Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №17.02.2025-100000127 від 17.02.2025 року в розмірі 18180,00 гривень. Також, представник позивача просить стягнути із відповідача понесені судові витрати, які складаються із витрат зі слати судового збору у сумі 2422,40 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 17.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №17.02.2025-100000127, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 168 днів, до 03.08.2025, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER], зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, шляхом та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» за номером телефону [NUMBER] . Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач своєчасно не сплачував нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка, станом на 04.09.2025 становить 18180,00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000,00 грн, заборгованості за процентам в розмірі 7980,00 грн, комісії у розмірі 300,00 грн, додаткової комісії у розмірі 900,00 грн, за неустойкою за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 3000,00 грн. Представник відповідача - адвокат Скиба В.М. позовних вимог не визнав, подав письмові пояснення, в яких вказав, що відповідачем кредитний договір не укладався і не підписувався та жодних кредитних коштів вона не отримувала, коштами заволоділи невідомі особи шахрайським способом. Невідомі особи заволоділи її номером мобільного телефону шляхом заміни сім-картки, отримали доступ до скриньок електронної пошти. Відповідачем подано відповідну заяву у правоохоронні органи та проводиться розслідування у межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР №12025216100000051 від 05.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, з приводу заволодіння сторонніми особами її особистими даними та внаслідок цього укладення від її імені кредитних договорів. Представник позивача Ларіонов К.О. подав додаткові пояснення, в яких вказує про надання суду доказів про підтвердження укладення кредитного договору саме з [PERSON] , підтвердження видачі коштів квитанцією від 17.02.2025 року, надання суду Log File з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції. Вважає, що ці докази підтверджують укладення кредитного договору та отримання [PERSON] коштів. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18.11.2025 витребувано інформацію у оператора телекомунікацій рухомого зв`язку ПрАТ «Київстар» щодо телефонного номера [NUMBER] . Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16.12.2025 витребувано інформацію з АТ «ОЩАДБАНК». Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить справу розглянути у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача, адвокат Скиба В.М. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Суд дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що відповідно до позовних вимог, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] , 17.02.2025 року було укладено кредитний договір № 17. 02.2025 -100000127. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в сумі - 6 000 грн. на строк - 168 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна, процентна ставка у розмірі 1.0% за 1(один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку. Позивач надав кредит. Згідно з повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-2808 від 28.08.2025, відповідно до укладеного між товариствами договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 17.02.2025 03:24:48 на суму 6000,00 (шість тисяч гривень 00 копійок) грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 655630244, призначення платежу: Видача за договором кредиту №17.02.2025-100000127. При цьому слід зазначити, що ідентифікація клієнта відсутня, тобто кому саме перераховано кошти повідомлення не містить. Матеріали справи не містять квитанції про переказ коштів позивачем, яка є первинним платіжним документом у розумінні ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги». Згідно з розрахунком, наданим позивачем станом на 04.09.2025 року, за вказаним вище договором наявна заборгованість у розмірі 18 180,00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000,00 грн, заборгованості за процентам в розмірі 7980,00 грн, комісії у розмірі 300,00 грн, додаткової комісії у розмірі 900,00 грн, за неустойкою за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 3000,00 грн. Однак представник відповідача зазначає, що [PERSON] в період з 01.01.2025 року по 01.03.2025 не зверталася до позивача із жодними пропозиціями про отримання кредитів, не підписувала у будь- якій формі жодних договорів, заявок тощо, а також не отримувала жодних кредитних коштів від позивача. У ТОВ «Споживчий центр» була наявна інформація про [PERSON] , оскільки вона раніше користувалася послугами позивача, проте усі свої зобов`язання нею були виконані і будь-які борги відсутні. Щодо фінансового номеру телефону вказує, що вона користувалась номером [NUMBER] , проте на початку січня 2025 року вона вийняла з свого телефонного апарату сім-карту із вказаним номером та більше нею жодного разу не користувалася. Лише 13.03.2025 року включила телефон та побачила ряд повідомлень, першим з яких було про заміну картки 14 лютого 2025 року. Також у цей час стався несанкціонований доступ до її електронної скриньки. Тоді ж і надійшло повідомлення про відкриття нібито нею кредитів, тому вона звернулася до органів поліції з приводу вчинення щодо неї шахрайських дій. На підтвердження свої заперечень, надав копію витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 05.05.2025 на адресу Відділення поліції №5 (м. Підволочиськ) надійшло звернення [PERSON] про вчинення шахрайських дій та внесено до ЄДРДР кримінальне провадження №120252216100000051 від 06.05.2025 р. за ч. 1 ст. 182 КК України, тобто незаконне використання анкетних даних, заволодіння доступом до мобільних телефонів та здійснення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки. З скрин копій електронних скриньок вбачається, що 13.03.2025 року відповідачем відновлено доступи та розблокування своїх електронних скриньок. На виконання ухвали суду про витребування доказів Приватне акціонерне товариство «Київстар» надало інформацію, що електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру [NUMBER] з 14.02.2025 на ім`я [PERSON] зареєстровані не були. 14.02.2025 року о 09 год 33 хв зафіксовано заміну сім картки на іншу сім картку з тим самим номером телефону. Також [INFO] о 11 год 00 хв у дилерському магазині з назвою «Київстар», що належить іншій юридичні особі, здійснено відновлення (заміну) SIM-карти з номером телефону [NUMBER] на іншу SIM-карту з тим самим телефонним номером. В період часу з 14.02.2025 року по 13.03.2025 року включно зафіксовано перебування телефонного номеру [NUMBER] на території України. Так в після заміни сім карти 14.02.2025 до 13.03.2025 року 11 год 00 хв номер телефону [NUMBER] зафіксований з прив`язкою Україна, Одеська область, м. Одеса (за декількома адресами) та Україна, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг (за декількома адресами). У Додатку 2 до Відповіді ПАТ «Київстар» зазначена інформація про використання ІМЕІ номерів телефонів: в період з 14.02.2025 року після 09 год.00 хв (заміни сім карти) використовувались наступні ІМЕІ номери: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Дані ІМЕІ номери телефонів використовувались за номером [NUMBER] до 13.03.2025 року до 11 год 00 хв, тобто до повторної заміни сім карти у магазині ПАТ «Київстар». З цього часу прив`язка до базових станцій зазначена Україна, Тернопільська область, село Хмелиська або с. Полупанівка (тобто за місцем проживання відповідача). ІМЕІ телефону зазначено [NUMBER] , який раніше не використовувався. З вказаної інформації ПрАТ «Київстар» висновується, що 14.02.2025 року було виготовлено дублікат/заміну сім - карки [NUMBER] , якою користувалися лише в період з 14.02.2025 з 09.00 год по 13.03.2025 по 11.00 год на території Одеської та Дніпропетровської областей, із частою заміною телефонних апаратів. Відповідно до Акту №15 від 02.02.2026 року, складеного Підволочиською селищною радою, громадянка [PERSON] , [INFO] , жителька с. Хмелиська, дійсно з 01 січня 2025 року по 15 березня 2025 року перебувала на території [ADDRESS] . Враховуючи, що відповідач [PERSON] у цей період перебувала на території с. Хмелиська, ІМЕІ її телефону інший, суд доходить висновку про неможливість фізично [PERSON] підписати кредитний договір з позивачем. Як вбачається з матеріалів справ кредит було оформлено 17.02.2025 року о 03.24 год З Додатку 2 Відповіді ПАТ «Київстар» (аркуш 15) вбачається про надходження на мобільний номер [NUMBER] смс повідомлення 17.02.2025 року о 03 год 24 хв, відправник SGROSHI, ІМЕІ телефону [NUMBER] , прив`язка до місцевості [ADDRESS] . Отже заміна сім - карти було здійснено виключно з метою отримання кредиту. З відповіді АТ «Ощадбанк» від 12.01.2026 №46/12-11/4570/2026/БТ наданої на виконання ухвали суду вбачається, що банківські рахунки на ім`я гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в АТ «Ощадбанк» не відкривались. З наведеного вище, знайшли своє підтвердження заперечення відповідача про те, що вона з позивачем договору не укладала та кредиту не отримувала. У даній справі відсутні докази того, що саме відповідач [PERSON] будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме відповідачем цього одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відсутні докази отримання саме відповідачем коштів згідно з кредитним договором. Позивач не надав будь-яких доказів щодо вказаних обставин, не довів, що банківська картка, на яку було перераховано кошти належить відповідачу, а з даних банку відповідач немає рахунків у АТ «Ощадбанк». Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» та п. 2.1.3. Правил, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 вказаного закону передбачено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Кодексу, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Встановлено, що договір кредиту було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Проте, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21. У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц вказано, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходив з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16 ц вказано, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку. Також у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Крім цього, у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 зазначено, що «саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідженими доказами судом встановлено, а позивачем не спростовано належними та допустимими доказами, що під час укладення кредитного договору №17.02.2025-100000127 від 17.02.2025 року відповідачем допущено втрату, чи вчинені дії не передання інформації для укладення договору. Належних та допустимих доказів того, що із боку відповідача була вчинена будь-яка дія, направлена на укладення цього договору та на отримання коштів матеріали справи не містять. Системно аналізуючи надані сторонами докази крізь призму релевантного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №17.02.2025-100000127 від 17.02.2025 року задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed