Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Калуської міської ради, у якій просить визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого, [INFO] , терміном 3 (три) місяця з часу набрання законної сили даним рішенням. Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] покликається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] .. Померлим складено заповіт, за яким заповідав їй усе своє майно, що буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого не складалось, а також все те, нащо вона за законом буде мати право. Відповідно до заповіту позивачка є єдиним спадкоємцем померлого. 09.10.2025 приватний нотаріус Хомин Н.Б., відмовила їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого, оскільки вона у встановлений законом строк не прийняла спадщину після смерті її батька [PERSON] .. Вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин. Оскільки позивачка фактично проживала з батьком, допомагала йому, доглядала за ним та здійснювала поховання і таким чином вважала, що фактично прийняла спадщину спільним проживанням. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків /а.с.14/. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.10.2025 цивільну справу за позовом [PERSON] до Калуської міської ради, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини передано за підсудністю на розгляд до Жидачівського районного суду Львівської області /а.с.19-20/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 20.11.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 19.12.2025 /а.с.26-27/. 19.12.2025 у зв`язку із клопотанням позивачки підготовче судове засідання відкладено на 21.01.2026 /а.с.35-37/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 21.01.2026 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті на 10.02.2026 /а.с.47-48/. Розгляд справи по суті відбувся 10.02.2026 за відсутності сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Від позивачки [PERSON] надійшла заява у якій остання просить слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача Калуської міської ради подав заяву згідно якої просить розглядати справу без його участі та при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10.02.2026, є дата складення повного тексту судового рішення 12.02.2026. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження від 31.01.1975, [PERSON] народилась [INFO] , про що було зроблено відповідний запис №108, а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.5/. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.04.2024, [PERSON] помер [INFO] у віці 85 років, про що було зроблено відповідний актовий запис №535 /а.с.6/. Відповідно до заповіту від 13.01.2023, зареєстрованого в реєстрі за №206, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] /а.с.7/. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №455/02-14 від 09.10.2025 приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Хомин Н.Б. відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що [PERSON] у встановлений законом строк не прийняла спадщину після смерті [PERSON] /а.с.8/. Згідно з відомостями про осіб, місце проживання яких було зареєстроване за адресою [ADDRESS] , проживали [PERSON] та [PERSON] /а.с.9/. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №051518 від 24.05.2005, [PERSON] на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації від 13.05.2004 за №306 був власником земельної ділянки площею 16 201 га у межах згідно плану, що розташована на території Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області /а.с.17/. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №273917479 від 08.09.2021, житловий будинок з приналежними господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належав [PERSON] /а.с.18/. Відповідно до акту від 02.01.2025 [PERSON] фактично проживала разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.42/. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.03.2021, [PERSON] померла [INFO] у віці 75 років, про що було зроблено відповідний актовий запис №375 /а.с.43/. Норми права, які застосував суд. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені ст.1272 ЦК України, зокрема ч.1 якої передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України). За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Необізнаність про наявність заповіту може бути оцінена як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23. Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 по справі №2516/1356/12-ц, від 15.01.2020 по справі № 200/9984/16-ц, від 20.12.2021 по справі № 502/1603/18, від 24.05.2023 по справі № 291/559/21 та інших. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року по справі №523/9076/16-ц зроблений висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження по справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Судом враховується, що під час вирішення зазначеного спору у судовому засіданні, від позивачки до початку першого судового засідання по справі не надходило суду клопотання про залучення до участі співвідповідача або про заміну первісного відповідача належним відповідачем. Сторона позивача не довела, що не знала та не могла знати до подання позову по справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст.48 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 по справі № 759/19779/18 зазначено, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 по справі №280/4/18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, однак не є підставою для відмови у відкритті провадження по справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Згідно ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов поданий не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження по справі. Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 ст.51 ЦПК України, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивачем доведено, що він не знав та не міг знати до подання позову по справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначити відповідача по справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання із обґрунтуванням необхідності такої заміни. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати відомості про те, що обов`язок відповідати за позовом покладений на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки у випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд констатує, що у даній справі предметом позову є визначення позивачці [PERSON] додаткового строку в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини щодо спадкового майна після смерті батька [PERSON] .. Позивачкою [PERSON] заявлено вимогу до Калуської міської ради Івано-Франківської області. Однак, вказана особа не порушувала прав позивачки та не має власного матеріально-правового інтересу по справі. Представник відповідача у відзиві на позов стверджував, що матір позивачки [PERSON] є неналежним відповідачем по справі. Водночас судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] померла [INFO] , а відтак остання не може бути відповідачкою по справі. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а відтак, оскільки майно знаходиться на території Жидачівської міської територіальної громади, то саме даний орган місцевого самоврядування в особі Жидачівської міської ради Стрийського району Львівської області має бути належним відповідачем у даній справі. У підготовчому судовому засіданні позивачці [PERSON] було роз`яснено її право подати позов до належного відповідача, однак від позивачки до початку першого судового засідання по справі не надходило суду клопотання згідно ст.51 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним або залучення співвідповідача з власної ініціативи. За таких обставин, пред`явлення позову до неналежного відповідача Калуської міської ради Івано-Франківської області - є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому, позивачка [PERSON] не позбавлена права на судовий захист шляхом подання позову до належного відповідача. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та зважаючи на те, що позивачкою [PERSON] не залучено до участі у справі Жидачівську міську раду Стрийського району Львівської області у якості належного відповідача замість Калуської міської ради Івано-Франківської області, відтак суд вважає, що наявний неналежний суб`єктний склад у справі є самосітйною підставою для відмови в задоволенні позову. На підставі статей 11, 15, 16 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed