Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Запорізька міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, що є комунальною власністю, шляхом виселення, в якому просить: - виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.. В обґрунтування позову вказує наступне. Однокімнатна квартира [ADDRESS] житловою площею 16,18 кв.м., загальною 30,88 кв.м. належить Територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.09.2024 №395677216. Право власності зареєстровано 22.06.2021 на підставі наступних документів: листа Фонду державного майна України від 05.04.2021 №11/1-38-01261; листа департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 10.06.2021 № 01-25/01/0032; технічного паспорту, виготовленого 08.12.2020 ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг міської ради від 15.07.2024 №06.4-02/02/865 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні. Вказану квартиру Запорізька міська рада не розподіляла на користь відповідача [PERSON] , виконавчий комітет не приймав відповідних рішень, ордер не оформлявся. Вказана квартира є вивільненим житлом комунальної власності, не приватизованим за життя особами, на яких було розподілено і які були зазначені у ордері. Після смерті останнього фактичного наймача, зареєстрованого за вказаною адресою, право власності на квартиру було зареєстровано за територіальною громадою в особі Запорізької міської ради. Проте, дана квартира ніколи не вибувала з комунальної власності міста. Відповідно до Акту від 19.03.2024, складеного комісією, створеною комунальним підприємством «Запоріжремсервіс», за участю голови ОСББ «Запоріжжя Гагаріна 10» Максима Охотіна, зафіксовано, що у квартирі мешкають невідомі особи. Доступ для обстеження технічного стану квартири відсутній. Запорізька міська рада звернулась до Запорізького районного управління ГУНП у Запорізькій області з проханням встановити осіб, які незаконно мешкають у квартирі. Листом від 26.06.2024 №46419/40/01-2024 Запорізьке районне управління ГУНП у Запорізькій області повідомило наступну інформацію: Було встановлено, що за адресою [ADDRESS] мешкав гр. [PERSON] , [INFO] , який помер у [INFO] . За інформацією він зловживав спиртними напоями та не працював, вів бродячий спосіб життя, жебракував. Зі слів джерел родинних зв`язків та дітей не мав, одружений ніколи не був, за вказаною адресою мешкав один. За інформацією до нього у 2016 році приходив адвокат, чоловік на вигляд 30 років, який допомагав з оформленням однокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , яка залишилась йому у спадщину від бабусі, вказана квартира не була приватизована. Після раптової смерті гр. [PERSON] , у вказаній квартирі постійно почав мешкати [PERSON] , [INFO] , реєстрований за адресою: [ADDRESS] , який на теперішній час особисті рахунки не змінив, однак за комунальні послуги заборгованості не має. Зі слів [PERSON] , було встановлено, що вказана квартира належить його знайомому, який проходить службу в ЗСУ та зв`язку з ним він не підтримує вже два роки. Таким чином, на даний час у квартирі комунальної власності міста безпідставно та незаконно мешкає гр. [PERSON] , який самовільно зайняв житло і на попередження про необхідність виселення не реагує. Згідно з листом Департаменту з управління житлово-комунальним господарством міської ради від 17.07.2024 №1286/01-37/01 житловий будинок по [ADDRESS] вводився в експлуатацію у 1960 році, проте у відділі обліку і розподілу житлової площі департаменту корінці державних та службових ордерів зберігаються лише з 1984 року, обмінних з 1994 року. Протягом 2013-2024 р.р. рішення про розподіл квартири [ADDRESS] за вказаною адресою не приймалось, ордер не оформлявся. Враховуючи відсутність прав на користування вказаною квартирою відповідач підлягає виселенню. У якості заходів досудового врегулювання спору Запорізька міська рада доручила КП «Запоріжремсервіс» розмістити на двері квартири [ADDRESS] повідомлення з обов`язковою фотофіксацією. Листом від 24.07.2024 №2364/01-03 КП «Запоріжремсервіс» повідомило про розміщення на дверях квартири [ADDRESS] попередження про виселення, з наданням підтверджуючих фотоматеріалів. Відповідачу було запропоновано протягом місяця з моменту розміщення повідомлення добровільно виселитись з самовільно зайнятого житлового приміщення, докази надаються. У визначений період відповідач житло не звільнив, за контактними телефонами не зв`язувався, до Запорізької міської ради та до її виконавчих органів не звертався. Актом від 11.09.2024 КП «Запоріжремсервіс», за результатом повторного виходу встановлено, що станом на момент обстеження в квартирі проживають невідомі особи, доступ до обстеження відсутній. Жодних передбачених чинним законодавством правових підстав для проживання у квартирі, підтверджуючих документів про право - відповідач не має, самоправно вселився у квартиру, має інше зареєстроване місце проживання, ніколи не був в квартирі зареєстрований, мешкає у ній незаконно. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 25.11.2024 року відкрито провадження по вказаній справі, у порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк на подачу відзиву. 15.01.2025 року відповідачем [PERSON] в особі представника адвоката Черкашина І.І. подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядження майном, що є комунальною власністю, шляхом виселення в повному обсязі, з підстав недоведеності та необґрунтованості позову. 15.01.2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Черкашина І.І. звернувся до суду з зустрічним позовом до Запорізької міської ради, Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Комунального підприємства «Наше Місто» про визнання права користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказує наступне. [INFO] народилася [PERSON] (бабця відповідача за первісним позовом). [INFO] у [PERSON] народилася дочка [PERSON] (мати відповідача за первісним позовом). 25.06.1952 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (копія свідоцтва про одруження [NUMBER] додається). 26.09.1975 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (копія свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] додається). Згідно із ордером на житлове приміщення № 5019 від 15 жовтня 1987 року, виданого на підставі рішення виконкому Шевченківського районного Рада Народних депутатів № 206, [PERSON] було надано в користування квартира за адресою: [ADDRESS] . 09.03.1968 року [PERSON] (мати відповідача) уклала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00044730231 додається). 01.01.1970 року [PERSON] (мати позивача за зустрічним позовом) народила [PERSON] (брата позивача за зустрічним позовом по матері) від [PERSON] (копія свідоцтва про народження [NUMBER] додається). Згодом, 26.05.1971 році [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] та повернула дошлюбне прізвище « [PERSON] » (копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу 00044729968 додається), та 16.06.1971 році одружилася з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (копія свідоцтва про одруження [NUMBER] додається). 04.02.1974 року [PERSON] (мати позивача за зустрічним позовом) народила [PERSON] (позивача за зустрічним позовом) (копія свідоцтва про народження [NUMBER] ). У 1989 році за згодою [PERSON] вселився до квартири за адресою: [ADDRESS] онук - [PERSON] (позивач за зустрічним позовом). Зареєструватися позивач за зустрічним позовом не мав можливості оскільки, в квартирі завжди були зареєстровані родичі і кількість квадратних метрів не дозволяла цього зробити тому що, існує ще й санітарна норма житла - мінімальна кількість квадратних метрів житла, необхідна для нормальної життєдіяльності однієї людини. Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 268 від 24.06.2019 року доручено Районній адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району розгляд питань щодо зміни договорів найму житлових приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в установленому законом порядку шляхом прийняття розпорядчого документу та направлення його до КП «Наше Місто» Запорізької міської ради, а КП «Наше Місто» Запорізької міської ради укладати договори найму житлових приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, а також вносити зміни до договорів найму шляхом укладення нового договору найму. Отже, у квартирі за адресою: [ADDRESS] проживали: -[PERSON] (бабця позивача за зустрічним позовом) до 11.12.1996 року (копія свідоцтва про смерть [NUMBER] додається); -[PERSON] (брат позивача за зустрічним позовом по матері) до [INFO] (копія свідоцтва про смерть [NUMBER] додається); -[PERSON] (позивач за зустрічним позовом) з 1989 року до сьогодні. -Відповідно до акту ОСББ «Запоріжжя Гагаріна 10» від 29 липня 2024 року, [PERSON] з 1989 року дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідачем за первісним позовом додано документи (копія екзаменаційної картки водія, копія медичної довідки 1749, копія адресного листка та копія талону з зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання, копія анкети-заяви № 8277001, копія довідки про стан рахунку від 02.12.2024 року), що підтверджує фактичне проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, позивач за зустрічним позовом народився у м. Гуляйполе, Гуляйпільський район Запорізької області, інформація про місце реєстрації та проживання відсутня. Згідно довідок № 2 к від 18.12.2024 року та № 13 від 18.12.2024 року, позивач за зустрічним позовом працював на підприємствах у м. Запоріжжя, що підтверджує, що останній проживав проживав саме у [ADDRESS] . Позивач за зустрічним позовом не має на праві власності або користування будь-якого іншого житлового приміщення, крім того, де фактично мешкає з 1989 року без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно первісного позову, однокімнатна квартира [ADDRESS] житловою площею 16,18 кв.м., загальною - 30,8 належить Територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської (ЄДРПОУ: 04053915), що підтверджується інформаційною довідкою з Держреєстру речових прав на нерухоме майно від 19.09.2024 року № 395677216. Згідно з розпорядженням міського голови м. Запоріжжя № 543 від 02.11.2016 року районній адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському (попередня назва району Орджонікідзевський) району доручено розгляд питань щодо зміни договору найму житлового приміщення в будинках та гуртожитках, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя. Згідно абз. 2-4 стр. 4 первісного позову, листом від 24.07.2024 № 2364/01-03 КП «Запоріжремсервіс» розміщення на дверях квартири [ADDRESS] попередження про виселення, з наданням підтверджуючих фотоматеріалів. Відповідачу було запропоновано протягом місяця з моменту повідомлення добровільно виселитись самовільно зайнятого приміщення, докази надаються. У визначений період відповідач житло не звільнив контактними телефонами не зв`язувався, до Запорізької міської ради та виконавчих органів не звертався. Актом від 11.09.2024 року КП «Запоріжремсервіс», за результатом повторного встановлено, по станом на момент обстеження в квартирі проживають особи, доступ до обстеження відсутній. Ордером на житлове приміщення № 5019 від 15 жовтня 1987 року підтверджується, що спірне житлове приміщення надавалося бабцею позивача за зустрічним позовом за згодою якої у 1989 році це приміщення вселився онук - [PERSON] .. Належними та допустимими доказами підтверджено постійне проживання у спірному житловому приміщенні. При цьому, Запорізька міська рада не довела факту самоправного зайняття позивача за зустрічним позовом спірного житлового приміщення, а також, не надала суду належних та допустимих доказів, які б могли на це вказувати. При цьому матеріали справи не містять відомостей, що відповідач у 1989 році вселилися у спірне житлове приміщення за відсутності згоди наймача [PERSON] , отже позивач за зустрічним позовом законно проживає у цьому житлі, а Запорізька міська рада не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що [PERSON] вселилися у вказану квартиру без згоди квартиронаймача. Також, Запорізькою міською радою не надано доказів існування заборгованості мешканця квартири по комунальних платіжках. З огляду на наведене, взявши до уваги, що квартиронаймач [PERSON] , та її онук з 1989 року спільно проживали та вели спільне господарство у спірному житловому приміщенні, а також, врахувавши, що позивач за зустрічним позовом не має постійного місця проживання в іншому житлі, можна дійти до висновку, що [PERSON] проживав у спірному житлі як член сім`ї основного квартиронаймача, і тому останній має право на визнання за ними право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Враховуючи наведене, позовні вимоги зустрічного позову про визнання за [PERSON] права користування спірним житловим приміщенням підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо первісного позову Запорізької міської ради до [PERSON] , третя особа КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядження майном, що є комунальною власністю, шляхом виселення то такий задоволенню не підлягає. Беручи до уваги, що при задоволені вимог зустрічного позову про визнання права користування за [PERSON] спірним житловим приміщенням, тому виключається повністю задоволення вимоги первісного позову про виселення останнього з того ж самого приміщення з підстав, зазначених у первісному позові. У даній конкретній справі відсутня достатня та пропорційна необхідність у захисті прав Запорізької міської ради, шляхом серйозного втручання у право [PERSON] на повагу до житла, яким він користувався протягом тривалого часу (з 1989 року). Враховуючи наведене, [PERSON] та його представник просять у задоволені первісного позову про виселення просить відмовити, а вимогу зустрічного позову про визнання права користування на житлове приміщення задовольнити у повному обсязі. 21.01.2025 року представником Запорізької міської ради надано відповідь на відзив на позовну заяву про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, що є комунальною власністю, шляхом виселення, у якій, окрім іншого, зазначає, що відповідач не довів належними доказами своє вселення у квартиру за життя законних користувачів, не обґрунтував причин невжиття протягом 25 років заходів з реєстрації місця проживання та підстав свого мешкання у квартирі комунальної власності протягом 8 року з момент смерті останнього законного користувача. 29.01.2025 року представником [PERSON] адвокатом Черкашиним І.І. надано заперечення, у яких зазначає, що позовна заява та відповідь на відзив є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню, тому просить в задоволенні позовних вимог Запорізької міської ради відмовити у повному обсязі. 05.02.2025 року представником Запорізької обласної ради надано заперечення (відповідь на заперечення), у яких зазначає, що нормами чинного законодавства не встановленні жодні обмеження для наймачів в частині надання згоди на реєстрацію місяця проживання осіб у житлі, яким наймач законно користується, а також надала лист Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради від 24.01.2025 №01. 01-08/73 щодо останнього законного користувача квартири за адресом: [ADDRESS] [PERSON] .. Відповідно до даного Листа з 01.09.2015 по 30.04.2017 [PERSON] знаходився на обліку в управлінні соціального населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району та отримував субсидію для відшкодування витратна оплату житлово комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. Житлова субсидія [PERSON] призначалась за зареєстрованим місцем проживання на одну зареєстровану особу. Дана інформація підтверджує той факт, що [PERSON] не вважав відповідача членом своєї сім`ї, проживав самостійно. А відтак, якщо відповідач якійсь період часу мешкав без реєстрації за згодою [PERSON] з її смертю він втратив право на проживання в квартирі та протягом 28 років після її смерті не намагався вирішити питання законності свого проживання. Ухвалою суду від 19.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом Запорізької міської ради до [PERSON] , третя особа КП « Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, що є комунальною власністю, шляхом виселення та зустрічним позовом [PERSON] особі представника адвоката Черкашина Івана Івановича до Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, КП «Наше Місто» Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням до судового розгляду по суті на 11 червня 2025 року на 14-00 год. в приміщенні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , що зареєстрована за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , що зареєстрована за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , що зареєстрована за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , що зареєстрована за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримав та наполягав на його задоволенні з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач за первісним позовом та його представник проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи КП «Запоріжремсервіс» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суду надав заяву у якій просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги Запорізької міської ради підтримує у повному обсязі. Позивач за зустрічним позовом та його представник зустрічний позов підтримали та наполягали на його задоволенні з підстав викладених у зустрічному позову. Представник відповідача за зустрічним позовом проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов. Представник відповідача за зустрічним позовом - районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суду надав заяву у якій просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача за зустрічним позовом - КП «Наше Місто» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причину не явки суду не повідомив. Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що однокімнатна квартира [ADDRESS] житловою площею 16,18 кв.м., загальною 30,88 кв.м. належить Територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.09.2024 №395677216. Право власності зареєстровано 22.06.2021 на підставі наступних документів: листа Фонду державного майна України від 05.04.2021 №11/1-38-01261; листа департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 10.06.2021 № 01-25/01/0032; технічного паспорту, виготовленого 08.12.2020 ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг міської ради від 15.07.2024 №06.4-02/02/865 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні. Відповідно до ст. 4 ЖК України передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд). Статтею 5 ЖК України визначено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих рад). Квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в особі Запорізької міської ради. Відповідно до ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. При вирішенні спору щодо позбавлення особи права користування житловим приміщенням необхідно встановлювати характер спірних правовідносин, відрізняти норми, які регулюють різні за змістом відносини та застосовувати норми права, які регулюють саме цей вид правовідносин. У випадках коли спір стосується права користування державним чи комунальним житловим фондом, то ці правовідносини регулюються нормами ЖК Української РСР, а коли спір стосується права користування приватним житлом, то такі відносини регулюються також цивільним законодавством. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, що її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Разом з тим Верховний Суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивача як власника спірного майна захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі статтею 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Частиною 8 передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності; приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ст.5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів відомств (відомчий житловий фонд). В пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Самов`яз проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене згідно із законом, не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається необхідним у демократичному суспільстві. Будь-яка особа, якій загрожує виселення, повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися згідно із законом, воно повинне мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві. Якраз необхідність у демократичному суспільстві і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути відповідними і достатніми; для такого втручання має бути нагальна суспільна потреба, а втручання - пропорційним законній меті. Отже, у своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Тобто має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року). Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, можна зробити висновок, що втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, можливе, якщо воно переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги позивача Запорізької міської ради щодо усунення перешкоди Запорізькій міській раді у користуванні власністю квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] в особі представника адвоката Черкашина І.І. до Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району КП «Наше Місто» про визнання права користування житловим приміщенням, то суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 5019 від 15 жовтня 1987 року, виданого на підставі рішення виконкому Шевченківського районного Рада Народних депутатів № 206, [PERSON] було надано в користування квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів справи вбачається, що останніми законними наймачами спірної квартири були: -[PERSON] (бабця позивача за зустрічним позовом) до 11.12.1996 року (копія свідоцтва про смерть [NUMBER] ); -[PERSON] (брат позивача за зустрічним позовом по матері) до 27.04.2017 року (копія свідоцтва про смерть [NUMBER] ). Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, пояснили, що [PERSON] мешкав у квартири [ADDRESS] з 1989 року. Разом з тим, відповідно до відомостей Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради від 24.01.2025 №01. 01-08/73 щодо останнього законного користувача квартири за адресом: [ADDRESS] [PERSON] вбачається, що з 01.09.2015 по 30.04.2017 [PERSON] знаходився на обліку в управлінні соціального населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району та отримував субсидію для відшкодування витратна оплату житлово комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. Житлова субсидія [PERSON] призначалась за зареєстрованим місцем проживання на одну зареєстровану особу. Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Положеннями ст. 77, 79, 80, 81 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не збирає докази самостійно. За життя [PERSON] та [PERSON] , як законні наймачі не реалізували своє право на приватизацію квартири [ADDRESS] , а також не дали згоду на проживання [PERSON] у спірній квартирі, що підтверджується відсутністю реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позивачем за зустрічним позовом не подано жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив право [PERSON] на користування спірною квартирою. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про визнання права користування житловим приміщення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь Запорізької міської ради судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Судові витрати пов`язані із розглядом зустрічної позовної заяви залишити за позивачем за зустрічним позовом.

Outcome: approved