Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У грудні 2024 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить суд стягнути солідарно з відповідачів, котрі є власниками/зареєстровані/ проживають за адресою: [ADDRESS] , на користь КП «Київтеплоенерго»: - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 8 643,93 грн; - інфляційну складову боргу у розмірі 665,58 грн, три проценти річних у розмір 194,67 грн; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 9 842,87 грн; - інфляційну складову боргу у розмірі 757,90 грн, три проценти річних у розмір 221,67 грн; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 до 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 14 911,25 грн; - інфляційну складову боргу у розмірі 1 148,17 грн, три проценти річних у розмірі 335,81 грн; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 до 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 55 309,28 грн; - інфляційну складову боргу у розмірі 4 258,81 грн, три проценти річних у розмірі 1 245,60 грн; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 14 124,37 грн; - інфляційну складову боргу у розмірі 1 077,96 грн, три проценти річних у розмірі 311,68 грн, пеню у розмірі 259,89 грн; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 56 596,83 грн; - інфляційну складову боргу у розмірі 3 941,16 грн, три проценти річних у розмірі 1 111,13 грн, пеню у розмірі 953,04 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 158,12 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 594,55 грн; - заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 268,87 грн - судовий збір - 3 028,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що КП «Київтеплоенерго» з 01.05.2018 є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (далі - послуги з ЦО/ЦПГВ); з 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (далі - послуги з ТЕ/ПГВ). Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювалися Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послу з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила № 630). Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» (далі - постанова КМУ від 11.12.2019 № 1182) та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» (далі - постанова КМУ від 21.08.2019 № 830). Відповідно до вимог вказаних вище нормативно-правових актів, послуги з ЦО/ЦПГВ та послуги з ТЕ/ПГВ надаються споживачеві згідно із договорами, що оформлюються на основі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання. Позивач зазначав, що на виконання вимог законодавства на підставі типових договорів був підготовлений та опублікований/оприлюднений: договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, опублікований у газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34(5085) (надалі - Договір). При цьому, щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ позивач вказав, що відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому, розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Позивачем на виконання цих вимог на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp- kyyivteploen/. Посилався, що будинок за адресою: [ADDRESS] , в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання, тому квартира [ADDRESS] , за цією адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, тож відповідачі є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачами послуг з ТЕ/ПГВ. Водночас, відповідачі від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 від послуг з ТЕ/ПГВ, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися (не відключалися). Тому виникнення цивільних прав та обов`язків між позивачем та відповідачами підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачам послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 послуги з ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачам платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідачі споживають надані послуги та зобов`язані оплатити їх вартість. Однак, відповідачі у порушення вимог законодавства у сфері комунальних послуг своєчасно не сплачували за спожиті послуги з ЦО/ЦПГВ та з ТЕ/ПГВ, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2024 складає 142 963,27 грн, а саме: за період з 01.05.2018 до 31.10.2021 заборгованість за послуги з ЦО в розмірі 14 911,25 грн, заборгованість за послуги з централізованого ПГВ у розмірі 55 309,28 грн, за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання ТЕ у розмірі 14 124,37 грн; заборгованість за послуги з постачання ГВ у розмірі 56 596,83 грн. Крім цього, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані були сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також й плату за абонентське обслуговування. Тому за вищевказаною адресою у відповідачів також існує така заборгованість: у період до 31.10.2021 заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 268,87 грн; за період з 01.11.2021 заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 158,12 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 594,55 грн. Крім того, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18 (далі Договір цесії), укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 8 643,93 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 9 842,87 грн. Згідно із п. 3.4.2 договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до договору цесії, сплати заборгованості. Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами 630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 № 111 (4511). Водночас, відповідачами наведені вище зобов`язання не були виконані та заборгованість перед позивачем не погашена, а тому позивачем додатково було нараховано відповідачам на усю суму заборгованості індекс інфляції та 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також пеню відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. 10.01.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 21.01.2025 судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідачів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою суд витребував у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомості, що підтверджують право власності або користування об`єктом нерухомого майна, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Сторонам було направлено копії ухвали від 22.01.2025, відповідачам також було направлено копії позовної заяви із додатками. Відповідачем - 2 [PERSON] копію ухвали від 22.01.2025 та копію позовної заяви із додатками отримано 04.02.2025 безпосередньо у суді, що підтверджується власноруч написаною розпискою. Відповідачем-1 [PERSON] копію ухвали від 22.01.2025 та копії позовної заяви з додатками отримав 04.04.2025, про що свідчить відмівтка на зворотньому повідомленні «Укрпошта». Відповідач-3 [PERSON] , відповідач-4 [PERSON] та відповідач-5 [PERSON] копії ухвали від 22.01.2025 та копії позовної заяви із додатками не отримали, а надіслана їм кореспонденція повернулася до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». 13.02.2025 від відповідача-2 [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якій вона зазначила, що позовні вимоги щодо неї є необґрунтованими, оскільки вона не є власником чи співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відсутністю відповідних відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, договорів про надання житлово-комунальних послуг з позивачем не укладала, споживачем послуг не є, а доказів фактичного користування нею спірним житлом позивачем не надано. Також відповідач посилається на те, що позивачем не доведено існування належних договірних відносин відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а частина заявлених вимог за період до 01.05.2018 пред`явлена з пропуском загальної трирічної позовної давності, у зв`язку з чим вона заявила про застосування строків позовної давності та просила відмовити у задоволенні позову в частині вимог до неї. 03.03.2025 від КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на вимогу ухвали суду від 22.01.2025, надійшов лист, в якому зазначає, що кв. [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.09.2025 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 08.12.2025 від представника позивача надійшли пояснення по справі, в яких він зазначив, що вказання [PERSON] як споживача у додатках до договору відступлення права вимоги № 602-18 від 11.10.2018 зумовлено тим, що саме вона була відображена як споживач у програмно-апаратному комплексі на момент укладення договору цесії, при цьому обов`язок повідомляти виконавця комунальних послуг про зміну власника житла або кількості зареєстрованих осіб відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача, однак жодних повідомлень про зміну споживача за адресою: [ADDRESS] позивач не отримував. Крім того, у матеріалах справи міститься витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва, згідно з яким [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, а відсутність письмового договору сама по собі не звільняє від обов`язку сплачувати за фактично спожиті послуги, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду. Також позивач зазначив, що рахунки-повідомлення про оплату комунальних послуг направлялися регулярно, а звернень щодо їх ненадсилання не надходило, у зв`язку з чим вважає вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. 10.02.2026 до суду від представника позивача надійшла письмова заява, в якій останній повністю підтримав подані позовні вимоги, просив суд їх задовольнити у повному обсязі та здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, у відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 01.05.2018 КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 по 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01.11.2021 у зв`язку зі зміною законодавства позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювалися Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послу з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630. Окрім цього, правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії». Відповідно до вимог вказаних вище нормативно-правових актів, послуги з ЦО/ЦПГВ та послуги з ТЕ/ПГВ надаються споживачеві згідно із договорами, що оформлюються на основі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води у газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому, розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Позивачем на виконання цієї вимоги на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp- kyyivteploen/. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва та інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи. Будинок за адресою: [ADDRESS] , у цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання, тому квартира [ADDRESS] за цією адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, тож відповідачі з 01.05.2018 є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачами послуг з ТЕ/ПГВ, що підтверджується корінцями наряду щодо включення/відключення споживача до опалювального сезону за вищезгаданою адресою за період 2018-2024 років, довідкою про споживання послуги з постачання енергії/послуги з постачання гарячої води за вищезгаданою адресою за період 2018-2025 років, актами прийняття теплового вузла обліку/про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи за вищезгаданою адресою за період 2018-2024 років. Будь-яких доводів щодо неотримання послуг з ЦО/ЦПГВ або з ТЕ/ПГВ відповідач-2 у відзиві на позовну заяву не навела. Крім того, відповідачі від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 від послуг з ТЕ/ПГВ, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися (не відключалися). Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Згідно із положеннями п. 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Відповідно до положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. До того ж, слід зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Відповідне позиція викладене у постанові КГС від 21.04.2020 (справа №910/7968/19). Отже, суд дійшов висновку, що позивачем з 01.05.2018 надаються послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 від послуг з ТЕ/ПГВ, тоді як відповідачі є споживачами таких послуг за адресою: [ADDRESS] . Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. В разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому у цьому випадку відповідачі, які є споживачами з ЦО/ЦПГВ та з ТЕ/ПГВ, про що суд зазначив вище, зобов`язані здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Крім того, відповідно до ч. 3 цієї статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тобто співвласник (споживач), який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника (споживача) їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено ВС у постанові від 19.08.2020 у справі № 703/2200/15-ц. Тому вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості також є обґрунтованими, оскільки усі відповідачі є споживачами наданих послуг. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 № 633, чинної з 30.08.2017). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19). Крім цього, постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Відповідно до п. 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Отже обов`язок відповідачів оплатити спожиті послуги, що були надані позивачем, виникав щомісячно за кожен попередній місяць, а саме: до 21.08.2019 оплата послуг мала відбуватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем); після 21.08.2019 оплата послуг має відбуватися не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із наданими позивачем розрахунками заборгованості було здійснено такі нарахування за надані КП «Київтеплоенерго» послуги за адресою: [ADDRESS] : ЦО за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 14 911,25 грн; ПГВ за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 55 309,28. Крім цього, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості було здійснено такі нарахування за надані позивачем послуги: за адресою: [ADDRESS] : ТЕ за період з 01.11.2021 по 31.10.2024 у розмірі 14 124,37 грн; ГВ за період з 01.11.2021 по 31.10.2024 у розмірі 56 596,83. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не належним чином здійснювали оплату за спожиті послуги, в результаті чого утворилася заборгованість у вищезгаданому розмірі, що тягне за собою право позивача на стягнення цих коштів в судовому порядку. Факт не здійснення оплати за спожиті послуги відповідач-2 у відзиві на позовну заяву не заперечує. Також відповідачем-2 не спростовано розрахунок заборгованості позивача та не заявлено з цього приводу будь-яких клопотань, заперечень, окрім пропуску строку позовної давності. Тому, зважаючи, що відповідачі є споживачами послуг та повинні були здійснювати оплату таких послуг на рахунок КП «Київтеплоенерго», однак вчасно та регулярно платежі на оплату послуг не вносили, що призвело до утворення заборгованості, тож вимоги про її стягнення є обґрунтованими. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (у редакції від 22.06.2017) внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку - регулярні платежі, визначені окремо для кожної будівлі, що враховують витрати на обслуговування вузлів комерційного обліку за кожною комунальною послугою та витрати операторів зовнішніх інженерних мереж, пов`язані із встановленням, обслуговуванням або заміною вузлів комерційного обліку (за наявності) Згідно із ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку. Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається, зокрема з плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. На виконання цих норми позивачем за адресою: [ADDRESS] , були здійснені такі нарахування: за період з 01.03.2020 по 31.10.2024 внески за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з ЦО у загальному розмірі 268,87 грн; за період 01.11.2021 по 31.10.2024 плату за абонентське обслуговування послуг з постачання ТЕ у загальному розмірі 1 158,12 грн; за період 01.11.2021 по 31.10.2024 плату за абонентське обслуговування послуг з постачання ГВ у загальному розмірі 594,55 грн, що підтверджується наданими розрахунками заборгованості. Факт не здійснення оплати за спожиті послуги відповідач-1 у відзиві на позовну заяву не заперечує. Також відповідачем-1 не спростовано розрахунок заборгованості позивача та не заявлено з цього приводу будь-яких клопотань, заперечень. Тому, зважаючи, що відповідачі є споживачами послуг та повинні були здійснювати оплату внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з ЦО; плату за абонентське обслуговування послуг з постачання ТЕ та ГВ на рахунок КП «Київтеплоенерго», однак вчасно та регулярно платежі на оплату послуг не вносили, що призвело до утворення заборгованості, тож вимоги про її стягнення є обґрунтованими. Крім цього, до 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювало ПАТ «Київенерго». 11.10.2018 ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з урахуванням оплат. Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 перелік договорів, споживачів та сум грошових зобов`язань, право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. Згідно із витягами із додатку № 1 та додатку № 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11.10.2018 позивач набув право вимоги до споживачів за адресою: [ADDRESS] , у такому розмірі: заборгованість за послугу з ПГВ у розмірі 9 842,87 грн; заборгованість за послугу з ЦО у розмірі 8 643,93 грн. Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 №630, який опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Нарахування за спожиті відповідачами послуги здійснювались на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про набуття позивачем прав вимоги до відповідачів з оплати заборгованості надані до 01.05.2018 ПАТ «Київенерго» послуги з ЦО та ПГВ у вищезгаданому розмірі. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, нарахування за послуги з ЦО та ПГВ відбувалося за період з 01.07.2015 до 30.04.2018 та становить: за ЦО - 8 643,93 грн; за ПГВ - 9 842,87 грн. Факт не здійснення оплати за спожиті послуги відповідач-2 у відзиві на позовну заяву не заперечує. Також відповідачем-2 не спростовано розрахунок заборгованості позивача та не заявлено з цього приводу будь-яких клопотань, заперечень, крім пропуску строку позовної давності. Тому, зважаючи, що відповідачі є споживачами послуг та повинні були здійснювати оплату таких послуг на рахунок ПАТ «Київенерго», однак вчасно та регулярно платежі на оплату послуг не вносили, що призвело до утворення заборгованості, тож вимоги про її стягнення на користь КП «Київтеплоенерго», яке набуло права вимоги, є обґрунтованими. Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог у цій частині, то надалі необхідно перевірити заяву відповідача-1 щодо спливу строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1, 5 ст. 261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2018 у справі № 663/2070/15). Спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII. Як було зазначено судом вище, обов`язок відповідачів оплатити спожиті послуги, що були надані позивачем, виникав щомісячно за кожен попередній місяць, а саме: до 21.08.2019 оплата послуг мала відбуватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем); після 21.08.2019 оплата послуг має відбуватися не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу). Тобто у цьому випадку з 21 числа кожного місяця починався період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу, що узгоджується зі змістом указаної постанови Великої Палати Верховного Суду. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу (постанова Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 6-154цс15). Отже, оскільки у цьому випадку щомісяця після отримання послуг у відповідачів виникав обов`язок їх оплатити до 20 числа наступного місяця, а з 21 числа кожного місяця починався період прострочення цих зобов`язань, то у цьому випадку строк позовної давності підлягає застосуванню не загально до усієї суми заборгованості, а його необхідно відраховувати для кожного щомісячного платежу окремо. Як уже було зазначено вище, позивач просив суд стягнути заборгованість починаючи з 01.07.2015, а до суду із позовною заявою він звернувся 30.12.2024. Водночас 30.03.2020 був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020. Законом № 2120-IX від 15.03.2022 Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, яким було визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025. Цей закон набрав чинності 04.09.2025. Отже, у період з 02.04.2020 по 04.09.2025 строк позовної давності був зупинений та не відраховувався. Тому КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності має право на стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вимогами, які виникли починаючи з 02.04.2017, тобто за три роки від дати, коли строк позовної давності був зупинений (02.04.2020). Суд звертає увагу, що у цьому випадку строк позовної давності підлягає застосуванню не до заборгованості, яка нарахована до 02.04.2017, а до вимог позивача, котрі виникли до 02.04.2017. Тож враховуючи той факт, що обов`язок оплати наданих послуг у відповідачів існував до 20 числа кожного місяця, а 21 числа уже відбувалося прострочення та, як наслідок, у позивача виникало право на стягнення заборгованості у примусовому порядку, тому станом на 02.04.2017 у позивача уже існувало право примусового стягнення заборгованості за лютий 2017 року (виникло 21.03.2017) і раніше нарахованої заборгованості. Проте, оскільки порушення відповідачами зобов`язання щодо оплати послуг за березень 2017 року відбулося лише 21.04.2017, тому до цього та наступних платежів строк позовної давності не застосовується, оскільки він не пропущений. З огляду на викладене вище, до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.07.2015 до 28.02.2017 підлягає застосуванню строк позовної давності. Згідно із розрахунком позивача за період з 01.07.2015 до 28.02.2017 нарахована заборгованість: за послуги з ЦО - 3 619,77 грн; за послуги з ПГВ - 0,00 грн. Тому вимоги позивача про стягнення цієї заборгованості задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у частині стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих на заборгованість, що виникла до 01.05.2018 року, відповідач-2 посилалася на положення статті 257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність становить три роки, а також зазначала, що позов подано 25.12.2024 , тобто після спливу встановленого законом строку звернення до суду з такими вимогами. Водночас, суд відхиляє такі доводи відповідача-2, оскільки мораторій, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206, діяв у період з 22.02.2021 по 30.12.2023, тоді як позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати на усі суми наявні суми заборгованості, проте виключно на період з 01.01.2024 по 31.10.2024, тобто після закінчення дії цього мораторію. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, здійснено такі нарахування інфляційних втрат та 3% річних: -на заборгованість з постачання ТЕ за період з 01.11.2021 по 31.10.2024: 3% річних - 311,68 грн; інфляційна складова - 1 077,96 грн; пеня - 259,89 грн; -на заборгованість з постачання ГВ за період з 01.11.2021 по 31.10.2024: 3% річних - 1 111,13 грн; інфляційна складова - 3 941,16 грн; пеня - 953,04 грн; -на заборгованість за послугу з ЦО за період з 01.05.2018 по 31.10.2021: 3% річних - 335,81 грн; інфляційна складова - 1 148,17 грн; -на заборгованість за послугу з ПГВ за період з 01.05.2018 по 31.10.2021: 3% річних - 1 245,60 грн; інфляційна складова - 4 258,81 грн; -на заборгованість за послугу з ЦО за період з 01.07.2015 по 30.04.2018: 3% річних - 194,67 грн; інфляційна складова - 655,58 грн; -на заборгованість за послугу з ПГВ за період з 01.06.2016 по 30.04.2018: 3% річних - 221,67 грн; інфляційна складова - 757,90 грн. Відповідачем-2 не спростовано розрахунок заборгованості позивача. Тому, зважаючи на факт прострочення відповідачами своїх зобов`язань, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих на заборгованість, яка виникла у періоди 01.05.2018-31.10.2021, 01.11.2021-31.10.2024, у зазначених вище розмірах. Водночас, оскільки суд дійшов висновку про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.07.2015 по 28.02.2017, та, як наслідок, зменшення заборгованості, котра підлягає стягненню за період до 01.05.2018, тому не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат нараховані на заборгованість за період з 01.07.2015 по 30.04.2018 у заявленому розмірі. Судом самостійно здійснено розрахунок 3% річних, інфляційних втрат на суму заборгованості, яка підлягає стягненню із відповідачів за період з 01.03.2017 до 30.04.2018, за допомогою системи «Liga 360» за такими параметрами: період розрахунку: 01.01.2024 по 31.10.2024 (у межах заявлених позовних вимог), розмір заборгованості за послуги з ЦО - 5 024,16 грн, розмір заборгованості за послуги з ПГВ - 9 842,87 грн (за виключенням сум, до яких застосовано позовну давність). Тож на заборгованість за послугу з ЦО за період з 01.03.2017 до 30.04.2018 нараховано: 3% річних - 125,60 грн; інфляційну складову - 420,77 грн; на заборгованість за послугу з ПГВ за період з 03.2017 до 30.04.2018: 3% річних - 194,67 грн; інфляційну складову - 665,58 грн, які підлягають стягненню із відповідачів на користь позивача. Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та часткового стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги у заявленому позивачем розмірі, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 2 960,77 грн, тобто по 592,16 грн з кожного, оскільки чинним ЦПК України не передбачене солідарне стягнення судових витрат.

Outcome: partial