Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено про те, що 01.10.2021 між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та [PERSON] укладено угоду № 002/11875164-SP. Відповідно до угоди банк надає позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 100 000 грн; тип кредиту кредитна лінія; процентна ставка за користування кредитом 0 відсотків; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією; цільове призначення кредиту на споживчі потреби. Банк виконав умови договору своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, а позичальник в свою чергу зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, через що станом на 02.12.2024 існує заборгованість в розмірі 88 952,45 грн. 02.12.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено Договір факторингу № НІ/11/25-Ф, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до позивача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 01.10.2021, укладеним між АТ «Таскомбанк» та відповідачем. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 88 952,45 грн, судовий збір 3 028,00 грн та витрати на правничу допомогу 9 200,00 грн. Ухвалою суду від 07.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. Представник позивача про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явився, разом з цим, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позов подано не було. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.10.2021 між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та [PERSON] укладено угоду № 002/11875164-SP. Відповідно до угоди банк надає позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 100 000 грн; тип кредиту кредитна лінія; процентна ставка за користування кредитом 0 відсотків; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією; цільове призначення кредиту на споживчі потреби (а.с. 5). Банк виконав умови договору своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, а позичальник в свою чергу зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, через що станом на 02.12.2024 існує заборгованість в розмірі 88 952,45 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 24-25). 02.12.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено Договір факторингу № НІ/11/25-Ф, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до позивача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 01.10.2021, укладеним між АТ «Таскомбанк» та відповідачем (а.с. 12-18). Згідно виписки з Додатку до Договору факторингу № НІ/11/25-Ф від 02.12.2024, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 88 952,45 грн, з яких: 49 992,43 грн залишок по тілу кредиту; 38 960,02 грн залишок по відсотках (а.с. 18). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором вбачається, що відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, після відступлення права грошової вимоги платежів для погашення заборгованості, що існує, не здійснював. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір, яким є і договір між сторонами, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). З системного аналізу наведених положень цивільного законодавства випливає, що законом до договору кредитування встановлено обов`язковість письмової форми, про дотримання якої свідчить підпис сторін. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1-2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України). Разом з цим, згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Подані позивачем документи підтверджують укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором, розрахунок підтверджує існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах, а копія договору факторингу підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги від первісного кредитора АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд виходить з приписів ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду доказів повної або часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3 028,00 грн, адже вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені у повному обсязі. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат позивачем надано належним чином засвідчені копії: договору про надання правничої допомоги, укладеного 03.07.2024 між позивачем та адвокатом Литвиненко О.І., акту приймання-передачі наданих послуг № 4 від 02.06.2025, платіжної інструкції № 2736 від 10.06.2025 на суму 9 200,00 грн, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідач не подав жодних заперечень з приводу неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу, а суд, в свою чергу, не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в повному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved