Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування франшизи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 23 травня 2025 року о 12 годині 00 хвилин у м. Івано-Франківськ по вул. Галицька, 93 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «DAF» моделі «CF 65», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись у крайній лівій смузі, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, під час перестроювання в крайню праву смугу здійснив зіткнення з автомобілем марки «Subaru», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка рухалась у попутному напрямку, чим порушив пункт 2.3 б, пункт 10.3 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Subaru», державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Так, згідно постанови Івано-Франківського міського суду від 23.06.2025 у справі №344/9894/25 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено стягнення - штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень. Отже, винність в діях відповідача за наслідками дорожньо-транспортної пригоди встановлена рішенням суду. Транспортний засіб марки «Subaru», державний номерний знак [NUMBER] , перебуває у власності позивача. Обставини пошкодження вищевказаного транспортного засобу і завдання шкоди з вини Відповідача підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення щодо відповідача та матеріалами огляду транспортного засобу Страховою компанією «Оранта». Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», тому позивач звернувся до страховика з питання отримання сум страхового відшкодування за пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача автомобіль. Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» узгодило з позивачем розмір страхового відшкодування в сумі 27672,70 гривень. У той же час позивачу було виплачено 25172,70 гривень страхового відшкодування, оскільки суму відшкодування було зменшено на 2500,00 гривень на розмір франшизи. 28.08.2025 позивачем направлено вимогу відповідачу сплатити франшизу в сумі 2500,00 гривень. Однак відповідач прохання добровільно сплатити франшизу проігнорував. За таких обставин позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 2500,00 гривень шкоди (франшизи) та судові витрати (а.с. 1-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 жовтня 2025 року, дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.41). Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 46-47). Позивач у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує, заперечень проти ухвалення по справі заочного рішення не висловлює (а.с. 62). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Учасники справи у судове засідання, призначене на 04 лютого 2026 року, не з`явилися, суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився у судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки, відзиву не подав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 09 лютого 2026 року прийнята відповідна ухвала. З урахуванням приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи за відсутності учасників справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником транспортного засобу марки «Subaru», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 5). За фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23 травня 2025 року, була складена схема дорожньо-транспортної пригоди, відібрані пояснення [PERSON] , [PERSON] (а.с. 6-13). Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 червня 2025 року, що набрала законної сили 04 липня 2025 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень (а.с. 19-21, 65-66). Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у сумі 25172,70 гривень (а.с. 24). Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» узгодило з позивачем розмір страхового відшкодування у розмірі 27672,70 гривень, з яких розмір завданого збитку - 25172,70 гривень, франшиза -2500,00 гривень (а.с. 25-27). Відповідальність водія транспортного засобу марки «DAF» моделі «CF 65», державний номерний знак [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (а.с. 29). Позивач звертався до позивача з вимогою про відшкодування франшизи, що залишена без відповіді (а.с. 30-36). Стаття 15 Цивільного кодексу України надає кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно пункту 77 частини першої статті 1 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством. Відповідно до пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до положень пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Судом встановлено, що 23 травня 2025 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , який керуючи транспортним засобом марки «DAF» моделі «CF 65», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись у крайній лівій смузі, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, під час перестроювання в крайню праву смугу здійснив зіткнення з автомобілем марки «Subaru», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка рухалась у попутному напрямку. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 червня 2025 року, що набрала законної сили 04 липня 2025 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. У силу дії частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином не потребують доказуванню у судовому засіданні факт настання дорожньо-транспортної пригоди за участю вищевказаних транспортних засобів і що дорожньо-транспортна пригоди сталась з вини водія [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «DAF» моделі «CF 65», державний номерний знак [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА». Позивачем [PERSON] було отримано страхове відшкодування у розмірі 25172,70 гривень за виключенням франшизи у розмірі 2500,00 гривень. Оскільки позивач звертався до відповідача із заявою про відшкодування франшизи, проте станом на час розгляду справи франшиза не відшкодована позивачу. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату франшизи на користь позивача, відповідачем суду не надано, а судом не встановлено. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню франшиза у розмірі 2500,00 гривень. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання до суду позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 гривень (а.с. 4). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини першої та другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. З наданих до суду доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються ордером на надання правничої допомоги (а.с.37), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 38), договором про надання правових послуг адвокатом, укладеним 03 жовтня 2025 року між адвокатом Іванівим О.Б. та [PERSON] (а.с. 39), квитанцією про сплату послуг у розмірі 3000,00 гривень, розрахунком-переліком послуг, які надані адвокатом (а.с. 40). Судом досліджено опис наданих послуг на виконання укладеного договору про надання правової допомоги, а також взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору. Враховуючи викладене, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, тому суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, складає 2000,00 гривень (дві тисячі гривень нуль копійок). Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 22, 512, 631, 979, 988, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, статей 1, 5, 6, 7, 27 Закону України «Про страхування», статей 3, 9, 12, 22, 28, 29, 30, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial