Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У січні 2026 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла заява [PERSON] про встановлення юридичного факту належності документів одній і тій самій особі. Заявник просить встановити факт, що документи, у яких його прізвище зазначено як « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », а також документи, у яких після державної реєстрації шлюбу його прізвище зазначено як « [PERSON] » або « [PERSON] », належать одній і тій самій особі - [PERSON] , [INFO] . Заява мотивована тим, що у документах, виданих у різні періоди життя заявника різними органами та установами, наявні формальні розбіжності у написанні прізвища та персональних даних, що унеможливлює реалізацію ним права на пенсійне забезпечення, оскільки орган Пенсійного фонду України не має повноважень самостійно встановлювати належність документів одній і тій самій особі. Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, заперечень проти заяви не подав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі у разі, коли анкетні дані, зазначені в документі, не збігаються з даними цієї особи в інших документах. Згідно зі статтями 315-319 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судом у порядку окремого провадження за умови відсутності спору про право та відсутності іншого порядку встановлення такого факту. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Жабокрич Крижопільського району Вінницької області. Із свідоцтва про народження вбачається, що прізвище заявника зазначено як « [PERSON] », ім`я та по батькові - « [PERSON] », дата та місце народження відповідають анкетним даним заявника. Із військового квитка вбачається, що прізвище заявника зазначено як « [PERSON] », при цьому ім`я, по батькові, дата та місце народження повністю збігаються з даними свідоцтва про народження. Із документів про освіту вбачається, що прізвище заявника зазначено у мовних варіантах « [PERSON] » та « [PERSON] », що зумовлено особливостями мовного оформлення документів, при цьому інші ідентифікаційні дані залишаються незмінними. Із свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що заявник після реєстрації шлюбу змінив прізвище на « [PERSON] / [PERSON] », що є правовою підставою законної зміни прізвища. Із трудової книжки вбачається, що первинно прізвище заявника зазначено як « [PERSON] », яке надалі змінено на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюб, при цьому ім`я, по батькові та дата народження залишилися незмінними. Крім того, свідоцтво про смерть матері заявника підтверджує використання родового прізвища « [PERSON] », що узгоджується з даними свідоцтва про народження заявника. Оцінюючи наведені докази у їх сукупності відповідно до статей 76, 77, 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що розбіжності у написанні прізвища заявника мають виключно формальний та мовний характер і не свідчать про існування різних осіб. Суд також враховує, що спір про право між заявником та іншими особами відсутній, інший порядок встановлення відповідного факту законодавством не передбачений, встановлення юридичного факту є необхідним для реалізації заявником права на пенсійне забезпечення. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995, суди вправі встановлювати факти, що мають юридичне значення, якщо такі факти породжують юридичні наслідки та не можуть бути встановлені в іншому порядку. За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved