Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

07 грудня 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» направив поштою до Новокодацького районного суду міста Дніпра позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка надійшла до суду 16 грудня 2025 року. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 22 грудня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 22 грудня 2025 року клопотання ТОВ «Факторинг Партнерс» про витребування доказів було задоволено частково. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 04 лютого 2026 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 13 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Мілоан» було укладено електронний договір про споживчий кредит № 3591329, згідно з умовами якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 10 000 грн. строком на 30 календарних днів до 12 січня 2022 року. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» та розміщених на їх сайті: miloan.com.ua. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [PERSON] , а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти і сплатити відсотки за користування коштами та комісію. Відповідач оплату за кредитним договором не здійснив, чим порушив умови договору. 26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» і позивачем було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 3591329 від 13 грудня 2021 року. Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 3591329 від 13 грудня 2021 року станом на 07 грудня 2025 року становить 21 192 грн. 50 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 000 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 11 092 грн. 50 коп. та заборгованості по комісії у розмірі 1 100 грн. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 21 192 грн. 50 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 13 000 грн. Представник позивача просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ, підсудних Приморському районному судові міста Маріуполя, Лівобережному районному судові міста Маріуполя та Мангушському районному судові Донецької області на Новокодацький районний суд міста Дніпра. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 13 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Мілоан» було укладено електронний договір про споживчий кредит № 3591329, згідно з умовами якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 10 000 грн. строком на 30 календарних днів до 12 січня 2022 року, відповідач зобов`язався сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,25 % від суми кредиту за кожен день користування та одноразову комісію у розмірі 11 % від суми кредиту (а.с. 13). 13 грудня 2021 року на картковий рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у розмірі 10 000 грн. (а.с. 20), що також підтверджується відомостями АТ «ПУМБ», наданими на виконання ухвали судді про витребування доказів. 26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» і позивачем було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 3591329 від 13 грудня 2021 року (а.с. 23-28, 33, 33 оберт). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідача за договором про споживчий кредит № 3591329 від 13 грудня 2021 року становить 21 192 грн. 50 грн. (а.с. 22). Відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, відсотки і комісію не сплатив. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з наданих позивачем розрахунків розмір процентів за період з 13 грудня 2021 року по 13 листопада 2025 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становить 11 092 грн. 50 коп. (а.с. 22). Проте, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Договір між сторонами було укладено на строк з 13 грудня 2021 року по 12 січня 2022 року. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, то після 12 січня 2022 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором № 3591329 від 13 грудня 2021 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Також, суд враховує, що відповідно до відомостей про щоденні нарахування заборгованості за кредитним договором (а.с. 20 оберт-21 оберт), відповідач 12 січня 2022 року здійснював платежі на погашення заборгованості у загальному розмірі 3 455 грн., які були зараховані наступним чином: 1 000 грн. в рахунок сплати комісії, 1 000 грн. в рахунок сплати тіла кредиту та 1 455 грн. погашення заборгованості за відсотками. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 3591329 від 13 грудня 2021 року у розмірі 12 495 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 000 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 3 395 грн. та заборгованості по комісії у розмірі 100 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, тому заявлена сума у 13 000 грн. є завищеною. Крім цього, аналіз доказів і документів для подання позовної заяви не можна віднести до професійної правничої допомоги, оскільки доказами по даній справі є сам кредитний договір, договір факторингу, які були наявні у позивача, а також виписка з карткового рахунку відповідача, виконана за допомогою комп`ютерної програми. Крім цього, суд зауважує, що кількість годин, витрачених на складання позовної заяви про стягнення заборгованості, зазначена у рахунку на оплату, є завищеною, оскільки позовна заява є типовою, не містить розрахунків, та не вимагає витрат тривалого часу на її підготовку. Таким чином, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 785 грн. 29 коп. (12 495 грн. х 3 028 грн. / 21 192 грн. 50 коп. = 1 785 грн. 29 коп.). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс», складає 16 280 грн. 29 коп. (12 495 грн. + 2 000 грн. + 1 785 грн. 29 коп. = 16 280 грн. 29 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial