Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 19.02.2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачкою укладено електронний договір № 1351-3680 про відкриття кредитної лінії. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 20 600,00 грн.; строк кредитування - 300 календарних днів, базовий період - 14 днів, комісія за видачу кредиту - 15 % від суми кредиту, знижена % ставка - 1,20 % день; стандартна % стака - 1,50 % в день. Відповідач всупереч умовам кредитного договору порушив вищезазначені умови і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку встановленого в кредитному договорі.Станом на 08.08.2024 року, загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які просить стягнути позивач становить 75 354,80 гривень, з яких: 20 600 гривень - прострочена заборгованість за кредитом ; 51 664,80 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами , 3090 гривень - прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позові зазначив, що не заперечує щодо розгляду справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи в їх відсутність. Позовні вимоги відповідачка визнає частково в частині заборгованості по тілу кредиту в сумі 20 600 грн. Нараховану суму відсотків просить зменшити до 50% від суми заборгованості по кредиту, посилаючись на їх неспіврозмірність. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (частина перша статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»). За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як установлено судом 19 лютого 2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і [PERSON] було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1351-3680. Даний договір підписано відповідачем [PERSON] одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) С8020 (а.с.10-17). У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Таким чином сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. За наведених обставин суд дійшов висновку про доведеність позивачем укладення договору з відповідачкою про відкриття кредитної лінії №1351-3680 від 19 лютого 2024 року. Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав відповідачці [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб в сумі 20 600,00 грн. Строк кредитування, тобто строк на який надається Кредит Позичальнику згідно п.4.9 Договору становить 300 календарних днів. Базовий період - 14 днів, комісія за видачу кредиту - 15 % від суми кредиту. За умовами п.4.5-4.15 укладеного договору встановлено сплату процентів, а саме: знижена % ставка - 1,20 % день; стандартна % ставка - 1,50 % в день. Реальна річна процентна ставка на дату його укладення складає 27 138,14 %. Орієнтована загальна вартість Кредиту (за весь Строк кредитування) складає 106 378,54 грн. Денна процентна ставка на дату укладення Договору складає 1,388 %. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором загальна сума заборгованості за кредитним договором укладеного між сторонами станом на 08 серпня 2024 року становить 75 354,80 гривень, з яких: 20 600 гривень - прострочена заборгованість за тілом кредитом ; 51 664,80 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 3090 гривень - прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту (а.с.30-31). При цьому за період з 19 лютого 2024 року по 03 березня 2024 року проценти нараховувалися позивачем за ставкою 1,20%, а з 04 березня 2024 року по 06 серпня 2024 року за ставкою 1,50%. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Таким чином суду вважає доведеною заборгованість відповідачки [PERSON] перед позивачем в сумі 20 600 грн. - простроченої заборгованості за тілом кредитом та 51 664,80 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Відповідачем не надано суду доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості по тілу кредиту та нарахованим відсоткам. З наведених вище підстав суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами у заявленій сумі. Також суд звертає увагу на те, що позивач є фінансовою, а не банківською установою, нормативно-правове регулювання діяльності яких має свої особливості, зокрема, що стосується вимог до первинної документації. Тому суд враховує, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банком, а тому не відкриває позичальнику рахунок, а лише здійснює перерахування кредитних коштів на вже існуючий рахунок позичальника у банківській установі. Посилання відповідачки на те, що нарахований позивачем розмір процентів є несправедливим та суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає помилковим, оскільки при розгляді справи в суді відповідач не заявляла зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Водночас щодо стягнення комісії за видачу кредиту суд зазначає наступне. Пунктом 4.7 Договору передбачено комісію за видачу кредиту - 15 % від суми кредиту. Як вбачається з розрахунку заборгованості 19 лютого 2024 року в день підписання договору та видачу кредиту позивачем відповідачці нараховано таку комісію в сумі 3 090 грн. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2023 року зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону №1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Законом № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (пункти 31.17 та 31.18). Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування, а отже Верховний Суд не заперечує право банку встановлювати таку комісію. Оскільки сторони добровільно за умовами укладеного Договору погодили сплату комісії за видачу кредиту, розмір якої нараховано позивачем в сумі 3 090 грн., відповідачка [PERSON] не сплатила вказану суму добровільно, тому суд дійшов висновку про стягнення вказаної суми комісії у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved