Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.08.2025 року між ним, [PERSON] , та [PERSON] (далі Відповідачем), було укладено Договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 602 доларів США 00 центів, що згідно з офіційним курсом НБУ на день подання позову (16.10.2025 року) становить 25 139 грн. 94 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану грошову суму до 26.08.2025 року. Факт надання позивачем відповідачу позики підтверджується власноруч написаною розпискою від 20.08.2025 року. Однак, відповідач борг не повернув у домовлений строк 26.08.2025 року. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на свою, [PERSON] , користь суму заборгованості за Договором позики від 20.08.2025 року у розмірі 602 доларів США 00 центів, що згідно з офіційним курсом НБУ на день подання позову (16.10.2025 року) становить 25 139 грн. 94 коп., судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. та правничу допомогу у розмірі 4 200 грн. 00 коп. . Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав суду відповідну заяву. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19.12.2025 року у задоволені заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Бур`янського Андрія Вікторовича про витребування доказів по цивільні справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вирішено відмовити. Ухвалою суду від 13.01.2026 року у задоволені заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Бур`янського Андрія Вікторовича про витребування доказів по цивільні справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вирішено відмовити. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 20.08.2025 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики. Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу у позику 602 доларів США 00 центів, а відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану грошову суму до 26.08.2025 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] від [PERSON] позики у розмірі 602 доларів США 00 центів підтверджується власноруч написаною розпискою від 20.08.2025 року . Суд зазначає, що письмова форма договору позики з огляду на їх реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином наполягає на тому, що в порушення умов Договору позики від 20.08.2025 року, відповідач свої зобов`язання належним чином у повному обсязі не виконав, тобто допустив прострочення повернення сум позики, внаслідок чого за ним, [PERSON] , виникла заборгованість, яку позивач обраховує, станом на 16.10.2025 року, у розмірі 602 доларів США 00 центів,що згідно з офіційним курсом НБУ становить 25 139 грн. 94 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку своїх договірних зобов`язань перед позивачем не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов`язувалася прийняти позику, та повернути її у визначений договором строк. Доказів повернення вказаної грошової суми в іноземній валюті позивачеві матеріали справи не містять. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Відтак, оскільки факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджено оригіналом розписки, і обставина не повернення у повному обсязі позики не спростована відповідачем шляхом подання належних, допустимих та достатніх доказів на адресу суду, то із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом позики за Договором позики від 20.08.2025 року. Таким чином, з огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі щодо заявлених вимог про стягнення із відповідача, як позичальника, на користь позивача за Договором позики від 20.08.2025 року грошової суми у розмірі основного боргу 602 доларів США 00 центів, що згідно з офіційним курсом НБУ на день подання позову (16.10.2025 року) становить 25 139 грн. 94 коп. Суд зазначає, що у даному випадку в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а тому сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що в разі наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Стягнення судом на користь позивача заборгованості в сумі, еквівалентній 602 доларів США 00 центів за курсом НБУ на день виконання рішення, повною мірою відповідає приписам ч. 2 ст. 533 ЦК України. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, відзив на позов та доказів на його обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, але при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved