Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з останньої на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №24.03.2025-100002399 від 24 березня 2025 року в розмірі 29200,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 24 березня 2025 року між ним та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №24.03.2025-100002399. Відповідно до умов вказаного договору, позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн. строком на 217 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за цим договором виконало в повному обсязі, однак [PERSON] взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позову утворилась заборгованість у розмірі 29200,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн., процентах в розмірі 12400,00 грн., по комісії за обслуговування у розмірі 1800,00 грн., неустойка у розмірі 5000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр», що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Оскільки відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо погашення кредиту, позивач просить позов задовольнити, стягнути суму заборгованості та судові витрати по справі. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року справу №152/1545/25 передану за підсудністю до Новоушицького районного суду Хмельницької області. Ухвалою судді від 07 січня 2026 року прийнято справу до свого провадження та призначено розгляд справи по суті за даним позовом без виклику сторін. Представник позивача зазначив у позовній заяві про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач повідомлена про розгляд справи належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, яка повернулась на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відзиву до суду не направила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, перевіривши усі обставини справи, суд дійшов до таких висновків. 24 березня 2025 між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» підписано кредитний договір № 24.03.2025-10002399. За умовами договору відповідачу був наданий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів на суму 10 000 грн строком на 217 днів. Відповідно до умов кредитного договору № 24.03.2025-10002399 від 24 березня 2025 року позичальнику надається кредит на наступних умовах: Дата надання/видачі кредиту 24 березня 2025 року. Сума кредиту: 10 000 грн. Строк, на який надається кредит 217 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 26 жовтня 2025 року. У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту та/або строку договору, установлених договором. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку кредитування. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі «Комісія за надання», «Комісія»; економічна сутність - плата за надання Кредиту) 9 % від суми кредиту та дорівнює 900 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту ,сплачується згідно Графіку платежів. Протягом строку дії договору тарифи та комісія (її) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.84% (денна процентна ставка) = (18200/10000)/217х100%. Кредитний договір у цій справі складається з пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), паспорту споживочого кредиту, заявки кредитного договору № 24.03.2025-100002399, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, інформаційного повідомлення позичальника [PERSON] , які підписані одноразовим ідентифікатором Е 816, надісланим на номер телефону [NUMBER] . Підписання вказаних документів електронним підписом відповідачкою свідчить про її обізнаність з умовами кредитування. 24 березня 2025 року 19:56:05 на банківську карту № [NUMBER] перераховано кошти на суму 10000 грн за призначенням видача за договором кредиту № 24.03.2025-100002399, що підтверджується довідкою ТзОВ «Універсальні платіжні системи» ТОВ «УПР» №207-1111 від 11 листопада 2025 року. Відповідачка не виконувала грошові зобов`язання належним чином у строки, визначені договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 29200,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн, по процентам в розмірі 12400,00 грн, комісії 1800,00 грн, неустойки 5000,00 грн. Вказаний розрахунок відповідачкою не спростований. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Окрім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн та заборгованості за відсотками 12400 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно з Законом України «Про споживче кредитування»; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/ оспорювана. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1,2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення комісії в сумі 1 500 грн задоволенню не підлягає. Щодо стягнення неустойки, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи описане, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 5 000 грн. Щодо розподілу судових витрат. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 1841,02 грн. 22400 грн *100 %/ 29200 грн = 76 %; 2422,40*0.76 = 1841,02 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial