Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Короткий виклад обставин справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 07.02.2025-100001936 від 07.02.2025 у розмірі 8300,00 грн. та 2422,40 грн. судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.02.2025 року ТОВ «Споживчий центр» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) уклали кредитний договір (оферти) №07.02.2025-100001936, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 2500 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 07.02.2025, строком на 217 днів, дата повернення кредиту 11.09.2025. Також договором передбачено сплату процентів за користування кредитом, комісії, неустойку. Вказано, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, відповідачу надано кредит в розмірі 2500 грн., проте відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на час пред`явлення позову утворилася заборгованість у розмірі 8300,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2500,00 грн., по процентах 3875 грн., по комісії 225 грн., по додатковій комісії 450 грн., по неустойці в розмірі 1250 грн., чим порушуються права та інтереси позивача. Процесуальні дії по справі, заяви сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.01.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, про що повідомлено сторін. Представник позивача у судове засідання 12.02.2026 не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення даного судового засідання на адресу суду не надходило. При цьому, в п. 4 прохальної частини позовної заяви просить розгляд даної справи проводити за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр», проти заочного розгляду справи не заперечує. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання 12.02.2026 не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки, та смс-повідомлення на номер телефону, вказаний в матеріалах справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку смс повідомлення. При цьому, відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення чи розгляд справи за його відсутності, та відзиву не подавав. Так, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками та повістки, при цьому коніерт з вкладенням повернувся з відміткою "адресат відсутній". Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наведене а також те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 07.02.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір №07.02.2025-100001936, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 2500,00 грн. строком на 217 днів, дата повернення кредиту 11.09.2025, що підтверджується Заявкою кредитного договору №07.02.2025-100001936 від 07.02.2025, Пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), Відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №07.02.2025-100001936 (кредитної лінії) від 07.02.2025, Інформаційним повідомленням позичальника [PERSON] , які підписані відповідачем електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором Е442. Згідно з п. 3.1 оферти за цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії. Пунктом 3.2 договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п.6.1 договору позичальник зобов`язався: використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентіву терміни та строки, вказані у заявці, якає невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойки, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. У Заявці кредитного договору, Відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору, Паспорті споживчого кредиту зазначено основні умови кредитування: сума кредиту 2 500 грн. 00 коп., строк кредитування - 217 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 11.09.2025; процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом протягом перших 3 чергових періодів; комісія пов`язана з наданням кредиту 225 грн.; Реальна річна процентна ставка за кредитом 2526.92%, вказана також інформація щодо нарахування неустойки. Листом від 26.09.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» підтверджується, що ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» надає послуги з переказу коштів, між підтприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, який також додано до матеріалів позову (такий укладено між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ»), та було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 07.02.2025 17:24:11 на суму 2500,00 грн. номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua - 646624690, призначення платежу: видача за договором кредиту №07.02.2025-100001936. З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №07.02.2025-100001936 від 07.02.2025 слідує, що заборгованість [PERSON] по вказаному кредитному договору складає: 2500,00 грн. - основний борг; 3875 грн. проценти; 225 грн. комісія за надання; 450 грн. комісія за обслуговування; 1250 грн. неустойка; разом 8300, 00 грн. Вказано що проценти по кредиту нараховані за період з 07.02.2025 по 11.09.2025. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Позиція суду та оцінка доводів Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів невимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. За приписами статті 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 07.02.2025 укладено кредитний договір №07.02.2025-100001936, який підписаний сторонами, в тому числі відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Е442. Також відповідачем підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), Заявку, Відповідь позичальника про прийняття пропозиції, які складають між ним і позивачем кредитний договір. У таких визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо суми кредиту, строку користування, інформація щодо процентної ставки та орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. Доданим до матеріалів позовної заяви листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» підтверджується, що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 07.02.2025 17:24:11 на суму 2500,00 грн. номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua - 646624690, призначення платежу: видача за договором кредиту №07.02.2025-100001936. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки (пункти 1 та 3 частини 1статті 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК Українивизначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно дост. 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що загалом заборгованість відповідача за кредитним договором №07.02.2025-100001936 від 07.02.2025 складає 8300,00 грн., що підтверджується доданою позивачем копією довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором. Так, окрім основного боргу в розмірі 2500,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами в розмірі 3875 грн., що також відображено у вказаній вище довідці-розрахунку, та передбачені умовами вказаного кредитного договору. Будь-яких інших доказів щодо відсутності заборгованості чи її наявність у іншому розмірів відповідачем суду надано не було. У відповідності до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно положень ч.1, ч.2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). На підтвердження вимог в частині стягнення процентів, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за кредитним договором надано суду Оферту, Заявку, Акцепт, які підписані відповідачем 07.02.2025 року, та в яких міститься інформація щодо процентної ставки. Оскільки сторонами було обумовлено у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, тому ці умови кредитування вважаються узгодженими сторонами та мають виконуватись позичальником належним чином. Враховуючи наведене, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Споживчий центр» не повернуті, [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №07.02.2025-100001936 від 07.02.2025, та відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1049 ЦК України позикодавець вправі вимагати повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, згідно умов договору, та в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 1250,00 грн., суд виходить з такого. Зі змісту п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, що триває станом на теперішній час. Зважаючи, що договір кредитний договір №24.07.2024-100002898 укладений 25.07.2024 року, тобто в період дії воєнного стану в Україні, відповідач звільнений від обов`язку сплати неустойки. За наведенного суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованої неустойки в розмірі 1250 грн., а тому відмовляє у їх задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю. Щодо вимоги про стягнення з відповідача комісії в розмірі 225 грн. та додаткової комісії в розмірі 450 грн., суд зазначачає наступне. Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21). Так, кредитним договором передбачена комісія за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості. Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Отже, умови договору про нарахування позивачем комісії при видачі кредиту та за обслуговування є нікчемними, та такими, яка суперечать Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак, у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача комісії та додаткової комісії слід відмовити. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Проте, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, то судовий збір який підлягає стягненню з відповідача становить 1860,58 грн.

Outcome: partial