Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У серпні 2025 року представник позивача [PERSON] , представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] . Заповіту вона не залишила. На день відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Разом із матір`ю в будинку постійно проживав без реєстрації позивач [PERSON] . Позивач прийняв спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом із матір`ю. У жовтні 2024 року позивач звернувся до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав, але отримав відповідь про неможливість заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини, а факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджується наявними документами. У 1959 році в будинку [ADDRESS] позивач народився. У цьому ж будинку пройшли роки його навчання у місцевій школі, потім він повернувся додому після служби в армії та працював у колгоспі. Усередині 1990 років позивач поїхав на заробітки до росії, звідки повернувся у 2000 році після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . На той час мати позивача вже страждала на хворобу серця, не могла повноцінно себе обходити та вести домашнє господарство, тому позивач залишився проживати з нею і на день смерті матері проживав разом з нею. Тобто, починаючи з 2000 року, позивач продовжує постійно проживати в будинку по [ADDRESS] й не має іншого житла. Питання реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою в позивача після повернення із заробітків у 2000 році не виникало, а пізніше він уже не зміг зареєструватися в батьківському будинку, оскільки його власники померли, тому позивач вимушений був просити своїх друзів та знайомих зареєструвати його у своїх помешканнях. Встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно позивачеві для юридичного оформлення його спадкових прав. Крім позивача, спадкоємцем першої черги за законом є його рідний брат [PERSON] , який є громадянином рф і з яким позивач наразі зв`язку не підтримує, тому представник позивача звернувся до суду в порядку позовного провадження та просив винести рішення, яким установити факт, що [PERSON] постійно проживав разом зі своєї матір`ю [PERSON] в будинку [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] . Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2025 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 27 листопада 2025 року. Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 12 лютого 2026 року. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позов з мотивів, викладених у його змісті, та просили його задовольнити. Представник відповідача Носівської міської громади в особі Носівської міської ради в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада не заперечує проти задоволення позову, визнає заявлені позовні вимоги, просить розглянути справу без участі представника Носівської міської ради. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений. Суд уважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, що він є жителем с. Володькова Дівиця Ніжинського району та з дитинства знає позивача та знав його покійних батьків. Свідок допомагав позивачу проводити поховання його матері [PERSON] . Позивач проживав постійно разом з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] два останніх роки її життя, здійснював за нею догляд, вів господарство, також залишився проживати в цьому будинку і після смерті матері. Спорів між [PERSON] та його братом [PERSON] не було. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] . Підстав для сумніву в достовірності таких показань свідків у суду немає. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Вирішуючи вимогу про встановлення даного юридичного факту, суд виходить з того, що відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Судом установлено, що [INFO] в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 12 вересня 1988 року (а. с. 15). Судом встановлено, що на день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] , одна, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 124/1 від 31 січня 2024 року (а. с. 13). Судом установлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 46). [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 12). Отже, відповідно до ст. 1261 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом установлено, що [PERSON] у 2024 році звертався до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Бублика В.М. із заявою про реєстрацію заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої матері [PERSON] . Однак нотаріусом роз`яснено, що після померлої [PERSON] спадкова справа не заводилася, позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, факт прийняття ним спадщини не встановлено, на підставі вищевикладеного відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину та у заведенні спадкової справи після смерті [PERSON] . Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. У п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно з матеріалами справи на день смерті спадкодавець [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] . Із копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а. с. 8) убачається, що позивач з 14 по 18 серпня 2009 року був зареєстрований по [ADDRESS] , з 26 серпня 2009 року по 27 жовтня 2015 року у [ADDRESS] , з 11 вересня 2019 по 08 листопада 2019 року в [ADDRESS] . Відомості про реєстрацію місця проживання позивача станом на момент смерті його матері у суду відсутні. Однак, судом встановлено, що на день смерті матері [PERSON] позивач постійно проживав разом із нею в будинку, розташованому в [ADDRESS] . Ці обставини підтверджуються показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, сумнівів у достовірності яких суд не має, які повністю узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Отже, у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] уважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки в позивача відсутні документи на підтвердження його спільного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на майно, яке залишилося після смерті його матері. При винесенні рішення суд ураховує, що відповідачем Носівською ТГ в особі Носівської міської ради беззастережно визнано позовні вимоги [PERSON] , бере до уваги те, що встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, має для позивача юридичне значення, адже дозволить йому реалізувати своє право на спадкове майно, а також те, що позивач позбавлений можливості в іншому порядку, крім судового, встановити цей факт. Отже, з огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, докази, надані позивачем та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved