Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.01.2010 Кіровський районний суд м. Дніпропетровська видав виконавчий лист №2-679 про стягнення заборгованості в розмірі 22 796,69 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк». Вказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, АСВП №32516509. На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження АСВП №32516509 від 03.05.2012 державним виконавцем Сузанським Ф.В. відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції було накладено обтяження №12547214 від 28.05.2012 про арешт всього нерухомого майна, що належить [PERSON] . Виконавче провадження АСВП №32516509 було завершено 09.10.2013 згідно з п. 2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-ХІV від 21.04.1999): у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до відповіді Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.10.2025 №289176/2 виконавчі провадження про стягнення боргу відносно [PERSON] на виконанні відділу не перебувають. Виконавче провадження АСВП №32516509 було знищено після трирічного зберігання в архіві органу державної виконавчої служби у відповідності до вимог чинного законодавства, та роз`яснено про неможливість зняття арешту та рекомендовано заявниці звернутися до суду за відповідним рішенням. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (код ЄДРПОУ 21666051, адреса: 01014, м. Київ, вул. Дружби Народів, буд.38), який був стягувачем у виконавчому провадженні АСВП №32516509, припинено 02.10.2020. Представник позивача [PERSON] адвокат Курячий А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Представник відповідача Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки не повідомив, відзив не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15.01.2010 Кіровський районний суд м. Дніпропетровська видав виконавчий лист №2-679 про стягнення заборгованості в розмірі 22 796,69 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк». Вказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, АСВП №32516509. На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження АСВП №32516509 від 03.05.2012 державним виконавцем Сузанським Ф.В. відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції було накладено обтяження №12547214 від 28.05.2012 про арешт всього нерухомого майна, що належить [PERSON] . Виконавче провадження АСВП №32516509 було завершено 09.10.2013 згідно з п. 2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-ХІV від 21.04.1999): у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до відповіді Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.10.2025 №289176/2 виконавчі провадження про стягнення боргу відносно [PERSON] на виконанні відділу не перебувають. Виконавче провадження АСВП №32516509 було знищено після трирічного зберігання в архіві органу державної виконавчої служби у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, роз`яснено про неможливість зняття арешту та рекомендовано заявниці звернутися до суду за відповідним рішенням. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (код ЄДРПОУ 21666051, адреса: 01014, м. Київ, вул. Дружби Народів, буд.38), який був стягувачем у виконавчому провадженні АСВП №32516509, припинено 02.10.2020. Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до висновку Верховного суду України, викладеного у справі №6-26цс 13 від 15.05.2013 вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно із частинами 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Статтею ст. 50 вказаного Закону (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правових відносин) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до частин 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, оскільки виконавче провадження, де боржником була позивач у справі та в рамках якого накладено арешт на майно останньої, на виконанні в державній виконавчій службі наразі не перебуває, а також, враховуючи те, що наявність даного арешту порушує право позивача, тому що вона позбавлена права в повному обсязі користуватися і розпоряджатися своїм нерухомим майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Суд бере до уваги, що зняття арешту на нерухоме майно не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам діючого законодавства, а також те, що іншого способу зняти заборону у позивача, крім судового немає, суд приходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] у повному обсязі. Сторони у справі не заявляли вимоги щодо відшкодування понесених ними будь-яких судових витрат.

Outcome: approved