Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

До Пересипського районного суду м.Одеса надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла в якій просить: Усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права власності квартирою [ADDRESS] , шляхом позбавлення [PERSON] [INFO] права користування житловим приміщенням та виселити з квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Позов обґрунтовано тим, що Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.09.2011 року квартира [ADDRESS] належала позивачу [PERSON] та її матері [PERSON] на праві приватної власності у рівних частках по . Відповідно до договору дарування від 15.03.2024 року [PERSON] безоплатно передала (подарувала) у власність, а [PERSON] прийняла в дарунок частку квартири [ADDRESS] , що складається з двох кімнат житловою площею 29 кв.м. загальною площею 52.8 кв.м. [INFO] мати позивача [PERSON] померла, про що видане свідоцтво про смерть та зроблено відповідний актовий запис № 3637. При житті мати Позивача [PERSON] познайомилась з Відповідачем [PERSON] [INFO] та мешкала з Відповідачем у цій квартирі [ADDRESS] . Після смерті мати Позивача. Відповідач [PERSON] [INFO] відмовляється виїхати з квартири [ADDRESS] , що належить Позивачу. Жодного дозволу на проживання Відповідачу в квартирі Позивач не давав, договорів оренди, найму тощо не укладав. Як стверджує Позивач [PERSON] . Відповідач [PERSON] [INFO] веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, приходить до квартири у нетверезому стані, часто влаштовує сварки з сусідами, псує майно, продає побутові речі з квартири, а гроші витрачає на придбання алкогольних напоїв, принижує Позивача перед сусідами. У зв`язку з цим Позивач зверталась до поліції, та звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 18.10.2024р відкрито загальне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання на 11.12.2024р Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 29.04.2025р. відмовлено в задоволені клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження в цивільній справі. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 29.04.2025р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 15.05.2025р. Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 10.12.2025р. відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Цуркана Ю.В. про зупинення провадження в цивільній справі. У судове засідання з`явилась представник позивач [PERSON] адвокат Ватренко Н.Б. яка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. У судове засідання з`явилися відповідач [PERSON] та його представник адвокат Цуркан Ю.В., позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. В матеріалах справи міститься відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву в якій просить у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає про те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованим та не доказаними (а.с.106-111). Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін по справі, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею часкти квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СТА №506064 від 09.12.2011 року. З зазначеного витягу також встановлено, що власником іншої частки квартири є [PERSON] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого департаментом міського господарства Одеської міської ради за № [NUMBER] від 06.09.2011 власниками квартири [ADDRESS] по частки кожному є [PERSON] , та [PERSON] (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 15.03.2004р., який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. та зареєстровано в реєстрі за № 5232 [PERSON] безоплатно передала (подарувала) у власність, а [PERSON] прийняла в дарунок частку квартири [ADDRESS] , що складається з двох кімнат житловою площею 29 кв.м. загальною площею 52.8 кв.м (а.с.10-11). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку №К4-117330-ф/о виданої 27.05.2024р. [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстрованих осіб не значиться (а.с.15). Судом встановлено що мати Позивача [PERSON] з Відповідачем [PERSON] мешкала у квартирі [ADDRESS] . [INFO] мати позивача [PERSON] померла, про що віддлом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіоонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видане свідоцтво про смерть та зроблено відповідний актовий запис № 3637 (а.с.21). Після смерті матері позивачки, відповідач [PERSON] відмовляється виїхати з квартири [ADDRESS] , що належить позивачці [PERSON] на праві власності. Судом в судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , який пояснив, що він знайомий з відповідачем [PERSON] , йому також відомо що [PERSON] мешкав разом [PERSON] , оскільки допомагав їм робити ремонт в квартирі [ADDRESS] , а саме: проводив заміну електрики в квартирі та скління балкона. На скільки свідку відомо [PERSON] спиртними напоями не зловживає. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 10.05.2024р., 21.05.2024 зверталася до ВП№3 ОРУП№1 ГУНП в Одеській області із заявами про неправомірні дії відповідача [PERSON] , про що в матеріалах справи є належні докази, а саме відповіді ВП№3 ОРУП№1 ГУНП в Одеській області (а.с.25-30). За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року). Частиною 1 ст. 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У відповідності зі статтею 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Оскільки проживання відповідача [PERSON] порушує права власника позивачки [PERSON] суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла - підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved