Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 100235495 від 07 серпня 2022 року у розмірі 34 524 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп. Вимоги обгрунтовує тим, що 07 серпня 2022 року між ТОВ «Міолан» та [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» було укладено вказаний кредитний договір у електронній формі, підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора U25506, за умовами якого товариство перерахувало відповідачу на його банківську карту грошові кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп., цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання, а відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за його користування в порядку та строки, визначені договором. 28 лютого 2023 року ТОВ «Міолан» та позивач уклали Договір факторингу №92-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 100235495 від 07 серпня 2022 року. Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу №92-МЛ/Т від 28 лютого 2023 року від ТОВ «Міолан» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 34 524 грн. 00 коп. Відповідач свої кредитні зобов`язання за даним договором своєчасно не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка на момент подання позовної заяви становить 34 524 грн. 00 коп., з яких: 8 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 25 524 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками, 1 000 грн. 00 коп. заборгованість за комісією. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді від 05 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір № 100235495, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу грошові кошти, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та виконати інші зобов`язання в повному обсязі (а.с. 6-12). Згідно з п. 1.2. умов договору про споживчий кредит № 100235495 ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп. Кредит надається строком на 105 днів з 07 серпня 2022 року (п. 1.3. Договору). Відповідно до п.1.3.1-1.3.2 Договору, пільговий період складає 15 днів (до 22 серпня 2022 року), поточний період складає 90 днів, який настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду (до 20 листопада 2022 року). Комісія за надання кредиту: 1000 грн. 00 коп., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1. Договору). Проценти за користування кредитом в пільговий період 1 500 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2. Договору) Проценти за користування кредитом в поточний період 27 000 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.3. Договору). Пунктом 2.3 Кредитного договору встановлено умови, за якими здійснюється пролонгація. Позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови що Кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені цим п.2.3 Договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту. Якщо Позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом, проценти за користуванні кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Пункт 7.1. Кредитного договору № 100235495 визначає, що цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Згідно Довідки про ідентифікацію, договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «U25506» (а.с.13), тому суд приходить до висновку що письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, судом встановлено, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між Товариством та відповідачем електронного кредитного договору на сайті є неможливим. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Тому, на виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з платіжного доручення 49009445 від 07 серпня 2022 року, ТОВ «Міолан» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, здійснивши переказ на банківську карту [PERSON] грошових коштів в розмірі 10 000 грн. (зворот а.с. 14). За даними копії відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором відповідачу ТОВ «Міолан» здійснено нарахування процентів за період з 07 серпня 2022 року по 04 січня 2023 року (а.с. 15). З відомості вбачається, що відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості 21 серпня 2022 року та 25 жовтня 2022 року. Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Також в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. 28 лютого 2023 року між ТОВ «Міолан» і ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення права вимоги №92-МЛ-Т, та у подальшому укладено додаткову угоду №1 до нього, відповідно до умов якого до ТОВ «Міолан» перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за кредитним договором № 100235495 від 07 серпня 2022 року (зворот а.с. 16-25). Право кредитодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника умовами кредитного договору не обмежено. Згідно витягу реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги, одним з боржників за номером 562 вказаний відповідач, як боржник за договором № 100235495 від 07 серпня 2022 року, сума боргу 34 524 грн. 00 коп., з яких тіло кредиту 8 000 грн. 00 коп., відсотки 25 524 грн. 00 коп., комісія 1 000 грн. 00 коп. (зворот а.с.26). Відповідно до виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 100235495 від 07 серпня 2022 року наданої ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», заборгованість [PERSON] станом на 22 жовтня 2025 року становить 34 524 грн. 00 коп., з яких тіло кредиту 8 000 грн. 00 коп., відсотки 25 524 грн. 00 коп., комісія 1 000 грн. 00 коп. (а.с. 16). 16 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», направило [PERSON] письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, яка відповідачем проігнорована (а.с.27). Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611, 625 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою, що передбачено ч.1 ст. 512 ЦК України. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, що визначено ст. 638 ЦК України. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості не спростований відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «Міолан» та відповідачем, а в подальшому договору факторингу між ТОВ «Міолан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», за яким ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги ТОВ «Міолан» до боржників, вказаних у реєстрі боржників. При цьому, ТОВ «Міолан» належним чином виконало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з викладеного, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №100235495 від 07 серпня 2022 року, а також наявність договору факторингу від 28 лютого 2023 року, позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. На підтвердження понесених витрат про надання правничої допомоги адвокат Усенко М.І. надав: Договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладений із ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», згідно якого вартість послуг за одну справу складає 8 000 грн. 00 коп. (а.с. 30); Акт №Д/6417 наданих послуг від 22 жовтня 2025 року та Детальний опис наданих послуг до Акту №Д/6417 від 22 жовтня 2025 року за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (а.с. 31). Верховний Суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, ч.8 статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Отож, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та враховуючи характер справи, розгляд даної справи без участі сторін, підготовку позовної заяви, подання інших процесуальних документів по справі (письмові пояснення, збирання доказів шляхом підготовки адвокатських запитів), суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4 000 грн. 00 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп.

Outcome: approved