Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі також позивач) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі також відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2025 між позивачем та відповідачкою в електронній формі укладено кредитний договір (оферти) № 22.01.2025-100001069 (далі також кредитний договір), відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 8 000,00 грн строком на 140 днів, а відповідачка у визначений договором строк кредит у повному обсязі не повернула, проценти за користування ним не сплатила. Тому позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 10 339,26 грн та судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді від 30.12.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи, а також зазначено про право сторін подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачка у визначений судом строк відзив на позов не подала, правом подати свої заперечення проти позовних вимог не скористалася, про розгляд судом справи повідомлена належним чином. Зокрема, на адресу суду повернувся поштовий конверт з копією ухвали про відкриття провадження у справі, надісланий судом рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу відповідачки, яку зазначено позивачем у позовній заяві (а.с. 1) та встановлено судом у визначеному ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України порядку (а.с. 30), з відміткою оператора поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 44-47). Таким чином, згідно з положеннями п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачка вважається повідомленою про розгляд справи судом. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін сторони суду не заявляли. З огляду на викладене, розгляд справи по суті здійснюється судом за наявними в ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.01.2025 між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір (оферти) № 22.01.2025-100001069 в електронній формі. Даний договір є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченій ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі та підписаний уповноваженими особами. За умовами кредитного договору, які визначені у Оферті, Заявці та Акцепті (а.с. 14-21) сума кредиту становить 8 000,00 грн, строк, на який надається кредит -140 днів, дата повернення кредиту 10.06.2025, розмір процентної ставки 1% в день. Крім того, 04.02.2025 між сторонами в електронному вигляді укладено додатковий договір до кредитного договору № 22.01.2025-100001069, відповідно до умов якого строк надання кредиту продовжено до 24.06.2025 (154 дні з дати надання кредиту). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці грошові кошти в сумі 8 000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.12.2025 вих. № 1-0412 (а.с. 28). Відповідачка, у свою чергу, умови кредитного договору не виконала, у визначений договором строк кредит не повернула, проценти за користування ним не сплатила, внаслідок чого, за твердженням позивача, виникла заборгованість в сумі 10 339,26 грн за період з 22.01.2025 по 24.06.2025, що згідно з довідкою-розрахунком, наданою позивачем складається із основного боргу 4 468,77 грн, процентів 2 510,49 грн та неустойки 3 360,00 грн (а.с. 12). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зважаючи на зазначене, суд доходить висновку, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою в електронній формі укладено кредитний договір (оферти) № 22.01.2025-100001069 та додаткову угоду до нього. З довідки-розрахунку заборгованості за період 22.01.2025-24.06.2025, наданої позивачем, вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідачки становить 10 339,26 грн (а.с. 36-37). Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачкою доказів погашення суми кредиту за кредитним договором, а також будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування істотних обставин у відповідачки, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Таким чином, з відповідачки підлягають стягненню 4 468,77 грн заборгованості за тілом кредиту та 2 510,49 грн заборгованості за процентами згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком, який відповідачкою не заперечено. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачки неустойки в розмірі 3 360,00 грн на підставі п. 15 кредитного договору, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України № 64/2022 від 22.02.2024, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та станом на день розгляду справи не закінчився та не скасовано. З урахуванням наведеного, позовна вимога про стягнення з відповідачки неустойки не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 6 979,26 грн заборгованості за кредитним договором № 22.01.2025-100001069 від 22.01.2025, з яких 4 468,77 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2 510,49 грн - заборгованість за процентами. В іншій частині позову належить відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 1 635,12 грн. витрат останнього зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: partial