Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

28 січня 2026 року від представника відповідача за первісним позовом ( позивача за зустрічним позовом) адвоката Булат Ю.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. Вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2026 року позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, державний нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Шевчук Ганна Миколаївна про визначення розміру часток у спільній земельній ділянці та визнання право власності на частку в земельній ділянцізадоволено, однак, під час ухвалення судом рішення не було вирішено питання про судові витрати, а саме відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору 2699 гривень та витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 гривень. З врахуванням вимог ст. 137, 141, 142 ЦПК України, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу та судового збору. Разом з тим, при ухваленні рішення, судом також не вирішено питання про судові витрати, понесені позивачем за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, державний нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Шевчук Ганна Миколаївна про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, визначення розміру часток у спільній земельній ділянці та визнання право власності на частку в земельній ділянці. Розглянувши питання про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов до наступного висновку. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2026 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, державний нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Шевчук Ганна Миколаївна про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, визначення розміру часток у спільній земельній ділянці та визнання право власності на частку в земельній ділянці задоволено в повному обсязі, також задоволено повністю позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, державний нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Шевчук Ганна Миколаївна про визначення розміру часток у спільній земельній ділянці та визнання право власності на частку в земельній ділянці Однак, судом при ухваленні рішення не вирішено питання про судові витрати, які складаються з понесених позивачем [PERSON] витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу, про які було заявлено в позовній заяві, а також про понесені відповідачем [PERSON] витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу, про які було заявлено в зустрічній позовній заяві. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, заяв, запитів, клопотань, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. За змістом статті 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. У статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні положень ЦК України становить ціну такого договору. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18). Враховуючи положення ст.28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №756/2114/17. В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін». У зазначеній постанові також вказано, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача за первісним позовом [PERSON] адвокатом Матвіївим В.М. було подано до суду наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги і здійснення представництва від 29 листопада 2024 року, копію розрахункової квитанції № 1 від 03 червня 2025 року, якою встановлено вартість наданої правничої допомоги в фіксованому розмірі в сумі 20 000 гривень копію розрахункової квитанції № 2 від 26 серпня 2025 року про компенсацію витрат адвоката в сумі 748,20 гривень. Крім того, при зверненні з позовом до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 5 542,87 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача ( позивача за зустрічним позовом ) [PERSON] адвокатом Булат Ю.В. до суду подано копію договору про надання правничої допомоги від 14 квітня 2025 року, копію акту наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 23 вересня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордера про оплату за договором про надання правничої допомоги на суму 20 000 гривень. Крім того, при зверненні з зустрічним позовом до суду [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 2699 гривень. Суд зауважує, що у пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723 св 20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582 св 20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783 св 21), від 13 червня 2022 року у справі №456/7206/18 (провадження 61-5547 св 21). Застосовуючи вищенаведені правові позиції Верховного Суду суд ще раз підкреслює, що клопотань про зменшення судових витрат, в порядку ч.5 ст.137 ЦПК України, сторони суду не надали. Підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Враховуючи характер виконаної адвокатами роботи, принципи критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та враховуючи відсутність відповідної заяви про зменшення витрати на правничу допомогу, суд дійшов висновку про задоволення заяви про відшкодування витрат на правову допомогу у повному обсязі та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 20748,20 гривень витрат на професійну правничу допомогу, а також з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 20 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На переконання суду вказані сум документально підтверджені та є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатами робіт. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 5 542,87 гривень, а при зверненні з зустрічним позовом до суду [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 2699 гривень, які підлягаютьь відшкодуванню в повному обсязі.

Outcome: approved