Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги наступним. 05 серпня 2000 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між подружжями не склалось, сімейні стосунки як подружжя погіршились, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Як зазначає представник позивача, шлюбні відносини припинені з 2013 року, спільну заяву через органи РАГСУ відповідач подавати не бажає. Оскільки, шлюб носить формальний характер та його збереження не відповідає інтересам сторін, позивач просить суд розірвати шлюб укладений з [PERSON] . Провадження в справі відкрито 03.11.2025, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача в адресу суду надіслав заяву про слухання справи за відсутності позивача та його представника. Відповідач повідомлений належним чином про день та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши докази наявні в матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 05 серпня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського районного управління юстиції у місті Києві, зареєстровано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис 305, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, копія якого долучена до матеріалів справи. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Від шлюбу подружжя мають повнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджує свідоцтво про народження, які містяться в матеріалах справи. Позивач вказує, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились та спільне господарство не ведеться. Примирення між позивачем та відповідачем не є можливим. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про спільне проживання сторін, ведення спільного господарства. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача та відповідача в ході розгляду справи також отримано не було. Також не було отримано доказів, які б свідчили про те, що розірвання шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до приписів ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За обставин встановлених судом, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу, оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище в зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як свідчать матеріали справи, після розірвання шлюбу позивач бажає і надалі іменуватися прізвещем « [PERSON] ». Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved