Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором № 31.07.2024-100001793 від 31.07.2024 у розмірі 67872,68 грн. а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Позов обґрунтовує тим, що між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 31.07.2024 укладено Кредитний договір (оферти) №31.07.2024-100001793. ТзОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало [PERSON] грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківську картку відповідача, яку останній вказав при оформленні кредиту. Однак, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, порушив взяті на себе зобов`язання, що спричинило виникнення заборгованості, яка станом на 25.02.2025 становить 67872,68 грн. та складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 19000,00 грн.; заборгованості за відсотками - 35 572,68 грн.; заборгованості по комісії - 3 800,00 грн., заборгованості по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання - 9500,00 грн. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. За вищевказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 31.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір №31.07.2024-100001793, який підписано одноразовим ідентифікатором E269, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 19 000,00 грн. строком на 210 днів, з кінцевим терміном повернення 25.02.2025. Згідно з п.5 вказаної заявки до договору Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Факт надання позивачем відповідачу грошових коштів у розміру 19 000,00 грн. за кредитним договором №31.07.2024-100001793 підтверджується листом Вих. №60-2606 від 26.06.2025 ТОВ "Універсальні платіжні рішення". Відповідно до Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, заборгованість за кредитним договором № 31.07.2024-100001793 від 31.07.2024 [PERSON] складає 67872,68., з яких: 19000,00 - основний борг; 35572,68 грн. - відсотки; 3800,00 грн. - комісія; 9500,00 грн. - неустойка. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, в установлений строк. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Суд вважає, що товариство виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит, а останній користувався кредитними коштами, проте неналежним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, допустив заборгованість. Розмір заборгованості за кредитом та процентами за користування ним суд визнає обґрунтованим. Щодо вирішення вимоги про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 3800,00грн., яка визначена умовами кредитного договору, і є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику, суд покликається на таке. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. За таких обставин, умови договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 3800,00грн є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнати [PERSON] боржником за цим платежем. Щодо вирішення питання про стягнення неустойки, суд покликається на наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 ЦК України). Як передбачено Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Судом встановлено, що нарахування за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання за договором №31.07.2024-100001793 від 31.07.2024 відповідає вимогам припису п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, про те, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, неодноразово воєнний стан на території України продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час. Враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по неустойці в розмірі 9500,00 грн необхідно відмовити. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 19000,00грн. заборгованості по тілу кредиту та 35572,68грн. заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1947,61грн., що становить 80,40 %від суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial