Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна. В обґрунтування заяви зазначено, що мати заявника, [PERSON] , має психічне захворювання та є особою з інвалідністю другої групи, у зв`язку з чим не здатна працювати, контактувати з людьми, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях. [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом шизофренія, та потребує постійного стороннього догляду. На підставі викладеного, [PERSON] змушений звернутись до суду та просить визнати [PERSON] недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши заявника опікуном. Ухвалою від 14.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою від 19.03.2025 у справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпровської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків» Міністерства охорони здоров`я України, в зв`язку з чим судове провадження зупинено. 22.12.2025 після проведення експертизи провадження у справі відновлено. 23.01.2026 ухвалою суду витребувано докази інформацію про перетин кордону України сестрою заявника [PERSON] . Заявник та його представник адвокат Ільченко І.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності, раніше під час участі в судових засіданнях представник органу опіки та піклування підтримала вимоги заяви. Представник особи, щодо якої розглядається питання про визнання недієздатною, адвокат Мелешко І.В. не заперечував проти задоволення заяви та призначення [PERSON] опікуном. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Отже, дієздатність вказує на передбачену нормами права здатність особи самостійно, своїми усвідомленими діями, здійснювати (використовувати і виконувати) суб`єктивні права і юридичні обов`язки. За положеннями статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з частиною 3 статті 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Судом встановлено, що відповідно до наявних у справі документів, що підтверджують родинні зв`язки, [PERSON] , [INFO] , є матір`ю заявника [PERSON] (а.с. 12). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 468-ц від 01 грудня 2025 року [PERSON] виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної, вираженого змішаного типу дефекту. За своїм психічним станом в теперішній час вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Зазначений висновок підтверджується відповідними довідками, з яких виходить, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, тривалий час перебуває на консультативному обліку у лікаря-психіатра з приводу шизофренії. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатною [PERSON] , оскільки вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України та ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За інформацією органу опіки та піклування Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області [PERSON] , який за поданням органу опіки та піклування може бути призначений опікуном над своєю матір`ю, забезпечений житлом, для підопічної створені задовільні матеріально-побутові умови проживання. Заявник є військовослужбовцем, стан здоров`я та матеріальне забезпечення дозволяє йому виконувати обов`язки опікуна. Отже, [PERSON] відповідає вимогам до осіб, які можуть бути опікунами, встановленим статтями 63-64 ЦК України. Надаючи оцінку тому чи є інші родичі або члени сім`ї [PERSON] , які здатні бути над нею опікуном, суд звертає увагу, що чоловік недієздатної, [PERSON] , помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ), а донька, [PERSON] , із серпня 2024 року перебуває за межами території України. Суд також зауважує, що на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення її опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку. Оскільки під час судового розгляду доведено, що саме військовозобов`язаний заявник є тією єдиною особою, що здатен та має бажання здійснювати права та обов`язки опікуна, оскільки відсутні інші родичі або члени сім`ї, заява в частині вимог призначення опікуна може бути задоволена. Відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved