсутності [PERSON] , за наявними доказами, задовольнивши її позов. Представник відповідача Тернопільської міської ради повторно в судове засідання не з`явився, з невідомої суду на те причини, хоча про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся вчасно та належним чином, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. ІІ. Мотивувальна частина. 1.Фактичні обставини встановлені судом. Як вбачається із копії письмового договору купівлі-продажу (надалі спірного договору), датованого 31 липня 2024 року, який надано стороною позивача, фізична особа - [PERSON] (Продавець), з одного боку, та фізична особа [PERSON] (Покупець) з іншого боку, уклали даний договір про наступне: Продавець продав, а Покупець купила двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,1 кв.м., в тому числі житловою 28,2 кв.м. (п.1 договору) Ця квартира належить Продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 лютого 2021 року, виданого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцьким А.Я., зареєстрованого в реєстрі за №5-147 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.02.2021 (п.2 договору). Продаж вчинено за 1 000 000 грн. (п. 3 договору). [PERSON] , підписанням цього договору підтверджує отримання повністю від [PERSON] зазначених в пункті 3 грошей та відсутність у неї до покупця будь-яких претензій фінансового характеру щодо розрахунків за продаж квартири (п.4 договору). Сторони домовились, що нотаріальне посвідчення договору відбудеться 10.09.2024 року в приватного нотаріуса Березій З.А. за адресою: [ADDRESS] . Оплату послуг нотаріуса буде проводити Покупець (п.6 договору). Вказаний договір містить підписи Продавця та Покупця. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 03.10.2024, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 01.02.2021 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її чоловік [PERSON] , а саме квартири [ADDRESS] . Відповідно до даних Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.02.2021, за [PERSON] 01.02.2021 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . 2. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями статті 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповаідно до ч. 3. ст.640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до статті 220 ЦК України уразі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що при розгляді подібних спорів суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із наданих суду доказів позивачем вбачається, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 31.07.2024, який позивач просить визнати дійсним, був укладений між сторонами у простій письмовій формі, без дотримання обов`язкових вимог чинного на момент його укладення законодавства щодо нотаріального посвідчення. Як на підставу для визнання його дійсним позивач покликається на ту обставину, що продавець [PERSON] , який помер [INFO] ухилявся від його нотаріального посвідчення, а саме повідомленням позивача, що не зможе прибути у визначену дату до нотаріуса. Проте, суд вважає, що зазначені позивачем обставини не свідчать про наявність підстав для визнання нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 31.07.2024 дійсним. При цьому, суд зауважує, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна був підписаний сторонами 31 липня 2024 року та міг бути нотаріально-посвідчений у момент його укладення, при цьому будь-яких обмежень щодо цього у сторін не виникало. Суд вважає, що сторони спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна не були позбавлені можливості реалізувати свої права відповідно до встановлених на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства України. Як зазначав неодноразово ВС у своїх постановах від 13.02.2019 у справі №389/122/16, від 07.06.2023 у справі №947/15160/22, для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. При цьому, суд також констатує, що позивачем у підтвердження наведених у позові обставин, не надано суду доказів, які б підтверджували вступ [PERSON] у фактичне володіння зазначеним нерухомим майном, після укладення спірного договору купівлі-продажу, а також фактичне його виконання. Таким чином, з огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Тернопільської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, задоволенню не підлягають. ІІІ.Висновки суду за результатами розгляду позову. Враховуючи наведене, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також у їх сукупності і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підставдля відмови у задоволенні позову [PERSON] до Тернопільської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно у повному обсязі. Згідно зі вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що оскільки позивачу було відмовлено у задоволенні позову понесені ним судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed