Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення йому додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшло належне їй право на земельну частку (пай) в КСП імені Б. Хмельницького розміром 3,41 в умовних кадастрових гектарах. Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлої матері, однак у встановленому законом порядку спадщину не прийняв, оскільки вважав, що відсутнє будь-яке майно, яке б він міг успадкувати. Лише у лютому 2025 року через Пеньківський старостинським округ йому передали сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ім`я матері. Оскільки про наявність спадкового майна йому нічого не було відомо, а про таке майно він дізнався лише у лютому 2025 року, тому вважає, що ця обставина є поважною причиною пропуску ним строку на прийняття спадщини після смерті матері. З огляду на це, позивач просить визначити йому додатковий строк три місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 червня 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Мініх І.М. подала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Драчі Старокостянтинівського району Хмельницької області померла [PERSON] , яка для позивача [PERSON] була матір`ю. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , який помер [INFO] , згідно свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , повторно виданого Снігурівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 23 березня 2017 року, є батьком позивача [PERSON] . [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00029250865 від 19 січня 2021 року, є матір`ю [PERSON] , й відповідно бабою позивача [PERSON] . Доказів перебування батьків позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі позивач суду не надав. Згідно витягу зі Спадкового реєстру №80293764 від 28 лютого 2025 року спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. 28 лютого 2025 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. було відмовлено [PERSON] у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] через пропуск ним строку для прийняття спадщини, визначеного ст.1270 ЦК України. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Виходячи з вищевикладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, як результат, дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. Виникнення у спадкоємця права на спадкування за законом залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріуса і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець є таким, що прийняв спадщину, якщо він подав нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини і той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2025 року у справі № 496/6349/22. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавицею [PERSON] постійно не проживав, а також у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини (з 26 січня 2004 року по 26 липня 2004 року) не звертався до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі №750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , посилаючись на пропуск цього строку із поважних причин. Зазначав, що у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вважав, що у матері відсутнє майно, яке б він міг успадкувати. Про наявність такого майна, зокрема, права матері на земель ну частку (пай), він дізнався лише у лютому 2025 року, коли у Пеньківському старостинському окрузі отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Так, позивач [PERSON] вказує, що строк на прийняття спадщини він пропустив через необізнаність про наявність спадкового майна. Однак, необізнаність спадкоємця про наявність спадкового майна не є тією обставиною, яка пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Тому вказану обставину суд визнає не поважною причиною пропуску позивачем строку на прийняття спадщини. При цьому, суд враховує подібні висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та інших, згідно яких суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлої матері [PERSON] за законом як спадкоємець першої черги. А тому, навіть у разі незнання про наявність спадкового майна, позивач, як спадкоємець за законом першої черги, повинен був вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк. Активні дії щодо прийняття спадщини [PERSON] почав вчиняти після спливу шестимісячного строку, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою лише 28 лютого 2025 року, тобто через 21 рік після відкриття спадщини. Таким чином, позивач не навів та не обґрунтував поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій по прийняттю спадщини у межах визначеного законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed