Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

08.10.2025 року позивачі [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , через представника [PERSON] , звернулися до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до РА ЗМР по Комунарському району про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання провести приватизацію. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що у 1965 році [PERSON] , [PERSON] та їхньому синові [PERSON] була виділена двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . При вселенні в квартиру ордер був зданий в житлову організацію. [PERSON] та [PERSON] являлися бабусею й дідусем позивача [PERSON] та батьками позивачки [PERSON] , а [PERSON] - батьком позивача та чоловіком позивачки. 09.07.2001 року та [INFO] померли [PERSON] та [PERSON] , відповідно. [INFO] помер батько позивача та чоловік позивачки [PERSON] . На час їх смерті вони проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За життя вони не оформили у встановленому порядку право власності на квартиру, а відтак квартира неприватизована та відноситься до житлового фонду місцевої ради. Після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , позивачі [PERSON] та [PERSON] , залишилися проживати та зареєстровані у вказаній квартирі. Крім позивачів, у зазначеній квартирі зареєстровані та проживають неповнолітні діти [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . На звернення позивача [PERSON] щодо реалізації права на приватизацію, 08.09.2025 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району було відмовлено у приватизації у зв`язку з ненаданням копії ордеру. До теперішнього часу претензій щодо проживання у квартирі до позивачів ніким не пред`являлося. Позивачі вселені до квартири на законних підставах, проте через відсутність документів, на підставі яких вони були вселені, позбавляє позивачів можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири. У зв`язку з неможливістю отримати корінець ордеру та порушенням права позивачів на приватизацію, останні звернулися до суду з відповідною позовною заявою, в якій просять зобов`язати РА ЗМР по Комунарському району провести приватизацію квартири [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за відсутності ордеру про надання жилої площі. Ухвалою суду від 16.10.2025 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 04.12.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на вимоги п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, згідно з якими громадянин до органів приватизації подає, зокрема копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Крім того, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. 23.12.2025 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд. У судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] не з`явилися, представником на адресу суду надана заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] до суду не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила розглядати справу без її участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти та відповідні їм обставини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що в 1965 році квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була надана [PERSON] для вселення разом з родиною у складі: дружини [PERSON] та дитини [PERSON] . При вселенні в квартиру ордер був зданий в житлову організацію. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 09.07.2001 року (актовий запис №6057). [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , від 28.11.2011 року, актовий запис №357). [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20.06.2015 року, актовий запис №4455). З долучених до позову копій паспорта громадянина України та витягу з Реєстру Запорізької територіальної громади вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Окрім позивачів, за вазаною адресою зареєстровані та проживають неповнолітні діти [PERSON] : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Факт реєстрації дітей за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та витягом з Реєстру Запорізької територіальної громади. З відповіді ТОВ Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації №4599 від 05.08.2025 року вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , містяться документи, які посвідчують належність зазначеного будинку Місцевій раді на підставі акту держриймання до експлуатації будівлі від 16.11.1964 р., затвердженого постановою виконкому Запорізької міської Ради депутатів трудящих 19.11.1964 р. №523. Згідно листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством №М-1499 від 13.08.2025 р., у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, корінці ордерів на житлову площу зберігаються лише з 1984 року, надати інформацію щодо корінця державного ордера на квартиру за адресою: [ADDRESS] , неможливо. 08.09.2025 року листом №М-1000 районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району відмовила [PERSON] у приватизації житла за адресою: [ADDRESS] . Запорізькою міською радою надані рекомендації районним адміністраціям міста (лист управління з питань правового забезпечення роботи галузей міського господарства ЗМР від 10.01.2014 р. №0732/01-10) у випадку, якщо до заяви про приватизацію квартири (будинку) не буде надано копію ордера про надання жилої площі орган приватизації повинен відмовити заявнику у приватизації займаної квартири (будинку). Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до п.4.2.9 Положення про районні адміністрації міської ради, затвердженої рішенням Запорізької міської ради від 22 червня 2011 року №29 районним адміністраціям міської ради делеговані повноваження в частині приватизації житла. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом передачі квартир (будинків) у власність громадян на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Пунктами 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань жилого-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, передбачено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації та подає такі документи: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заяву - згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивачів не розповсюджується. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. До теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачами не пред`являлося до позивачів [PERSON] та [PERSON] претензій щодо їх мешкання у квартирі. З огляду на вказані обставини, відповідно до норм чинного законодавства, позивачі мають право на приватизацію жилого приміщення квартири, у якій вони мешкають. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст.345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів. Суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла. Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 року за №761/28893/16ц. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права конкретних осіб на приватизацію квартири задоволенню не підлягають, оскільки суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла за конкретними особами. Враховуючи, що позивачі вселені до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, проте, неможливо знайти документи, на підставі яких вони були вселені, та їх відсутність позбавляє позивачів можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині зобов`язання РА ЗМР по Комунарському району провести приватизацію квартири [ADDRESS] за відсутності ордеру про надання жилої площі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність клопотання позивачів про стягнення судових витрат з відповідача, судовий збір судом покладається на [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: partial