Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

22.09.2025 позивач звернувся до Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2526117825-617840 від 16.02.2022 в загальному розмірі 20869,80грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40грн та витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00грн. Позов мотивував тим, що 16.02.2022 року між ними було укладено договір №2526117825-617840 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 7000,00грн. строком на 14 днів з можливістю подальшого продовження цього строку, зі сплатою процентів за користування коштами в сумі 0,01% (пільгова ставка) або 2,2% (базова ставка) на добу. Вказаний договір було укладено в електронній формі через ІТС Товариства шляхом його підписання відповідачкою одноразовим ідентифікатором, який було направлено їй на зазначений нею номер мобільного телефону [NUMBER] . Кредитні кошти були перераховані кредитором на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] . Однак відповідачка належним чином не виконала свого зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 20 869,80 грн., яка складається із заборгованості за кредитом -7000,00грн., заборгованість за процентами - 13 869,80 грн., які підлягають стягненню з нею в судовому порядку. Ухвалою Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 26.09.2025 позовна заява передана за підсудністю до Хортицького районного суду м.Запоріжжя, куди надійшла 31.10.2025. Ухвалою суду від 03.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 26.11.2025 за клопотанням представника позивача витребувано у АТ «Райффайзен Банк» докази (довідку, інформацію тощо) щодо відкриття на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , банківського рахунку та идачу) за таким рахунком платіжної картки № [NUMBER] , а також виписку про рух грошових коштів за період з 15.02.2022 до 30.05.2022. Відповідні документи надійшли до суду 25.12.2025. 25.12.2025 до суду надійшов відзив представника відповідачки - адвоката Мазур Г.В., в якому відповідачка позов не визнала та зазначила, що нарахування позивачем процентів за період з 02.03.2022 до 30.05.2022 є необґрунтованим, оскільки здійснений поза межами визначеного договором строку кредитування - до 01.03.2022. Посилання позивача на п.3.6 договору як на підставу нарахування процентів поза межами строку кредитування є помилковим. Положення кредитного договору в частині необмеженого продовження строку кредитування без додаткового укладання відповідних угод суперечить положенням ЦК України і відповідно є недійсними. Також зазначила, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, неспівмірним зі складністю справи та ціною позову. Перелік послуг, які включені до загальної вартості послуг на правничу допомогу, крім за складання позовної заяви - 4000,00грн, не належать до витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи. Просить в позові відмовити. Представник позивача ТОВ «КОШЕЛЬОК» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в заявах по суті, просить позов задовольнити. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Мазур Г.В.в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. При цьому, відповідачка [PERSON] пояснила, що позовні вимоги вона визнає частково, не заперечує факту отримання кредиту в розмірі 7000,00грн, їх неповернення та несплати процентів у визначений строк і до цього часу. Пояснює це початком повномасштабного вторгнення рф в Україну та введенням воєнного стану. Однак заперечує правомірність нарахування процентів за період з 02.03.2022 до 30.05.2022, оскільки це здійснено поза строком кредитування і не відповідно до умов договору. Тому просила в їх стягнення відмовити. Суд, вислухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон №675). Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12). Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та відповідачкою [PERSON] 16.02.2022 було укладено договір №2526117825-617840 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Вказаний кредитний договір є договором приєднання, невід`ємною частиною якого є Правила надання позики на умовах фінансового кредиту ТОВ «КОШЕЛЬОК», які розміщені на сайті Товариства, та укладений через ІТС Товариства в електронній формі шляхом його підписанням позичальником/відповідачкою [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «4401», який було направлено на зазначений нею номер мобільного телефону [NUMBER] . Відповідно до вказаного кредитного договору відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 7000,00грн., шляхом їх переказу на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу - № [NUMBER] , строком на 14 днів - до 01.03.2022 включно зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідно до інформації ПАТ «МТБ Банк» (лист від 15.07.2025 №07/605-07/501) та повідомлення платіжної системи XPAY через вказану платіжну систему 16.02.2022 о 12:42:34 була проведена успішна операція з переказу та зарахування коштів в сумі 7000,00грн. на платіжну картку № [NUMBER] , ID транзакції [NUMBER] , IDзаявки на кредит 617840. Згідно з інформацією АТ «Райффайзен Банк» (лист від 19.12.2025 №81-15-9/16193-БТ) банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] та відповідно до виписки з вказаного рахунку на нього 16.02.2022 було зараховано кошти в сумі 7000,00грн. Згідно з п.1.4.2 договору проценти за користування кредитом становлять 9,80грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п.1.4.3 договору стандартна (базова) процентна ставка за кредитом становить 2,20% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.2.2 договору встановлений в п.2.1 договору строк лояльного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.3.4-3.6 договору. Зокрема, згідно з п.3.4 договору сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки та вартості інших послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладанням цього договору, за умови дотримання позичальником графіку розрахунків, що є додатком до цього договору, становить 7009,80грн, з яких проценти за користування кредитом - 9,80грн або 0,14% від суми кредиту. Згідно з п.3.5 договору сторони погоджуються що у випадку користування кредитом з боку позичальника більше за визначений лояльним періодом, встановлении? п.2.1 договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 3.4 цього договору процентна ставка менша, ніж 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою, визначеною п.3.4 договору скасовуються з моменту початку э?х застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 2,2% за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. Таким чином зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 0.01% розповсюджуються на весь період користування кредитом з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.2.1 договору. П.3.5.1 договору - проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.4.3. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування. П.3.5.2 договору - при цьому, позичальник розуміє та погоджується, що застосування процентної ставки без знижки не можливо вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для позичальника, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах процентної ставки, передбаченої цим договором, а можливість отримання знижки забезпечена для позичальника лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором. Згідно з п.3.6 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на умовах, визначених п. 3.7. та п. 3.8. Згідно з п.3.7 договору зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду. Відповідно до п.3.8 договору з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803% річних, що становить 2,2 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Згідно з розрахунком ТОВ «КОШЕЛЬОК» станом на 30.05.2022 заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить 20 869,80грн. та складається з заборгованості за сумою кредиту - 7 000,00грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 13 869,80грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «КОШЕЛЬОК» обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається. В цій справі суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «КОШЕЛЬОК» як кредитор та відповідачка [PERSON] як позичальник, діючи вільно, на власний розсуд, уклали 16.02.2022 кредитний договір №2526117825-617840, відповідно до якого відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 7000,00грн. шляхом їх перерахування на її платіжну банківську картку, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти за користування ними в порядку та строки, визначені договором. Вказаний кредитний договір оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачкою - електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Правомірність укладеного кредитного договору як правочину сторонами не оспорювалась, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Судом встановлено, що кредитор ТОВ «КОШЕЛЬОК» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме перерахував 16.02.2022 на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] в АТ «Райффайзен Банк» кредитні кошти в сумі 7000,00грн.. Разом з тим, відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування ними в погоджений сторонами строк належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої позивач як кредитор має право вимагати в судовому порядку. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами -паспортом споживчого кредиту №2526117825-617840 від 16.02.2022, кредитним договором №2526117825-617840 від 16.02.2022, Правилами надання позики на умовах фінансового кредиту ТОВ «КОШЕЛЬОК», довідкою ПАТ «МТБ Банк» про успішність переказу, повідомленням платіжної системи XPAY про успішність зарахування коштів, випискою АТ «Райффайзен Банк» з банківського рахунку відповідачки, розрахунком заборгованості, які суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення рішення. Крім того, відповідачка [PERSON] у відзиві на позов та в судовому засіданні факту укладання зазначеного кредитного договору та отримання кредитних коштів, користування ними, неналежного виконання обов`язку з повернення кредитних коштів не оспорювала. Жодних доказів на спростування вказаних обставин не надала. Таким чином, неналежне виконання відповідачкою як боржником добровільно узятих на себе зобов`язань за кредитним договором є порушенням прав кредитора, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб. Так, як вже зазначалось, в межах цієї справи позивач вимагає стягнення з відповідачки заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 20 869,80грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту - 7 000,00грн., заборгованості за процентами - 13 869,80грн. Вказаний розмір заборгованості визначений кредитором/позивачем станом на 30.05.2022. При цьому, згідно з розрахунком заборгованості нарахування процентів за користування кредитом за період з 16.02.2022 до 01.03.2022 включно було здійснено в розмірі 0,70грн щодня, з 02.03.2022 до 30.05.2022 включно в розмірі 154,00грн щодня, усього 13 869,80грн. В межах цієї справи відповідачка фактично заперечує правомірність нарахування позивачем процентів за користування кредитом в період з 02.03.2022 до 30.05.2022, посилаючись на те, що вони нараховані поза узгодженим в договорі строком кредитування - 14 днів (до 01.03.2022 включно). Разом з тим, оцінюючи ці доводи, суд виходить з того, що відомості про повернення відповідачкою кредиту у визначений п.2.1 договору лояльний період -до 01.03.2022 включно, та процентів, нарахованих в цей період, в т.ч. з метою продовження лояльного періоду відповідно до п.2.2 договору, в справі відсутні. Як вже зазначалось, факт невиконання зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, відповідачка в цій справі не заперечувала. Отже, з урахуванням положень п.3.5,3.6,3.7,3.8 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом в період з 02.03.2022 до 30.05.2022 здійснювалось кредитором/позивачем в межах максимально можливого строку пролонгації договору (90 днів), - за стандартною (базовою) ставкою - 2,2% в день, що суд вважає правомірним, а відповідні заперечення відповідачки - безпідставними. Таким чином, позов ТОВ «КОШЕЛЬОК» слід задовольнити повністю. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір за подання цього позову до суду в сумі 2422,40грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, суд зазначає, що згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу позивач ТОВ «КОШЕЛЬОК» надав суду договір про надання правничої допомоги б/н від 12.02.2025, укладений з Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» з додатком б/н від 10.07.2025, які суд вважає належними та допустимими доказами. Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі - 10000,00грн., що відповідно до додатку до договору про правничу допомогу, який фактично є заявкою-замовленням щодо правничих послуг у справі за позовом до [PERSON] , складаються з вартості послуг: з оформлення документів щодо надання правничої допомоги (додаток до договору) - 30хв - 1000,00грн, збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності та платіжних реквізитів для сплати судового збору - 1год - 2000,00грн, складання позовної заяви - 2год - 4000,00грн, формування додатків до позовної заяви - 1год - 2000,00грн, відправка позову стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі - 30хв - 1000,00грн. Так, суд виходить з того, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За висновком, викладеним у п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, § 268). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Оцінивши обставини справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації спірних правовідносин - стягнення кредитної заборгованості, усталеність законодавства та судової справи в цій категорії справ, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, витраченим на це часом, з урахуванням того, що правова допомога надається за відповідним договором щодо невизначеного кола боржників, виходячи з критеріїв реальності адвокатських послуг, розумності їх розміру, принципів верховенства права, справедливості та пропорційності, суд погоджується із запереченнями відповідачки та вважає заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу - 10000,00грн. завищеним і неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних наданих послуг, а також ціною позову, у зв`язку з чим цей розмір необхідно зменшити та стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00грн.

Outcome: approved