Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

18 листопада 2025 року [PERSON] (далі: позивач) звернулась до [PERSON] (далі: відповідач) з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилалась на реєстрацію 09.09.2006 шлюбу із відповідачем, не складення сімейного життя, погіршення відносин після народження дитини. Повідомила, що з березня 2022 шлюбні відносини припинені, проживають окремо один від одного, не ведуть спільний бюджет, спільне господарство. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились, розгляд справи просили здійснювати за своєї відсутності. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Приписами ч.3 ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, стосовно яких наявні відомості повідомлення про явку в суд, не є порушенням ст.129 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд висновує: 09.09.2006 між позивачем та відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєстрований шлюб, актовий запис №1962, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.11.2025. Від сумісного проживання мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.07.2023. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.24 СК України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.3 та ч.4 ст.56 СК України унормовано право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, що унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Як передбачає ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.110 ЦК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільного господарства. Також судом враховано конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, а також право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що передбачає право особи вільно обирати собі стан перебування у шлюбі чи його припинення. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому відмова у розірванні шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає нормативному визначенню змісту шлюбних відносин та є неприпустимим у демократичному суспільстві. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені її особисті та майнові права, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Частиною 4 ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині 5 ст.268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 14.11.2025 у справі № 54/5573/23.

Outcome: approved