Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Заявник [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Федотов І.С., звернулась в суд із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , громадянки України, [INFO] , уродженки с. Миколаївка Волноваського району Донецької області, яка померла [INFO] в м. Докучаївськ Кальміуського району Донецької області. В обґрунтування заяви заявник вказує на те, що [INFO] у лікарні в м. Докучаївськ Донецької області померла її мати [PERSON] . Заявниця самостійно дізналася про смерть [PERSON] , оскільки була очевидцем подій, самостійно отримувала документи та здійснювала захід поховання. Після здійснення заходів поховання матері вона вимушено перемістилася до м. Луцьк Волинської області. На даний час м. Докучаївськ Донецької області є тимчасово окупованою територією України. Окупаційною владою було видано довідку про причину смерті від 26.12.2022 та свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 27.12.2022. При цьому, встановлення факту смерті [PERSON] необхідна заявнику для проведення державної реєстрації її смерті компетентним органом виконавчої влади України, а в інший спосіб, окрім як шляхом звернення до суду, встановити цей факт неможливо. На підставі викладеного заявник просить заяву задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 12.02.2026 на 14 год. 00 хв. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Федотов І.С. в судове засідання не з`явились, проте адвокат Федотов І.С. подав заяву про розгляд справи без участі заявника та її представника, заяву підтримують та просять задовольнити. У судове засідання представник заінтересованої особи Луцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на електронну адресу. Про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини: Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області та її батьками є батько [PERSON] та мати [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23.02.1966. 19.12.1986 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 19.12.1986 Ворошилівським відділом РАЦСу міста Донецька. Відповідно до відповіді Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області №6101.11-463/6101.1.1-26 від 04.02.2026 на адвокатський запит, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] за паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого 24.05.1996 орган видачі 1470. Інша інформація відсутня. Враховуючи вищевикладене, є підстави вважати [PERSON] , [INFO] громадянкою України відповідно до Закону України «Про громадянство України». Згідно статті 5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України [PERSON] є паспорт громадянина України. Згідно з довідкою про причину смерті від 26.12.2022, [PERSON] , 1943 року народження, померла [INFO] , причина смерті інфаркт лобно-тім`яної області лівої півкулі головного мозку та гіпертонічної хвороби. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 27.12.2022 установою, яка розташована на території непідконтрольній українській владі, зокрема, відділом ЗАГС Докучаївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької народної республіки, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Миколаївка Волноваського району Донецької області померла [INFO] у м. Докучаївськ. Згідно даних із витягу зі списку громадян України, які повернулись на територію України через тимчасово закритий пункт пропуску «Мокрани»(рб) Доманове» (Україна) від 21.12.2025, [PERSON] повернулась на територію України 21.12.2025. [PERSON] , [INFO] , взята на облік як внутрішньо переміщена особа з [ADDRESS] , з фактичним місцем проживання [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №754-5003920230 від 22.12.2025, виданої Департаментом соціальної політики Луцької міської ради. Відповідно до статей 315, 317 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.. За приписами пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України визначені статтею 317 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.. На підставі зібраних у справі доказів судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю заявника [PERSON] , відтак [PERSON] є особою, яка має право на звернення до суду з цією заявою. 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який діє на даний час. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях. Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Так, з 07.04.2014Кальміуський район Донецької області до складу якого входить м. Докучаївськ відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, визнаний тимчасово окупованою територією. Таким чином м. Докучаївськ Кальміуського району Донецької області станом на 25.12.2022 було тимчасово окупованою територією України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку ст. 1 цього Закону воно є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Вимогами статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». У практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, від 07.09.2022 у справі № 759/5313/21. Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Судом встановлено, що матір заявника [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Докучаївськ Кальміуського району Донецької області, при цьому необхідність встановлення факту смерті останньої зумовлена необхідністю отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , згідно чинного законодавства України. Реєстрація смерті [PERSON] була проведена на тимчасово окупованій території України, а свідоцтво про смерть, видане заявнику установою, яка знаходиться на окупованій території згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсним і не створює правових наслідків. В той час, як іншого способу встановлення даного факту немає. За таких обставин суд вважає, що для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] в позасудовому порядку існують об`єктивні перешкоди, а тому заяву [PERSON] , слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Миколаївка Волноваського району Донецької області, яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України у місті Докучаївськ Кальміуського району Донецької області. Відповідно до правил статті 317, пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved