Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просили встановити факт, що заповіт від 08 квітня 2010 року належить [PERSON] та визнати за позивачами право власності в порядку спадкування за законом по 1/2 частки за кожною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами який знаходиться по [ADDRESS] . Що залишилися після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивований тим, що [INFO] померла баба позивачів [PERSON] . При житті остання склала заповіт на усе своє майно в користь [PERSON] та [PERSON] . Спадщину після її смерті прийняли позивачі. Проте нотаріусом позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння в зв`язку з тим, що у спадкоємців відсутні документи на спадкове майно та у заповіті спадкоємець зазначений як [PERSON] , замість правильного [PERSON] . Тому позивачі просили суд встановити факт належності [PERSON] заповіту. Та визнати за позивачами право власності по частики за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що залишилися після смерті [PERSON] . Судові витрати залишили за собою. Відповідач відзиву на позов не подав. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачі подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позов підтримали та просили його задовольнити. Судові витрати просила залишити за собою. Представник відповідача Старовижівської селищної ради в судове засідання не з`явився. Подав заву про розгляд справи у його відсутності. Позов визнав. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду 23 грудня 2025 року відкрито провадження у справі. Прийнято рішення про розгляд у порядку загального позовного провадження. Запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву. В порядку підготовчого провадження витребувано від державного нотаріуса Старовижівської державної нотаріальної контори А.В.Хвещук спадкову справу (належним чином завірені копії документів), заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог. Дана обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини встановлені Судом. [INFO] померла баба позивачів [PERSON] . Була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . На день смерті проживала разом із онуком позивачем [PERSON] . При житті 08 квітня 2010 року [PERSON] склала заповіт на усе своє майно в користь своїх онуків - позивачів [PERSON] , [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі. Про що подали заяви нотаріусу. Згідно з виписки з погосподарської книги № 48 за 2006-2010 роки Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області будинок з надвірними будівлями і спорудами в [ADDRESS] належав [PERSON] . Батько позивачів [PERSON] помер [INFO] . Доказів про існування інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. 14 жовтня 2010 року державним нотаріусом Хвещук А.В.заведено спадкову справу № 174/10 після смерті [PERSON] . Протенотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння в зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів на спадкове майно та в зв`язку з тим, що та у заповіті спадкоємець зазначений як [PERSON] , замість правильного [PERSON] . Позивачами виготовлено Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна в [ADDRESS] . Вартість нерухомого майна в [ADDRESS] становить 94 400,00 грн. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Старогутівською сільською радою 25 квітня 1987 року вбачається, що прізвище, ім`я та по батькові позивача [PERSON] . Його батьками записані: [PERSON] , [PERSON] . Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Старогутівською сільською радою 03 грудня 1988 року вбачається, що прізвище, ім`я та по батькові позивачки [PERSON] . Її батьками записані: [PERSON] , [PERSON] . Оцінка Суду Відповідно до статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 188 ЦПК України в одній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Пунктами 2, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року надано роз`яснення про те, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до статі 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і справу між ними. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог, суд вважає, що позивачі [PERSON] , [PERSON] являються спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] . Спадщину після її смерті прийняли.Про що подали заяви нотаріусу. У зв`язку із поданням цих заяв нотаріальною контрою відповідно до законодавства України було заведено спадкову справу. Однак свідоцтво про право на спадщину за законом не було видано в зв`язку з тим, що у спадкоємців відсутні документи на спадкове майно та у заповіті спадкоємець зазначений як [PERSON] , замістm правильного [PERSON] .. Суд, давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачами в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи клопотання позивачів, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачами.

Outcome: approved