Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про витребовування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що матір позивачки, [PERSON] , з 1988 року проживає в квартирі будинку [ADDRESS] . В 1990 році нею було придбано в Березанській міжрайбазі металевий збірний гараж, який було встановлено на прибудинковій території поруч, між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] шлях. Фактично такий гараж є тимчасовою спорудою, оскільки не потребував встановлення на фундаменті. Спочатку гаражне приміщення використовувалося за прямим призначенням для зберігання автомобіля. Також даний гараж надавався в користування знайомим, про що можуть підтвердити в судовому засіданні. В позові зазначено, що близько 5-6 років тому мати позивачки змінила місце проживання, а у вищевказаній квартирі почала проживати зі своєю родиною позивачка. Гараж фактично також було віддано у власність позивачки, який останньою нетривалий час також використовувався як складське приміщення. Приблизно з 2020-2021 років гараж не використовувався взагалі, за відсутності транспорту та просівших дверей, які вже не відчинялися. Як стверджує позивачка, 21.12.2023 року вона виявила, що на її гаражі висить інший замок та він пофарбований в інший колір. Було викликано поліцію та встановлено, що приміщенням користується [PERSON] , [INFO] , мешканець будинку поруч. Поліцейським він пояснив, що нібито придбав приміщення позивачки у невідомого чоловіка за 800 доларів США, без укладення будь-яких письмових договорів та угод. Документи на право власності в «продавця» не перевіряв, свідки цього були відсутні. Документів на гараж в нього немає. [PERSON] підкреслює, що документів на гараж ні вона, ні члени її родини також не мають, оскільки державна реєстрація такого роду об`єкту на той час, та пізніше, не проводилася, а документи на купівлю зі сплином досить тривалого часу не збереглися. З метою оформлення земельної ділянки в користування під гаражем, сім`я позивачки звернулася до міської ради набагато пізніше. Також в позові зазначено, що звернувшись з позовною заявою до Березанського міського суду 20.05.2025 року, позивачка отримала рішення про відмову у визнанні права власності на гараж (справа №356/106/25), через невірно обраний спосіб захисту своїх прав. Неодноразово позивачка зверталася до правоохоронних органів та отримала відписки. [PERSON] вважає, що відповідач незаконно без будь-яких правових підстав користується вищевказаним гаражним приміщенням, а отже сторона позивача обрала вірний спосіб захисту порушеного права. Витребування майна з чужого незаконного володіння у цій справі містить легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки сторону позивача з порушенням вимог закону було позбавлено права власності на належне їй нерухоме майно. Позивач зазначає, що до подачі позову до суду вона намагалась шляхом ведення переговорів з відповідачем вирішити цей спір між ними на добровільних засадах, тобто без винесення судового рішення, однак, на момент звернення до суду з даним позовом, між ними не досягнуто згоди щодо майна, досудове врегулювання спору результатів не дало. Отже, позивач просить суд винести рішення про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] , [INFO] , на [PERSON] , [INFO] , користь металеве гаражне приміщення (місце розташування: на земельній ділянці, вказаній жовтим кольором на викопіюванні з опорного плану и. Березань М 1:2000 від 29.04.2024, долученого позивачем до позовної заяви), розташоване між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 1211,20 гривень. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 04.09.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про витребовування майна з чужого незаконного володіння залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 19.09.2025 ухвалою Березанського міського суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребовування майна з чужого незаконного володіння. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. 25.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті, про що винесено відповідну ухвалу суду. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Литвиненко Р.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачу [PERSON] копія ухвали від 25.11.2025, судові повістки про виклик до суду були надіслана судом на адресу зареєстрованого в законному порядку місця проживання. Однак, конверти повернувся до суду з відміткою органів поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 56-57; 69-71). Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тобто, відповідач є належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання в силу вимог ст. 128 ЦПК України. Під час судового розгляду були допитані свідки, які дали наступні показання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що є матір`ю позивачки. Разом з позивачкою та своїм чоловіком була зареєстрована в квартирі будинку [ADDRESS] ще з 1988 року. На початку 90-х років їхня сім`я придбала автомобіль та гараж, який поставили між будинками [ADDRESS] і [ADDRESS] . [PERSON] проживала за вказаною адресою до 2020 року, а потім разом з чоловіком переїхали до іншого житла, і відповідно квартира та гараж залишили дочці [PERSON] . Згодом в 2022 чи 2023 році дочка повідомила, що двері в гаражі просіли, не можна було їх нормально відкривати, тому деякий час ним взагалі не користувались. Через деякий час [PERSON] побачила, що гараж було пофарбовано і поміняно замок. Тому на гаражі залишили записку, після чого з ними зв`язався чоловік на ім`я [PERSON] , який пояснив, що купив даний гараж за 800 доларів у невідомого чоловіка, але не назвав ніяких його даних. Потім викликали поліцію, відкрили гараж і почався конфлікт. Також [PERSON] пояснила, що документи на гараж не збереглися. В той час, коли купили гараж, хотіли оформити його, проте їм сказали, що його не потрібно на даний час оформляти. Зазначила, що їхня сім`я дозволяла іншим, зокрема, друзям користуватись даним гаражем, а щодо [PERSON] , то його вона практично не знала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком позивачки. Підтвердив слова своєї дружини [PERSON] , і зазначив, що вони дійсно приблизно в 1989 році купили гараж і поставили його між 114 і 116 будинками. Даний гараж [PERSON] збирав разом зі своїми друзями власноручно. Коли був автомобіль, то ставили його туди, але після того, як автомобіль потрапив в аварію і не підлягав відновленню, використовували гараж як підсобне приміщення. Дозволяли також користуватись гаражем своїм друзям. Також додав, що коли поліція відкрила двері гаража, то він побачив, будучи ззовні, там свої речі, зокрема санки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивачки. Проживає в будинку [ADDRESS] ще з 2005 року. Так як з її вікна видно спірний гараж, то вона підтвердила, що постійно бачила, як сім`я [PERSON] та [PERSON] користувались даним гаражем. Також зазначила, що вона була присутньою тоді, коли [PERSON] викликала поліцію і підтвердила, що [PERSON] сказав, що купив спірний гараж в якогось чоловіка за 800 доларів. Проте, [PERSON] не надав інших доказів, і навіть не згадав імені чоловіка в якого придбав гараж, сказав, що той чоловік вже помер. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його жінка є двоюрідною сестрою [PERSON] . Зазначив, що допомагав разом з [PERSON] . [PERSON] складати спірний гараж. Після того як було поставлено гараж, [PERSON] використовували його і ставили туди автомобіль, а згодом, як не стало автомобіля, використовували гараж як підсобне приміщення. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що сім`я [PERSON] придбала спірний гараж в розібраному вигляді ще в 1989 році, він допомагав його збирати, а тому може підтвердити, що останній належить сім`ї [PERSON] , а вже [PERSON] . Також підкреслив, що він сам користувався, за дозволом сім`ї [PERSON] , даним гаражем, а саме ставив туди свої речі, зокрема, велосипеди. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що є сусідом позивачки. Зазначив, що з дозволу сім`ї [PERSON] , його сім`я користувалась спірним гаражем більше десяти років, приблизно десь до 2006 року. Вони користувались ним, як підсобним приміщенням, був час, коли вони ставили туди свій автомобіль. Свідок вказав, що бачить даний гараж з вікна своєї квартири. Також йому відомо зі слів [PERSON] , який декілька років назад сказав йому, що придбав даний гараж, але не сказав інших відомостей, зокрема, і те в кого його придбав. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що знає позивачку дуже давно, адже з її матір`ю були однокласниками. Також зазначила, що вони є сусідами, живуть в одному дворі. Щодо гаража, то вказала, що знає, що коли сім`я [PERSON] купили автомобіль, то також купили та поставили гараж. Згодом, як не стало автомобіля у сім`ї [PERSON] , то [PERSON] попросила в їхньому гаражі ставити свій автомобіль і інші речі, вони дозволили. Тож свідок підкреслила, що вона сама протягом довгого часу користувалась даним гаражем. Щодо відповідача [PERSON] , то зазначила, що вона його не знає. Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом, наданим ст. 178 ЦПК України, та не подав відзив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що матеріали справи містять висновок ст. інспектора СПД №1 Броварського РУП ГУНП в Київській області, капітана поліції Редьки О.П., за результатами розгляду матеріалів перевірки, зареєстрованих в ЖЄО за №3500 від 23.12.2023 року. Відповідно до вказаного висновку було встановлено, що 23.12.2023 року о 12 год. 06 хв. до ч/ч Березанського СПД №1 надійшло повідомлення від громадянки [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] про те, що у неї виник конфлікт з невідомим громадянином на предмет власності на гараж. По прибуттю на місце виклику наряду ГРПП була опитана громадянка [PERSON] , яка пояснила, що з 1988 року вона являлася мешканкою будинку [ADDRESS] . В 1990 році її родиною було придбано на Березанській МРБ металевий гараж, який в подальшому було встановлено на прибудинковій території, а саме між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] шлях. Через деякий час відділом БТІ БМР вказаному гаражеві було присвоено порядковий номер 128. Використовувався він на початку за своєю належністю, а саме для зберігання автомобіля, який перебував у власності даної родини, а після його продажу, під складське приміщення. Також родина [PERSON] давала в користування даний гараж своїм знайомим про що останні можуть підтвердити. Декілька років тому громадянка [PERSON] разом зі своїм чоловіком змінили місце мешкання, а в квартирі залишилася проживати її дочка разом зі своск родиною. Останні також використовували даний гараж, як складське приміщення, але останні 2-3 роки він не використовувався в зв`язку із тим, що двері в ньому просіли та не відчинялися. 21.12.2023 остання вирішила сходити до гаража, де прийшовши, виявила, що на ньому висить інший замок та він пофарбований в інший колір. Під з`ясування даних обставин родина [PERSON] дізналася, що даний гараж пофарбував та користується ним [PERSON] , який повідомив останнім, що даний гараж належить йому так як він його придбав у невідомого громадянина. Опитаний по даному питанню громадянин [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] пояснив, що дійсно він близько 3-х років тому він придбав даний гараж у невідомого громадянина похилого віку, який мешкав в іншому будинку за грошові кошти в сумі 800 американських доларів, при цьому будь-яких документів чи паперів щодо даної операції складено не було, а при передачі грошових коштів, яке відбувалося біля вказаного гаража, свідки були відсутні. Також останній повідомив, що ніяких документів чи паспорту на даний гараж у нього не має. Після придбання даного гаража [PERSON] його відреставрував та пофарбував з наміром використовувати його за належністю в подальшому. 21.12.2023 перебуваючи біля вказаного гаража у нього виник конфлікт із родиною [PERSON] з приводу власності даним об`єктом. На час виконання даного матеріалу ніяка конфліктуюча сторона до СПД No 1 Броварського РУП ГУНП в Київській області документів, які б підтверджували право власності даним гаражем не надала (а.с. 7). Також в матеріалах справи міститься відповідь Березанської міської ради Київської області за №04-37/Б-225 від 21.06.2024 на звернення [PERSON] , в якій зазначено, що на звернення стосовно погодження викопіювання для оформлення в користування земельної ділянки під розміщення тимчасової споруди некомерційного призначення (металевого гаража) біля будинку по [ADDRESS] , було повідомлено про наступне. За результатами засідання постійної депутатської комісії міської ради з питань земельних відносин, будівництва, архітектури, інфраструктури та інвестицій, комунальної власності, екології, благоустрою було встановлено, що вказана земельна ділянка перебувала в тимчасовому користуванні [PERSON] , крім того на даній земельній ділянці розміщено спірний гараж, що перебуває у користуванні одночасно декількох громадян (а.с. 9). Разом з тим, матеріали справи містять: копію викопіювання з опорного плану м. Березань М 1:2000 (а.с. 6); копія листа підписаного заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів Є. Івченко (а.с. 10); копії заяв [PERSON] , адресованих секретарю Березанської міської ради депутату Сиваку О.В. (а.с. 11-12). Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1-3 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зазначені положення закріплені також і ст. 41 Конституції України. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти та користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним , що повністю відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", в якій закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку, заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. У пункті 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Згідно із п. 20 вказаної постанови у разі, коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 ЦК України. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач при пред`явленні позову до суду сплатив судовий збір в сумі 1623,38 гривні (а.с. 1, 25). Отже, з огляду на задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1623,38 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved