Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області (далі Прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Національної служби здоров`я України грошові кошти у розмірі 24 771,72 грн., витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що внаслідок допущення [PERSON] під час керування транспортним засобом порушень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі ПДР), сталась дорожньо-транспортна пригода, у якій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради (далі Бердичівська лікарня), витрати цього закладу на лікування [PERSON] склали 24 771,72 грн., та мають бути відшкодовані державі [PERSON] . Національна служба здоров`я України та Бердичівська лікарня просять позов задовольнити. [PERSON] просить позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь держави в особі Національної служби здоров`я України грошові кошти у розмірі 1 973,04 грн., посилаючись на те, що під час перебування на стаціонарному лікуванні [PERSON] через власну необережність 18.11.2024 р. при поведінкових розладах після вживання алкоголю вдарився правою гомілкою, після чого був переведений у Відділення анестезіології та інтенсивної терапії, 20.11.2024 р. [PERSON] було накладено МОС, а 28.11.2024 р. АЗВ, та госпіталізовано до терапевтичного відділення, тобто госпіталізація [PERSON] у зв`язку з отриманням травм від дорожньо-транспортної пригоди тривала лише з 15.11.2024 р. по 17.11.2024 р. включно. Судом з`ясовано, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.01.2025 р. у справі № 274/9889/24, яка набрала законної сили 16.01.2025 р., було, зокрема, звільнено [PERSON] на підставі статті 46 Кримінального кодексу України від кримінальної відповідальності, передбаченою частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, в зв`язку з його примиренням з потерпілим, кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито (а. с. 11 12). У зазначеній ухвалі судом було встановлено, що, зокрема, органом досудового розслідування [PERSON] обвинувачується в тому, що він 15.11.2024 р. близько 21:40, керуючи автомобілем марки "CHEVROLET NUBIRA", реєстраційний номер [NUMBER] , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 1842 від 18.11.2021 р., належить його матері [PERSON] , рухався по проїзній частині вул. Житомирська в напрямку вул. Соборна в м. Бердичеві Житомирської області. Рухаючись у вказаний день та час та в зазначеному напрямку, неподалік будинку № 23-А по вул. Житомирська в м. Бердичеві, [PERSON] проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, і в порушення вимог пунктів 2.3 "б", 12.3, 12.4 ПДР після виникнення небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , який здійснював перехід проїзної частини з ліва на право по напрямку руху автомобіля, шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, натомість, продовжуючи рух автомобілем з перевищенням максимально допустимої швидкості, без вжиття жодних заходів для усунення створеної ним небезпечної обстановки, передньою правою частиною вказаного автомобіля допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого трьохкісткового перелому правої гомілки, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як такого, що не є небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я. Порушення водієм [PERSON] вимог пункту 12.3 ПДР перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Дії [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Потерпілий [PERSON] подав письмову заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутність та про закриття кримінального провадження на підставі статті 46 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням з обвинуваченим. В підготовчому судовому засіданні захисник адвокат Олянюк В.Л. заявив клопотання про звільнення обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Надав суду розписку від 27.11.2024 р., у якій потерпілий [PERSON] повідомляє про те, що обвинувачений [PERSON] відшкодував йому збитки, завдані внаслідок ДТП, яка сталася 15.11.2024 р. в [ADDRESS] . Обвинувачений [PERSON] в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим [PERSON] . Вказав, що з обвинуваченням ознайомлений, фактичні обставини, зазначені у обвинувальному акті, відповідають дійсності, просить закрити щодо нього кримінальне провадження, розуміє наслідки такого закриття. Прокурор Сидоренко О.М. в підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив, вважав, що є всі підстави для закриття кримінального провадження та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим. З наведеного випливає, що [PERSON] вчинив необережне нетяжке кримінальне правопорушення. [PERSON] знаходився на лікуванні у Бердичівській лікарні з 15.11.2024 р. по 10.12.2024 р. з приводу дорожньо-транспортної пригоди, тобто двадцять п`ять ліжко-днів, загальна вартість всього лікування становила 24 771,72 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком від 07.02.2025 р. Бердичівської лікарні, розрахунками вартості одного ліжко-дня хворого потерпілого від злочинного діяння за листопад 2024 р. а грудень 2024 р. по Бердичівській лікарні (а. с. 17, 18, зворотній бік а. с. 18). Щодо посилання [PERSON] на те, що під час перебування на стаціонарному лікуванні [PERSON] через власну необережність 18.11.2024 р. при поведінкових розладах після вживання алкоголю вдарився правою гомілкою, після чого був переведений у Відділення анестезіології та інтенсивної терапії, 20.11.2024 р. [PERSON] було накладено МОС, а 28.11.2024 р. АЗВ, та госпіталізовано до терапевтичного відділення, тобто госпіталізація [PERSON] у зв`язку з отриманням травм від дорожньо-транспортної пригоди тривала лише з 15.11.2024 р. по 17.11.2024 р. включно, Суд зазначає наступне. На підтвердження цих обставин [PERSON] посилається на довідку-розрахунок від 07.02.2025 р. Бердичівської лікарні, виписку з історії хвороби стаціонарного хворого № 15124 (24) та виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) № 12893/24 (а. с. 67 70). З виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 15124 (24) та виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) № 12893/24 випливає, що з 15.11.2024 р. [PERSON] перебував на лікування у травматичного відділенні, та у зв`язку з важкістю стану 18.11.2024 р. був переведений у Відділення анестезіології та інтенсивної терапії, де під час поведінкових розладів після вживання алкоголю вдарився правою гомілкою. Однак ці виписки та довідка-розрахунок від 07.02.2025 р. Бердичівської лікарні не містять даних про те, що лікування [PERSON] після 17.11.2024 р. не стосувалося отриманих ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15.11.2024 р., тілесних ушкоджень, з них неможливо встановити, коли саме [PERSON] , перебуваючи у Відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, під час поведінкових розладів після вживання алкоголю вдарився правою гомілкою, і чи це вплинуло на його подальше лікування, якщо вплинуло, то яким саме чином, зокрема, чи призвело це до ускладнень у лікуванні отриманих ним внаслідок наведеної дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень, у тому числі до збільшення строку такого лікування. За таких обставин Суд вважає, що [PERSON] не довів, що лікування [PERSON] у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень від дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15.11.2024 р., тривало лише з 15.11.2024 р. по 17.11.2024 р. Лікування [PERSON] проводилося Бердичівською лікарнею, яка за відповідні надані медичні послуги отримувала кошти за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій від 15.02.2024 р., укладеним з Національною службою здоров`я України у 2024 р., що підтверджується листом від 06.03.2025 р. Національної служби здоров`я України (а. с. 30 31). Відповідно до частин першої та третьої статті 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Згідно з частиною другою статті 1191 Цивільного кодексу України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 р. № 545 (далі Порядок) передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Абзацами першим та третім пункту 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Таким чином [PERSON] зобов`язаний відшкодувати державі витрати на стаціонарне лікування [PERSON] , яке проводилось Бердичівською лікарнею. Відповідно до частини третьої статті 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. У позовній заяві Прокурор обґрунтував наявність у нього статусу позивача за зверненням Національної служби здоров`я України з позовом про відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, та необхідність захисту інтересів держави невідшкодування наведених витрат негативно впливає на фінансування лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. З урахуванням наведеного Суд вважає, що Прокурор звернувся з позовною заявою у відповідності до вимог законодавства України. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved