Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

13.01.2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Тараненко М.О. звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , Управління Черкаської єпархії Української православної церкви, третя особа: Управління Черкаської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) про захист честі, гідності та ділової репутації. Позов обґрунтовує тим, [PERSON] у публічному відеозаписі, поширеному в мережі Інтернет розповсюдив інформацію, що стосується позивача, а саме: [PERSON] у публічному відеозаписі, поширеному в мережі Інтернет, розповсюдив інформацію, що стосується Позивача, а саме: у часовому відрізку 1:43-2:25 відеозапису: «[INFO].» Крім того, Управління Черкаської єпархії Української православної церкви поширило аналогічну недостовірну інформацію на свох інформаційних ресурсах, а саме: На офіційному сайті за посиланням: [INFO]/. На YouTube-каналі «[INFO]»: [INFO] . На Facebook-сторінці. За посиланням [INFO] , [INFO] . Публічний запис [PERSON] переглядає необмежена кількість людей. Позивач вважає, що наведена вище інформація є недостовірною, принижує його честь і гідність, як священнослужителя, а також завдає шкоди його діловій репутації. У зв?язку із зазначеними твердженнями у мирян сформувалося негативне уявлення про Позивача, що призвело до подання численних скарг на його діяльність до керуючого Черкаської Єпархії ПУ Митрополита Іоана та проведення розслідування управлінням Черкаської Єпархії ПЦУ. Щодо звинувачення у захопленні храму зазначив, що позивач ніколи не анонсував захоплення Свято-Миколаївського храму у м. Кам?янка та не закликав до будь-яких незаконних дій, більше того після озвучення вказаної інформації він запропонував винагороду у розмірі 100 000 грн. за будь - який доказ чи скріншот де він анонсував захоплення Свято-Миколаївського храму у м. Кам?янка більше того, на Різдво за старим стилем. Вказане, зокрема, підтверджується відеозаписом за посиланням: [INFO]/ Вказував, що твердження про незаконність реєстраційних дій є передчасними, оскільки відповідачем не було надано жодних доказів, які могли б підтвердити це твердження. 24 серпня 2023 відбулись загальні збори парафіян, відкрито, всі знали про ці збори, можливо саме тому [PERSON] і не оскаржив реєстраційні дії за наслідками зазначених зборів та не прибув на них, незважаючи на те, що його запрошували. Питання реєстраційних дій релігійної організації РО «ПАРАФІЯ СВЯТИТЕЛЯ МИКОЛАЯ ЧУДОТВОРЦЯ ЧЕРКАСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УПЦ (ПЦУ) М. КАМ?ЯНКА», код ЄДРПОУ 22799363, що підтверджується витягом про речові права на земельну ділянку адресою: [ADDRESS] , у жодному із судів України не є предметом розгляду. В той час, як відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного рестру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об?єктів нерухомого майна щодо Суб?єкта: Управління Черкаської Єпархії Української Православної Церкви; ЄДРПОУ 22806637 №3887715679 від 22.07.2024 відсутні будь - які об?єкти нерухомості та земельні ділянки у м. Кам?янка, Черкаської області. Отже, твердження [PERSON] про право власності Свято-Миколаївського храму, що розташований за адресою: Черкаська обл., місто Кам?янка, вулиця Кудрі Г., будинок, 82, за Управлінням Черкаської Єпархії Української Православної Церкви; код ЄДРПОУ 22806637 є передчасним та таким, що не відповідає дійсності. [PERSON] порушив права позивача шляхом поширення недостовірної інформації, яка завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, що є підставою для судового захисту та відшкодування моральної шкоди. Внаслідок дій [PERSON] позивач був відсторонений від виконання обов?язків настоятеля Митрополитом Іоаном та відносно позивача розпочалось службове розслідування, що підтверджується відповідним Указом. За приписами ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов?язана переконатися в її достовірності. [PERSON] всупереч приписам ст. 302 ЦК України не переконався в достовірності інформації, та поширив і з мотивів формування стосовно позивача негативного враження у суспільстві, громадської думки, руйнування позитивного іміджу та репутації позивача, приниження його честі та гідності, ставлення під сумнів дотримання позивачем законодавства України та його моральних якостей. [PERSON] всупереч приписам ст. 302 ЦК України не переконався в достовірності інформації, та поширив її з мотивів формування стосовно позивача негативного враження у суспільстві, громадської думки, руйнування позитивного іміджу та репутації позивача, приниження його честі та гідності, ставлення під сумнів дотримання позивачем законодавства України та його моральних якостей. 3 огляду на викладене, з метою захисту порушеного права позивача просив зобов?язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію в той же спосіб, у який ним було її поширено, а саме: створити відеозапис, у якому зачитати резолютивну частину судового рішення у даній справі із зазначенням, що розповсюджена інформація, а саме: «[INFO].» недостовірною і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію Позивача [PERSON] , стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.02.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Голубчик І.В. скерував до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та визнати достовірною розповсюджену інформацію з наступних підстав: [PERSON] не поширював неправдиву інформацію, а лише підтверджував дійсні і правдиві факти, що мали місце в життєдіяльності Релігійної організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА СВЯТИТЕЛЯ МИКОЛАЯ ЧУДОТВОРЦЯ ЧЕРКАСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ М. КАМЯНКА" та її членів, за участі позивача [PERSON] та його прихильників в кількості 125 осіб, з відома начальника СПД №1 ВП № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області підполковника поліції Паливоди Валерія Георгійовича. Як стало відомо Позивачу, деякі мешканці м. Кам?янка, які є членами територіальної громади, 18.08.2023 року звернулись листом до начальника Черкаської районної військової адміністрації, щодо надання дозволу на проведення загальних зборів релігійної громади зі зміною канонічної та організаційної підлеглості з Української Православної Церкви в Православну Церкву України. Отримавши дозвіл, 24.08.2023 дані особи о 18:30 в сквері Героїв в м. Кам?янка, провели незаконні збори де кількістю в 125 голосів прийняли рішення про зміну канонічної та організаційної підлеглості, зміну керівника та зміну назви з Релігійної організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА СВЯТИТЕЛЯ МИКОЛАЯ ЧУДОТВОРЦЯ ЧЕРКАСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ М.КАМЯНКА" на РЕЛІГІЙНОУ ОРГАНІЗАЦІЮ "ПАРАФІЯ СВЯТИТЕЛЯ МИКОЛАЯ ЧУДОТВОРЦЯ ЧЕРКАСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ (ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ УКРАЇНИ) м. КАМ?ЯНКА". Цього ж дня 24.08.2024 р. відбулися легітимні загальні збори членів релігійної громади - Парафіяльні збори Релігійної організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА СВЯТИТЕЛЯ МИКОЛАЯ ЧУДОТВОРЦЯ ЧЕРКАСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ М. КАМЯНКА" в приміщенні Свято-Миколаївського храму за адресою: м. Кам?янка, вул. Галі Кудрі, 82 у відповідності до положень Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та Статуту Релігійної громади, які оформлені Протоколом Загальних зборів членів релігійної громади - Парафіяльних зборів Релігійної громади, в яких взяла участь 173 особи зі складу прихожан Релігійної громади. На цих парафіяльних зборах було прийнято рішення про залишення Релігійної громади в лоні Української Православної Церкви та про вірність і підтримку Предстоятелю Блаженнішому Онуфрію, Митрополиту Київському і всієї України (тобто про підтвердження підлеглості в канонічних та організаційних питаннях Українській Православній Церкві). 25.08.2023 р. [PERSON] до Голови Черкаської ОВА Табурця I.I. та начальника управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА Шабатіна О.О. було подано заяву із застереженням не вносити змін та не вчиняти жодних реєстраційних дій пов?язаних з прийняттям нелегітимних рішень територіальної (а не релігійної) громади м. Кам?янки, що підписані не [PERSON] , як єдиним легітимним керівником. Що зазначеними посадовими особами було грубо проігноровано в порушення вимог чинного законодавства. Відносно осіб, що не є членами Релігійної громади, [PERSON] була подана заява про вчинення кримінального правопорушення до Кам?янського СПД № 2 Смілянського відділу поліції ВП № 2 Черкаського РУП ГУНІ в Черкаській області та внесено відомості до ЄРДР №12023255350000268 від 13.09.2023 р. за ст. 356 КК України. А згодом й було внесено відомості до ЄРДР №12023250350000847 від 02.11.2023 р. за ч. 1 ст. 161 КК України. На даний час триває досудове розслідування даних проваджень. 09.10.2023 р. Позивач в студії інтернет видання «ВиЧЕрпно» - ТОВ "Інформаційне агентство "Вичерпно" в телевізійній розмові в інтерв?ю з ведучою [PERSON] , що тривало 47:04 хв., викриває себе особисто як безпосереднього учасника та організатора незаконних подій, що мали місце 24.08.2023 близько 18:30 год в сквері Героїв м. Кам?янка, чим задокументував свої незаконні дії з 25:25-28:07 хв. на відео інтерв?ю. З 24.08.2023 р. по теперішній час змінилось чотири «так званих» керівника незаконно перереєстрованої Релігійної організації "ПАРАФІЇ СВЯТИТЕЛЯ МИКОЛАЯ ЧУДОТВОРЦЯ ЧЕРКАСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ (ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ УКРАЇНИ) М. КАМ?ЯНКА", а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Жоден із «так званих керівників» не спромігся незаконно заволодіти приміщенням церкви (будівлею храму), який розташований в [ADDRESS] та дійсно належить Українській Православній Церкві Черкаської єпархії на праві колективної власності, де протоієрей [PERSON] ( [PERSON] ) має право проводити богослужіння та утримує будівлю храму. Позивач [PERSON] , після його призначення анонсував на 06.01.2025 року незаконне заволодіння (захоплення) приміщенням церкви (будівлею храму) не володіючи в повній мірі (що підтверджує його нелегітимність), інформацією та оригіналами документів на право власності для законного перебування та користування майном релігійної організації, як дійсний (легітимний) керівник релігійної громади та настоятель Свято-Миколаївського храму протоієрей [PERSON] ( [PERSON] ), який являється Відповідачем 1 по справі. Відповідно до чого напередодні позивач приїхав до м. Кам?янки для організації так званого «переходу» - незаконного заволодіння (захоплення) приміщенням церкви (будівлі храму), що належить на праві колективної власності Черкаській єпархії УПЦ в якій проводить богослужіння та утримує будівлю храму відповідач 1, намагаючись заручитись підтримкою органів місцевого самоврядування, районних органів влади та правоохоронних органів. На що відразу відреагував начальник Кам?янського СПД № 2 Смілянського відділу поліції ВП № 2 Черкаського РУП ГУНІ в Черкаській області Паливода В.Г., врученням відповідачу 1 під розписку ОФІЦІЙНОГО ЗАСТЕРЕЖЕННЯ від 03.01.2025 р. про недопущення порушення публічного порядку, а саме: ст. 39 Конституції України, ст. ст. 162, 293, 341 КК України, ст. ст. 174, 185-1 КУПАП та роз?яснив, що у випадку учинення протиправних дій винні будуть притягнуті до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Дізнавшись про спробу рейдерського захоплення позивачем та його прибічниками, як з числа місцевих жителів територіальної громади, так і з числа чужих невідомих їм людей, члени Релігійної організації "РЕЛІГІЙНОЇ ГРОМАДИ СВЯТИТЕЛЯ МИКОЛАЯ ЧУДОТВОРЦЯ ЧЕРКАСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ м. Кам?янки" звернулись з невдоволенням до протоієрея [PERSON] ( [PERSON] ), як голови релігійної організації та настоятеля Свято-Миколаївського храму з наявною у них інформацією про так званий «добровільний перехід» релігійної громади з підпорядкування Української Православної Церкви на чолі з Предстоятелем Блаженнійшим Митрополитом Київським і всієї України Онуфрієм до Православної Церкви України на чолі з Предстоятелем Блаженнійшим Митрополитом Київським і всієї України [PERSON], що має на меті спробу «захоплення» їхнього храму, за що вони відали свої голоси проти цього беззаконня та свавілля «рейдерів», що не є прихожанами храму та членами релігійної громади, на парафіяльних зборах 24.08.2023 р. в приміщенні храму та просили свого настоятеля храму протоієрея [PERSON] ( [PERSON] ) здійснити публічний виступ через ЗМІ за допомогою інтернет простору, щодо суспільного розголосу, застереження у відповідності до вимог чинного законодавства та Закону Божого. Тому, відповідач 1, як настоятель Свято-Миколаївського храму УПЦ м. Кам?янка, Черкаської області 04 січня 2025 р. звернувся через мережу інтернет з достовірною інформацією, такою що не порушує честь, гідність та право на недоторканність ділової репутації Позивача [PERSON] , про те, що клірики ПЦУ, які 3 місяці тому влаштували бійню в Архангело-Михайлівському кафедральному соборі УПЦ в Черкасах, планують черговий злочин проти християн. Цього разу ціллю рейдерів став Свято-Миколаївський храм УПЦ м. Кам?янське на Черкащині. Клірик структури [PERSON] /[PERSON] анонсував захоплення святині 6 січня, прямо напередодні Різдва Христова. Настоятель храму [PERSON] розповів, що рейдери вже незаконно перереєстрували парафію храму. Йдуть суди. Втім, сама святиня знаходиться у власності Черкаської єпархії УПЦ. 3 огляду на положення статті 32 Конституції України, судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК, порушених у зв?язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України). У зв?язку із залученням до справи [PERSON] , як Відповідача 1, ним понесені судові витрати на правову допомогу в сумі, що на день подачі відзиву по курсу НБУ становить 1000,00 (одна тисяча) євро, що складають попередній розрахунок судових витрат. Під час розгляду даної справи Відповідачем 1 можуть бути понесені й інші судові витрати. Розрахунок та підтвердні документи на понесення судових витрат будуть надані до суду під час розгляду справи. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог та визнати достовірною інформацію про захист честі, гідності та ділової репутації такого змісту: «[PERSON]». Судові витрати стягнути з Позивача. 05.03.2025 року представник позивача - адвокат Тараненко М.О. скерував до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що викладені у відзиві доводи є необґрунтованими. Позивач жодним чином не надав доказів, які свідчили про достовірність доводів, а саме, «[PERSON].» Абсолютно жодних доказів, як і посилань, де така інформація була поширена позивачем. Також жодного підтвердження не мають доводи щодо приїзду позивача до м. Кам`янки для організації так званого «переходу» незаконного заволодіння приміщення церкви, що належить уже не управління Черкаської єпархії УПЦ, а просто Черкаській єпархії УПЦ. Відповідно до відомостей, що містяться в ЄДРПОУ, юридична особа - Черкаська єпархія УПЦ взагалі не існує. Фактично вся позиція Відповідача 1 побудована не на прийнятті зборів парафіян, які відбулись на День незалежності у 2023 році. Відповідач 1 зазначає про незаконність таких зборів, в той час, як знову ж таки не надає відповідних рішень, що набрали законної сили по зазначеному твердженню. Однак, предметом даного спору не є питання незаконності рішень, що ухвалені парафіяльними зборами РО «ПАРАФІЯ СВЯТИТЕЛЯ МИКОЛАЯ ЧУДОТВОРЦЯ ЧЕРКАСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УПЦ (ПЦУ) М.КАМ`ЯНКА», код ЄДРПОУ 22799363. Вказав, що предмет спору пов`язаний безпосередньо з корпоративними правовідносинами, а саме спір позивача, який є учасником юридичної особи, її засновником чи керівником, щодо внесення змін відомостей в ЄДР саме щодо цієї організації, підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства. Однак, як на момент запису відео, так і на даний момент жодних позовів за якими оскаржувались парафіяльні збори відповідач 1 не подавав. Таким чином, Відповідач 1 жодними доказами не підтвердив поширену ним інформацію у його публічному відеозверненні. Просив позовні вимоги задовольнити повністю. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Тараненко М.О. позов підтримав просив задовольнити. Представник відповідача - адвокат Голубчик І.В. заперечував проти позову з підстав, зазначених у відзиві. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, причину неявки суд не повідомили, із заявами чи клопотаннями до суду не зверталися. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується представником [PERSON] у публічному відеозаписі, поширеному в мережі Інтернет, розповсюдив інформацію, що стосується Позивача, а саме: у часовому відрізку 1:43-2:25 відеозапису: «[PERSON].» Управління Черкаської єпархії Української православної церкви поширило аналогічну інформацію стосовно [PERSON] на свох інформаційних ресурсах, а саме: На офіційному сайті за посиланням: [INFO]/. На YouTube-каналі «[INFO]»: [INFO] . На Facebook-сторінці. За посиланням [INFO] , [INFO] . Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які приймаються судом до уваги як належні та допустимі та вказана обставина не заперечувалась відповідачем. Відтак, судом встановлено, що зазначена інформація доведена до відома великому колу осіб - користувачів мережі Інтернет, що є доведеним факт її поширення та така спірна інформація, з огляду на її зміст, безсумнівно порушує особисті немайнові права і завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказував на те, що поширення відповідачами недостовірної інформації мало місце порушення його особистих немайнових прав на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Конституцією України в ст. 3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до Преамбули Загальної Декларації прав людини визнання гідності, яка властива всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Частиною четвертою статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Нормами статті 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У статті 201 ЦК України зазначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Статтею 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). Тягар доведеності достовірності інформації, поширеної про іншу особу, лежить на тому, хто поширив таку інформацію, позивач лише доводить сам факт її поширення. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У рішенні у справі "Ляшко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до "інформації" чи "ідей", які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе "демократичне суспільство". Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Таким чином, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції. Разом з тим, при розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Отже, з тексту поширеної інформації убачається, що вона є фактичним твердженням, оскільки вона може бути перевірена на предмет її дійсності щодо істинності фактів і вона є недостовірною з огляду на те, що фактичних доказів на підтвердження достовірності таких висловлювань відповідачами суду надано не було. Судом з`ясовано, що відповідачем не доведено, що позивач мав намір анонсувати захоплення Свято-Миколаївського храму. До матеріалів справи не долучено жодних доказів реєстрації права власності Свято-Миколаївського храму, що розташований у м. Кам`янка, за Управлінням Черкаськоої Єпархії Української Православної Церкви. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного рестру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об?єктів нерухомого майна щодо Суб?єкта: Управління Черкаської Єпархії Української Православної Церкви; ЄДРПОУ 22806637 №3887715679 від 22.07.2024, відсутні будь - які об?єкти нерухомості та земельні ділянки у м. Кам?янка, Черкаської області. Дана поширена недостовірна інформація принижує статус позивача як громадянина, священнослужителя в очах суспільства, в колі знайомих, тощо, оскільки необґрунтовано ставить під сумнів дотримання позивачем у його поведінці загальноприйнятих норм моралі і дотримання законодавства. Суд бере також до уваги й те, що указана публікації була розміщена в мережі Інтернет, що надає доступ до них необмеженому колу осіб, а вільний доступ до них створює такі умови, що підтверджує обставину поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб. За приписами ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності, а відтак тягар доказування достовірності поширюваної інформації покладається на особу, яка її поширила. З огляду на зміст та характер поширеної інформації про позивача суд погоджується з доводами позову про те, що твердження відповідача відносно позивача формують негативну громадську думку про нього, руйнують імідж та репутацію позивача, тобто є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Отже сукупність установлених судом фактів і обставин, а саме: поширення в мережі Інтернет серед невизначеного кола осіб негативної інформації про позивача; недоведеність відповідачем правдивості цієї інформації, є підставою для задоволення позову про визнання оспорюваної інформації недостовірною і такою, що порушує особисті немайнові права позивача. За правилом ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України). Враховуючи викладене, а також роз`яснення постанови Пленуму (пункт 25), на відповідача [PERSON] слід покласти обов`язок спростувати інформацію в той же спосіб, у який її було поширено, а саме здійснити зйомку відеозапису із зачитуванням резолютивної частини рішення суду, а також шляхом зобовязання Управління Черкаської єпархії УПЦ розміщення на своїх ресурсах інформаційного повідомлення щодо спростування недостовірної інформації. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За результатами розгляду справи суд здійснює розподіл судових витрат за правилами статті 141 ЦПК України. За подання позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 3633,30 грн., що підтверджується квитанцією від 13.01.2025 року. Отже ураховуючи, що рішення прийняте на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 3633,30 грн. Що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, то позивач має право звернутися до суду із відповідною заявою про ухвалення додаткового рішення суду в порядку ст. 270 ЦПК України з наданням відповідних доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved