Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом та просив ухвалити рішення, яким: визнати за ним право власності на транспортний засіб: OPEL, моделі ASTRA, 1998 року випуску, колір зелений, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; зняти арешт з транспортного засобу: OPEL, моделі ASTRA, 1998 року випуску, колір зелений, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , накладений приватним виконавцем Ярмоленком Олександром Валентиновичем у виконавчому провадженні 76586473 від 18.11.2024 року. Свої вимоги мотивував тим, що він на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №8003/23/000653-17 від 30.08.2023, у суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу, у ПП «Галич Сервіс Груп» купив транспортний засіб OPEL, моделі ASTRA, 1998 року випуску, колір зелений, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . 17.07.2025 року при перереєстрації вказаного транспортного засобу у сервісному центрі м. Рівне було з`ясовано, що приватний виконавець Ярмоленко О.В. 18.11.2024 року виніс постанову про розшук майна боржника № 27108457836 від 25.11.2024 року ВП № 76586473 від 18.11.2024 року. На підставі вказаної постанови інспектором взводу 2 роти батальйону № 2 із обслуговування Рівненського р-ну і полку УПП в Рівненській області ДПП лейтенантом поліції Ботаном О.М. було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 17.07.2025 року, згідно якого автомобіль у нього вилучено та поміщено на тимчасове зберігання. У зв`язку з тим, що транспортний засіб OPEL, моделі ASTRA, 1998 року випуску він придбав 30.08.2023 року за договором купівлі-продажу до відкриття виконавчого провадження від 18.11.2024 року, тому набув право власності правомірно. Також він не був стороною виконавчого провадження та не був стороною спору у справі, де стягувачем є АТ КБ «ПриватБанк». Тому просить суд зняти арешт з транспортного засобу OPEL, моделі ASTRA, 1998 року випуску, колір зелений, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Ухвалою суду від 17.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.09.2025 забезпечено позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", [PERSON] , приватного виконавця Ярмоленка Олександра Валентиновича про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту шляхом заборони приватному виконавцю Ярмоленку Олександру Валентиновичу (РНОКПП [NUMBER] ) у виконавчому провадженні 76586473 від 18.11.2024 проводити будь-які дії, пов`язані зі стягненням щодо транспортного засобу: OPEL, моделі ASTRA, 1998 року випуску, колір зелений, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . 30.09.2025 представником відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" подано відзив на позов, згідно якого просить відмовити у у задоволенні позову з огляду на те, що спірний автомобіль з реєстрації для продажу не знімався, [PERSON] є зареєстрованим власником цього автомобіля, а позивач, який вважає себе власником вказаного транспортного засобу, жодних заходів для його реєстрації за собою, протягом двох років не вживав. Вказує, що не відомо, як позивач здійснював законну експлуатацію автомобіля весь час після укладення договору купівлі-продажу (нотаріально засвідчене доручення на право користування транспортним засобом, належним чином оформлений договір найму, прокату, оренди тощо). Сторони договору купівлі-продажу не дотримали спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на спірний автомобіль У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у судовоум у засіданні заперечила щодо задоволення позову. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд виснує наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №8003/23/000653-17 від 30.08.2023 позивач [PERSON] придбав у ПП «Галич Сервіс Груп» - суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії №8003/23/000653-17 від 29.08.2023 укладеного з власником транспортного засобу - відповідачем [PERSON] , транспортний засіб OPEL, моделі ASTRA, 1998 року випуску, колір зелений, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 цього договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього договору. Згідно з пунктом 3.1 вказаного договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 15 000, 00 грн. Відповідно до акту огляду реалізованого транспортного засобу №8003/23/003727 від 30.08.2023 та свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] з 23.05.2019 власником транспортного засоббу: OPEL, моделі ASTRA, 1998 року випуску, колір зелений, номер кузова [NUMBER] є [PERSON] . Позивачем 17.07.2025 при перереєстрації вказаного транспортного засобу у сервісному центрі м. Рівне було з`ясовано, що приватний виконавець Ярмоленко О.В. 18.11.2024 виніс постанову про розшук майна боржника. Згідно відомостей з автоматизованої системи виконавчого провадження, приватним виконавцем Ярмоленко О.В. 18.11.2024 винесено постанову про розшук майна боржника № 27108457836 від 25.11.2024 року ВП № 76586473 від 18.11.2024. На підставі вказаної постанови інспектором взводу 2 роти батальйону № 2 із обслуговування Рівненського р-ну і полку УПП в Рівненській області ДПП лейтенантом поліції Ботаном О.М. було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 17.07.2025 року, згідно якого автомобіль у нього вилучено та поміщено на тимчасове зберігання. Наразі арешт на спірний транспортний засіб не скасовано, доказів протилежного матеріали справи не містять. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації. Згідно з пунктом 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Так, пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, визначено, що документом, який підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, є, зокрема, оформлений в установленому порядку договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу. Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правовий аналіз вказаних норм права свідчить про те, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Наслідком порушення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, є покладення на порушників відповідальності, встановленої законом (пункт 5), а не позбавлення права власності на придбаний особою транспортний засіб. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 13 лютого 2018 року у справі № 910/11266/17, від 04 вересня 2019 року у справі № 761/24050/17, провадження № 61-12864св18, від 16 грудня 2020 року у справі № 278/3640/18 провадження № 61-11481св20. Критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі. Автомобіль є рухомою річчю. За загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ. Правила частини четвертої статті 334 ЦК України застосовуються до нерухомих речей. (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 26 квітня 2023 року у справі 569/20334/21 (провадження № 61-474св23), від 10 травня 2023 року в справі № 761/22937/18 (провадження № 61-4932св22). У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу». Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує (див. постанови: Верховного Суду: від 16 грудня 2020 року в справі № 278/3640/18 (провадження № 61-11481св20) та Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22)). Вирішуючи питання про визначення моменту виникнення права власності на автомобіль як на рухому річ суд констатує, що пунктом 2.2 договору купівлі-продажу транспортного засобу №8003/23/000653-17 від 30.08.2023 передбачено, що покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами цього договору. Тобто, в даному випадку сторони в договорі передбачили порядок переходу права власності на майно. Відтак позивач з моменту підписання договору купівлі-продажу транспортного засобу №8003/23/000653-17 - 30.08.2023 набув права власності на спірний автомобіль. Той факт, що позивач не перереєстрував автомобіль на своє ім`я у органах ТСЦ не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. З огляду на наведене судом не встановлено підстав для задоволення позовної вимоги про визнання права власності за позивачем на транспортний засіб: OPEL, моделі ASTRA, 1998 року випуску, колір зелений, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . При цьому, доводи Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про те, що спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку, є безпідставними з огляду на викладене вище. Щодо позовної вимоги про зняття арешту із автомобіля, слід вказати, що відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22). Оскільки арешт на майно позивача накладений у рамках виконавчого провадження за борговими зобов`язаннями колишнього власника траспортного засобу, арешт накладено після вибуття спірного автомобіля із власності відповідача [PERSON] , суд дійшов висновку, що наявність арешту на майно особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення. За змістом ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» , у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому, вимоги позивача до приватного виконавця Ярмоленка Олександра Валентиновича є безпідставними, оскільки приватний виконавець є неналежним відповідачем у цій справі, та міг бути залученим як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19). Таким чином позов відлягає до часткового задоволення. Також суд роз`яснює, що згідно з ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial