Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Абрамовича О.В., звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви від 11.12.2025 просила впорядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, житловою площею 33,5 кв.м., загальною площею 49,75 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10535001; визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, житловою площею 33,5 кв.м., загальною площею 49,75 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10535001. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.11.2004 зареєструвала шлюб з відповідачем, який розірвано рішення суду від 21.03.2024. Мають спільного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя 23.04.2005 ними придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,75 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Посилаючись на ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, позивачка зазначає, що вони не вирішили питання щодо поділу спільного сумісного майна, набутого за період шлюбу, спірне майно є об`єктом спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу в рівних частинах. Ухвалою суду від 25.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.01.2026 закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд справи. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали у повному обсязі; просили зменшити витрати на правничу допомогу. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26.11.2004 перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1376 (а.с. 7). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.03.2024 у справі № 592/2594/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 8). За час перебування сторін у шлюбі ними було придбано нерухоме майно, а саме: згідно з договором купівлі-продажу квартири від 23.04.2005 на ім`я [PERSON] було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,75 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м. (а.с. 9, 56-57). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17-ц. Як встановлено судом, майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] придбали під час шлюбу, тобто спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За таких обставин, враховуючи, що спірне нерухоме майно було придбано сторонами за спільні кошти у шлюбі в інтересах сім`ї, воно відповідає критерію спільного майна подружжя, та відповідно кожен із подружжя має право на 1/2 частину такого майна, виходячи із презумпції рівності часток, яка ніким не була оспорена. За таких обставин, суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 4097 грн. та понесено витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 10000 грн. У зв`язку з визнанням [PERSON] позову до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2048 грн 50 коп. та 5000 грн. витрат на правничу допомогу, а також позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved