Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гецко Вікторія Василівна звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до Середнянської селищної ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Федаш Микола Михайлович , в якому просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з травня 2004 року по день його смерті [INFO] ; визнати житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, на якій розташований, площею 0,1580 га (кадастровий номер земельної ділянки 2124882400:11:011:0068), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, на якій розташований, площею 0,1580 га (кадастровий номер земельної ділянки 2124882400:11:011:0068), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , який з травня 2004 року проживав однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У 2001 році [PERSON] познайомилась з [PERSON] у лікарні. На той час заявниця перебувала з мамою у лікарні м. Турка Львівської області, де разом з ними в палаті перебувала бабуся померлого, якою він опікувався. З травня 2004 року позивач та [PERSON] почали спільно проживати разом за адресою: [ADDRESS] . Жили вони в цивільному шлюбі, вели спільне господарство, однак спільних дітей не мали. Також не мав дітей ні померлий, ні позивач, до часу їх спільного проживання. За час спільного проживання позивач разом з [PERSON] їздили на свята, такі як Різдво, Великдень та іноді на вихідних в село Явора Самбірського району Львівської області, де народився померлий. Вказано, що позивач народилась в сусідньому селі Яблунька Самбірського району Львівської області. Після того, як [PERSON] та [PERSON] з 2004 року почали спільно проживати, померлий був на повному її утриманні жінки, та згодом через рік він знайшов роботу механіка, пропрацював близько року, а потім підзаробляв неофіційно. Останні 9 років [PERSON] працював у Закарпаттранссервіс Ужгород та отримував мінімальну заробітну плату. Позивач постійно з 2000 року працювала та мала офіційний дохід. Зібравши накопичення [PERSON] та [PERSON] вирішили у 2023 році придбати будинок у селі, щоб переїхати туди проживати в пенсійному віці. [PERSON] , племінниця [PERSON] , допомогла їм знайти будинок. Основну частину коштів на придбання будинку надала [PERSON] . Після купівлі будинку в [ADDRESS] позивач та померлий [PERSON] кожні вихідні їздили в село, облаштовували будинок для проживання, хотіли зробити ремонт кухні. Однак сталась трагічна ситуація, 21.03.2025 року [PERSON] стало дуже погано, позивач викликала швидку допомогу, його забрали в лікарню, де він перебував у реанімації, кожного дня стан [PERSON] погіршувався і [INFO] він помер. Всі витрати по похованні оплачувала позивач. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилась після смерті [PERSON] , позивач, звернулась з письмовою заявою до приватного нотаріуса Венгер Ольги Анатоліївни Ужгородського нотаріального округу Закарпатської області. Однак отримала постанову від 15.04.2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для винесення вказаної постанови було те, що з пред`явлених документів [PERSON] встановити факт проживання однією сім`єю за однією адресою неможливо, інших документів, які б підтверджували такі факти нотаріусу не надано. Вказано, що ні [PERSON] , ні померлий в іншому шлюбі не перебували і продовжували проживати однією сім`єю та вели спільне господарство. Факт спільного господарства позивача з померлим по день його смерті та купівлі житлового будинку в [ADDRESS] можуть підтвердити свідки, спільні фото, довідка видана Середнянською селищною радою. Окрім того вказано, що [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти купили житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, на якій розташований, площею 0,1580 га (кадастровий номер земельної ділянки 2124882400:11:011:0068), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.03.2023, який було оформлено на [PERSON] . Разом з тим, позивач посилається на те, що з 2004 року по 2025 рік проживала з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому виходячи з презумпції права спільної сумісної власності подружжя, позивачка є власником 1/2 частини вказаного житлового будинку та земельної ділянки. Враховуючи наведене виникла необхідність звернутися до суду зокрема для про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим? визнання спірного будинку з земельною ділянкою спільною сумісною власністю, та визнання за позивачем права власності на частину вказаного майна. Процесуальні дії по справі, заяви та позиція сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2025 позовну заяву залишено без руху, при цьому 05.06.2025 представником позивача усунуто вказані в ухвалі недоліки. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи. 07.07.2025 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Миньо М.М. поступило клопотання про відкладення розгляду справи, для надання можливості подати відзив. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2025 підготовче судове засідання було відкладено. 15.07.2025 представник відповідача [PERSON] та [PERSON] - адвокат Миньо М.М. подав до суду відзив на позовну заяву, до якого додано докази його направлення іншим учасникам справи. У відзиві серед іншого зазначено, [PERSON] та [PERSON] , є сестрою та братом [PERSON] , який помер [INFO] . Померлий за життя заповіту не складав. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями другої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] . Приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федашем М. М. була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] (справа № 89/2025). Відповідачка [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON] станом на дату складання відзиву до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не звертався. Позивачка звертаючись до суду із позовом зазначає, що на час подання позовної заяви вона є єдиним спадкоємцем, який звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, вважає себе спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом майна померлого [PERSON] . Зауважує, що на даний час, [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] , оскільки спадкоємці першої черги спадкування за законом відсутні, інші спадкоємці другої черги спадкування за законом до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Враховуючи наведене позивачка, [PERSON] , на даний час вже не є спадкоємцем майна померлого [PERSON] і в будь-якому разі їй не може бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом, навіть у разі задоволення позову. Крім цього, на даний час, позивачка [PERSON] не належить до кола спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , а є лише можливим спадкоємцем, водночас набуття нею статусу спадкоємця у разі задоволення поданого позову в частині встановлення факту спільного проживання, не тягне жодних юридичних наслідків для позивачки, [PERSON] , щодо можливості успадкування нею майна померлого [PERSON] , оскільки заяву про прийняття спадщини було подано спадкоємцем другої черги спадкування за законом [PERSON] . Враховуючи наведене вище, станом на даний час, зважаючи на мотиви позовної заяви, заперечують щодо вимоги про встановлення факту проживання позивачки однією сім?єю разом з померлим [PERSON] , оскільки мотиви необхідності встановлення даного факту (отримання свідоцтва про право на спадщину) не відповідають обставинам справи, а можливе встановлення даного факту у судовому порядку не матиме та не може мати жодних юридичних наслідків для позивачки, оскільки вона в будь-якому випадку не зможе успадкувати майно померлого [PERSON] . Щодо другої вимоги, то на даний час ними не може бути визнана така, оскільки не відповідає критеріям обрання ефективного способу захисту цивільних прав, а також можливість її задоволення не перебуває у причиново-наслідковому зв?язку із можливістю задоволення третьої вимоги (про поділ майна). Також вказано, що [PERSON] подаючи позовну заяву про встановлення факту спільного проживання з [PERSON] , поділ спільного сумісного майна, залучила як відповідача і Середнянську селищну раду Ужгородського району Закарпатської області. Водночас, оскільки, спірні будинок та земельна ділянка перебували та на даний час зареєстровані за померлим, [PERSON] , а відповідачка, [PERSON] , на даний час є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті свого брата, - Середнянська селищна рада вже не є належним відповідачем по даній справі. Крім цього, визначення остаточного статусу по даній справі як відповідачів або третіх осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є можливим після спливу строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України. До вказаного відзиву додано заяву про проведення судових засідань в режимі відеоконференції за участі адвоката Миньо Миколи Миколайовича, зважаючи на значну відстань між м.Турка Львівської області та м. Ужгород та введений воєнний стан. 21.07.2025 представником позивача - адвокатом Гецко В.В. подано відповідь на відзив, до якого додано докази направлення іншим учасникам справи. В якій серед іншого зазначила, що всі зазначені мотиви відповідають доводам позовної заяви [PERSON] та доданим доказам. Для задоволення позовної вимоги про визнання житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, на якій розташований, площею 0,1580 га (кадастровий номер земельної ділянки 2124882400:11:011:0068), що за адресою: [ADDRESS] - об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , необхідно встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] .. Для встановлення та підтвердження зазначеного позивачкою надано безпосередньо докази для встановлення такого факту, які підлягають дослідженню судом у рамках цього провадження та можуть довести факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, зокрема спільні фото, нотаріально посвідчені заяви свідків, які будуть допитані в судовому засіданні, довідки з місця роботи та довідки про доходи позивачки. Представником відповідача 2 зазначено, що [PERSON] , на даний час є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті свого брата, Середнянська селищна рада вже не є на даний час належним відповідачем по даній справі. Представник позивача звертає увагу, що спадкова справа не закрита та свідоцтво про право власності на спадкове майно не видано [PERSON] , як єдиній спадкоємниці, тому даний факт не відповідає дійсності. Окрім того, Середнянська селищна рада є стороною відповідачем у справі, по скільки оспорюване майно знаходиться на території Середнянської селищної ради та свідоцтва про право власності на спадкове майно не видані. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.07.2025 року постановлено заяву представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвоката Миньо Миколи Миколайовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі за позовом [PERSON] до Середнянської селищної ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Федаш Микола Михайлович про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, - задовольнити. Підготовче судове засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до Середнянської селищної ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Федаш Микола Михайлович про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, яке призначене на 14.00 год. 11 вересня 2025 року та судовий розгляд проводити за участю представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвоката Миньо Миколи Миколайовича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». 13.08.2025 до суду від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] , - адвоката Миньо М.М. через систему «Електронний суд» поступило клопотання про долучення та витребування доказів, в якому просить про витребування від приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. (82500, Львівська область, Самбірський район, м. Турка, вул. Січових Стрільців, 23А) належним чином завірену копію спадкової справи за померлим [PERSON] , який помер [INFO] . До клопотання додано докази його направлення іншим учасникам справи. 05.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Гецко В.В. поступило клопотання про долучення доказів (копію заяви [PERSON] про зупинення провадження по спадковій справі, копію заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом), з доказами направлення такого іншим учасникам. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2025 року витребувано від Приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. (82500, Львівська область, Самбірський район, м. Турка, вул. Січових стрільців, 23А) належним чином завірену копію спадкової справи за померлим [PERSON] , який помер [INFO] . 18.09.2025 року від відповідача [PERSON] поштовими засобами зв`язку надійшла заява, згідно якої вказує, що визнає позовні вимоги заявлені [PERSON] в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову, та просить справу №308/7395/25 розглядати без його участі. 18.09.2025 року від Приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. надійшла завірена копія спадкової справи №89/2025, яка заведена на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] , на 46 аркушах. 15.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» та 20.10.2025 поштовими засобами зв`язку до суду від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] , - адвоката Миньо М.М. поступило клопотання про витребування доказів, в якому просить поновити відповідачці [PERSON] строк для подання даного клопотання та витребувати від приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. (82500, Львівська область, Самбірський район, м. Турка, вул. Січових Стрільців, 23А) належним чином завірену копію спадкової справи за померлим [PERSON] , який помер [INFO] . До клопотання додано докази його направлення іншим учасникам справи. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2025 року клопотання представника відповідачів - адвоката Миньо М.М. про витребування доказів, - задоволено. Постановлено витребувати від Приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. (82500, Львівська область, Самбірський район, м. Турка, вул. Січових Стрільців, 23А) належним чином завірену копію спадкової справи за померлим [PERSON] , який помер [INFO] . 04.11.2025 року від Приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. надійшла завірена копія спадкової справи 89/2025 яка заведена на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] на 55 аркушах. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Середнянської селищної ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Федаш Микола Михайлович про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач під час судового розгляду у вступному слові та поясненнях позов підтримала, обгунтування навела аналогічні викладеним у позові. Зазначила, що познайомилися в 2004 з [PERSON] , а з травня 2004 почали з ним проживати у цивільному шлюбі, жили в її квартирі за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні обов`язки, були повноцінною сім`єю. Ні вона, ні [PERSON] в іншому шлюбі не перебували. Оскільки необхідності у реєстрації їх відносин не виникало, тому шлюб офіційно не укладали. Також зазначила, що в 2023 році на заощадження вирішили з чоловіком придбати будинок в селі Дубрівка Ужгородського району, який їм допомогла знайти її племінниця [PERSON] . Хоча за договором купівлі-продажу будинку та земельної ділянки покупцем вказаний [PERSON] , але будинок та земельна ділянка в с. Дубрівка були ними придбані за спільні з чоловіком кошти, та у період їх спільного проживання як подружжя. Після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Окрім неї із заявами до нотаріуса звернулися брати і сестра [PERSON] ,- відповідачі по справі. Оскільки їх з чоловіком шлюб не був зареєстрований, відповідачі як спадкоємці другої черги за законом, мають переважне право на отримання спадщини, а вона вимушена доводити факт спільного проживання однією сім`єю в судовому порядку. Встановлення факту спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю їй необхідно для визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки, які були придбані ними як подружжям за спільні кошти. На інше спадкове майно померлого не претендує. Просить позов задовольнити. Представник позивача - адвокат Гецко В.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, обгрунтування навела аналогічні викладеним у позові. Вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт спільного проживання позивача з [PERSON] , та придбання ними за час проживання у фактичному шлюбі за спільні кошти спірного будинку та земельної ділянки, тому у відповідності до вимог чинного законодавства вказане нерухоме майно є спільним сумісним майном подружжя і позивачу на законних підставах має належати 1/2 частка вказаного будинку та земельної ділянки. Просила позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Миньо М.М. в судовому засіданні у вступному слові та поясненнях заперечив щодо позову, обгрунтування навів аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначив що позивач не є спадкоємцем майна померлого [PERSON] і в будь-якому разі їй не може бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач є лише можливим спадкоємцем, водночас набуття нею статусу спадкоємця у разі задоволення поданого позову в частині встановлення факту спільного проживання, не тягне жодних юридичних наслідків для позивачки, [PERSON] , щодо можливості спадкування нею майна померлого. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження спільного проживання однією сім`єю позивача та померлого, та придбання спірного майна за спільні кошти. Вказав, що вимога про визнання майна спільною сумісною власністю не відповідає критеріям обрання ефективного способу захисту цивільних прав. На поставлені запитання представник відповідачів не заперечив, що [PERSON] з 2003 року проживав в м. Ужгороді з позивачкою. В судовому засіданні 28.01.2026 представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Миньо М.М. вказав, що враховуючи надані пояснення позивача та її представника, його довірителі не заперечують щодо вимог про встановлення факту спільного проживання [PERSON] з померлим [PERSON] однією сім`єю, щодо визнання спірного житлового будинку і земельної ділянки їх спільною сумісною власністю, а також щодо визнання за [PERSON] права власності на частину вказаного майна. 29.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Миньо М.М. поступило клопотання, в якому просив долучити до матеріалів справи №308/7395/25 пояснення [PERSON] . В поясненнях, серед іншого зазначила, що [PERSON] її брат, підтвердила, що він познайомився з [PERSON] , спершу їздив до неї в с. Н. Яблунька, а потім поїхав до [PERSON] в м. Ужгород, де проживав з нею, та працював там на будівництві, на роботах з розбирання автомобілів, а в подальшому водієм на великому автобусі. Додому в с. Явора приїжджав один-два рази в місяць. Інколи її брат сварився з [PERSON] . Також від померлого їй відомо про купівлю спірного будинку, чи давала кошти на вказаний будинок позивач їй не відомо. Не заперечує щоб [PERSON] отримала половину будинку в с. Дубрівка, за умови що вона не претендуватиме на будинок в с. Явора. Крім того, слід зазначити, що 29.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Миньо М.М. поступило клопотання, в якому зазначено, що ним в інтересах відповідачів [PERSON] та [PERSON] було надано відзив на позовну заяву, у якому було наведено доводи, на які вважав за доцільне звернути увагу як суд, так і позивачку та її представника. Зокрема, зважаючи на мотиви позовної заяви, заперечував щодо вимоги про встановлення факту проживання позивачки однією сім`єю разом з померлим [PERSON] , оскільки мотиви необхідності встановлення даного факту (отримання свідоцтва про право на спадщину), зазначені у тексті позовної заяви, не відповідають обставинам справи, а можливе встановлення даного факту у судовому порядку не матиме, та не може мати жодних юридичних наслідків для позивачки, оскільки вона в будь-якому випадку не зможе успадкувати майно померлого [PERSON] . Лише у разі усунення мотивів заявлення вказаної вимоги, а саме щодо необхідності подальшого спадкування позивачкою майна [PERSON] , зазначення іншого мотиву, який відображатиме обставини, за яких можливе судове рішення дійсно матиме юридичні наслідки для позивачки, сторона відповідачів [PERSON] та [PERSON] висловиться по суті такої вимоги у дозволений процесуальний спосіб. Тобто при поданні відзиву наголошував на необхідності стороні позивачки визначитися, з якою метою подано позовну заяву - з метою поділу майна, яке позивачка вважає спільною сумісною власністю її та померлого [PERSON] , чи з метою подальшого спадкування усього майна [PERSON] . У судовому засіданні, яке відбулося 28.01.2026 р. ним було надано письмові пояснення відповідачки, [PERSON] , по суті спору, а також задано запитання стороні позивачки щодо підстав позову. Сторона позивача висловилася, що підставою подання даної позовної заяви є необхідність поділу майна, яке позивачка, [PERSON] , вважає спільною сумісною власністю її та померлого [PERSON] , не є спадкоємицею після смерті [PERSON] , та не може спадкувати його майно, оскільки може бути спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, в той час коли заяви про прийняття спадщини подані спадкоємцями другої черги спадкування за законом, на майно померлого [PERSON] не претендує. У зв`язку із вказаною заявою позивачки та її представника, мною було у судовому засіданні повідомлено, що саме у зв`язку із цією обставиною вважає за доцільне визнати позов [PERSON] , враховуючи також пояснення, надане відповідачкою [PERSON] . Щодо задоволення позову не заперечує, просить суд зазначити у мотивувальній частині судового рішення про те, що позивачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні повідомили, що підставою подання даної позовної заяви є необхідність поділу майна, яке позивачка, [PERSON] , вважає спільною сумісною власністю її та померлого [PERSON] ; вона не є спадкоємицею після смерті [PERSON] , та не може спадкувати його майно, оскільки може бути спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, в той час коли заяви про прийняття спадщини подані спадкоємцями другої черги спадкування за законом, на спадщину померлого [PERSON] не претендує. Також в клопотанні зазначив, що у разі його неприбуття просить розглянути справу за відсутності [PERSON] , [PERSON] , та його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] у судове засідання 05.02.2026 не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання, шляхом направлення судових повісток, при цьому [PERSON] про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, а [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] - Миньо М.М. в поданих заявах просять про розгляд справу без їх участі. Відповідач Середнянська селищна рада не забезпечила участі в судовому засіданні свого повноважного представника, разом з тим в матеріалах справи наявна заява керівника Середнянської селищної ради Чорнак Руслана Васильовича від 23.07.2025 про проведення розгляду за їх відсутності за матеріалами справи. Третя особа приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, разом з тим в матеріалах справи наявна заява Федаш М.М. від 26.11.2025, в якій просить розглянути справу без його участі. В судовому засіданні 28.01.2026 було допитано свідка [PERSON] , яка надала покази про те, що працює разом з [PERSON] в Закарпатська обласна універсальна наукова бібліотека ім. Ф. Потушняка з 2020 року, до теперішнього часу, а також була її сусідкою в період 2017-2019 р.р. Повідомила, що позивач з [PERSON] проживали як чоловік і жінка. Під час проживання в одному будинку з позивачкою, вона завжди бачила їх разом, як ходили за продуктами до магазину, на ринок, вели спільне господарство, на роботі говорили між собою, що буде вдома готувати, що треба чоловіку купити. Декілька разів була у них в квартирі. Також повідомила, що їй відомо що позивачка постійно відкладала гроші, та що з [PERSON] разом придбали житловий будинок в с.Дубрівка, їздили туди на вихідні. Про це їй розповідала і позивач, і [PERSON] . Свідок [PERSON] , племінниця позивачки, допитана в судовому засіданні 28.01.2026 дала показання про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік і жінка з 2003-2004 р.р. в квартирі позивачки. Вона деколи в них залишалася ночувати, бачила що позивач готувала для них обох, прала речі, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Позивачка працювала, [PERSON] також останні дев`ять років працював. Також їй відомо, що в 2023 році вони за спільні кошти придбали житловий будинок та земельну ділянку в с. Дубрівка, за спільні кошти. Крім того, вказала що саме вона допомогла їм у пошуку вказаної нерухомості. Після купівлі будинку позивач з [PERSON] приїжджали на вихідні в с.Дубрівку, прибирали там. В судовому засіданні 28.01.2026 було допитано свідка [PERSON] , який повідомив, що позивач є його сусідкою, знав [PERSON] з 2003-2004 р.р., вказав що останній проживав разом позивачкою як сім`я, вони проживали на першому поверсі в будинку [ADDRESS] , а він на другому поверсі. Бачився з ними, вітався, ходили на роботу, вели спільне господарство. Також йому відомо, що в 2023 році [PERSON] та [PERSON] придбали будинок в селі Дубрівка, постійно на вихідні їздили туди, планували там перекривати дах, і він особисто привозив туди будівельні матеріали на дах, на прохання померлого [PERSON] . Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01 квітня 2025 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно довідки №276 від 04.04.2025 виданої виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області про те, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день смерті проживав без реєстрації місця проживання на території селищної ради за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним на день смерті за вище вказаною адресою проживала співмешканка [PERSON] , [INFO] . Копією договору купівлі-продажу від 31.05.2023 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Савчин Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №422, підтверджується що [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , що діє по довіреності від імені [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , іменована «Продавець», з однієї сторони, та [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: Львівська область, Турківський район, с. Явора, зазначений як «Покупець», з другої сторони уклали договір. Відповідно до розділу 1 договору Продавець передає у власність (продає), а Покупець приймає у власність (купує) належне Продавцю на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1580 га (кадастровий номер земельної ділянки 2124882400:11:011:0068), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (надалі - «Нерухоме майно») і сплачує за них ціну, визначену цим Договором. Житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями спорудами, що є предметом цього Договору, належить продавцю [PERSON] на праві приватної власності. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав №334099645 від 31.05.2023 сформованого приватним нотаріусом Савчин Н.І. земельна ділянка кадастровий номер 2124882400:11:011:0068, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 442, виданий 31.05.2023 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Савчин Н.І. Вказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №423062961 сформованої 16.04.2025. До матеріалів позову додано копію технічного паспорту на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями в [ADDRESS] , який виготовлено станом на 03 вересня 2018 року. Також додано копію заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), в якому адреса об`єкта - [ADDRESS] , і такий підписаний 13.06.2023 року споживачем [PERSON] . Згідно копії договору №62AN880-4463-23 сервісного (технічного) обслуговування побутового споживача від 15.06.2023 р. такий укладено [PERSON] та АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» про надання послуг з сервісного (технічного) обслуговування системи газопостачання та газовикористовуючого обладнання, які знаходяться у власності або користуванні замовника: за адресою [ADDRESS] . Копією договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №240560068 від 16.06.2023 року та Додатками №1, №3 до вказаного договору підтверджується, що такий укладено ТОВ «Закарпаттяенергозбут» та [PERSON] про постачання електричної енергії споживач, адреса об`єкта - [ADDRESS] . Відповідно до довідки Пенсійного фонду України сформованої засобами автоматичних систем 14.04.2025 дохід [PERSON] за 2000 рік склав - 1410.00 грн., за 2001 рік - 625.71 грн., за 2004 рік - 3461.00 грн., за 2005 рік - 937.50 грн., за 2006 рік - 14037.61 грн., за 2007 рік - 17179.81 грн., за 2008 рік - 28873.28 грн., за 2009 рік - 30566.51 грн., за 2010 рік - 42371.72 грн., за 2011 рік - 10481.15 грн., за 2012 рік - 7119.05 грн., за 2013 рік - 9719.05 грн., за 2014 рік - 15600.00 грн., за 2015 рік - 65937.75 грн., за 2016 рік - 85035.41 грн., за 2017 рік - 28174.51 грн., за 2018 рік - 36344.64 грн., за 2019 рік - 79100.67 грн., за 2020 рік - 96458.58 грн., за 2021 рік - 124382.94 грн., за 2022 рік - 148001.35 грн., за 2023 рік - 184955.83 грн., за 2024 рік - 209748.18 грн., за 2025 рік - 27080.94 грн. Окрім того, додано фотосвітлини на яких зображені позивач [PERSON] і [PERSON] разом, та з іншими родичами, на святкуванні за столом, надворі. Також судом встановлено, що відповідно до рахунку №6 від 01.04.2025 виданого ФОП [PERSON] та розрахункової квитанції від 01.04.2025 витрати [PERSON] на поховання склали 19400 грн. Згідно довідки голови БК «Добробут-2016» від 14.04.2025, слідує, що така видана [PERSON] , [INFO] , в тім, що за адресою [ADDRESS] , вона проживала разом з [PERSON] , [INFO] , про що підтверджують троє сусідів. З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 22.05.2025 приватним нотаріусом Федаш М.М. зареєстрована спадкова справа за номером 74110580, спадкодавець [PERSON] , дата смерті [INFO] . З копії спадкової справи №89/2025 заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , яка надана приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. на виконання ухвали суду про витребування доказів вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні 12.05.2025 звернулася [PERSON] , вказана заява зареєстрована нотаріусом 17.05.2025. В матеріалах вказаної спадкової справи наявні Повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 22.05.2025, за параметри запиту [PERSON] , [INFO] , у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про шлюб відсутня, також інформація щодо актового запису про народження відсутня. Також копія відповіді приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Венгер О.А. яка надана [PERSON] від 15.04.2025, в якій запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. З копії ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 18.04.2025 у справі №308/5461/25 слідує, що прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи Ужгородська міська рада, Венгер Ольга Анатоліївна , Середнянська селищна рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю. 23.05.2025 приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш Миколою Михайловичем на адресу [PERSON] направлено повідомлення, в якому серед іншого просить надати докази спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини для спадкування після смерті [PERSON] за законом, рішення суду про проживання із спадкодавцем однією сім`єю. Окрім того, 28 травня 2025 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] [INFO] до приватного нотаріуса звернулася його рідна сестра [PERSON] , вказане підтверджено доданою копією свідоцтва про народження [PERSON] від 20 травня 1966р. [NUMBER] , та [PERSON] від 27 травня 1981 р. [NUMBER] . В подальшому, 15.08.2025 до приватного нотаріуса Федаш М.М. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернувся його рідний брат [PERSON] . Вказане підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00053044637 від 15 серпня 2025. 18.09.2025 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернувся його рідний брат [PERSON] , що підтверджується копією його свідоцтва про народження від 11 жовтня 1973 р. [NUMBER] . А 19.09.2025 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернувся його рідний брат [PERSON] , вказане підтверджується копією свідоцтва про його народження від 15.11.1968р. [NUMBER] . Суд, заслухавши вступне слово та пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи. Згідно з ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Предметом позову у даній справі є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у майні. Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з цим, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21), від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/11423/22 (провадження № 61-2916св24) та інших. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні деяких свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20). Позивач [PERSON] у своєму позові ставить питання про встановлення факту її проживання разом з [PERSON] , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з травня 2004 року і по день смерті [PERSON] , а саме по [INFO] і, як наслідок визнання будинку та земельної ділянки придбаної у певний період спільним майном подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного будинку та земельної ділянки, оскільки у спадкодавця є рідні брати та сестра які також звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Так, довідкою №276 від 04.04.2025 виданою виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день смерті проживав без реєстрації місця проживання на території селищної ради за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним на день смерті за вище вказаною адресою проживала співмешканка [PERSON] , [INFO] . Крім того, згідно довідки голови БК «Добробут-2016» від 14.04.2025, така видана [PERSON] в тім, що за адресою [ADDRESS] , вона проживала разом з [PERSON] , [INFO] , про що підтверджують сусіди. Відповідно до рахунку №6 від 01.04.2025 виданого ФОП [PERSON] та розрахункової квитанції від 01.04.2025 витрати [PERSON] на поховання [PERSON] склали 19400 грн. Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили суду про те, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 2004 року до смерті [PERSON] проживали однією сім`єю в квартирі позивачки в [ADDRESS] , мали спільний побут та бюджет, вели спільне господарство, всюди ходили разом, за покупками на ринок, в магазин, їздили до родичів, що відносини між ними були притаманні подружжю. Окрім того, свідки підтвердили що в 2023 році подружжя спільно придбало будинок та земельну ділянку в с. Дубрівка, та разом їздили туди на вихідні. Також слід зазначити, що представником відповідачів під час судового розгляду не заперечувався факт спільного проживання позивачки [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю. А відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, й показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що позивач довела належними та допустимими доказами факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з померлим [PERSON] , ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, подружніх взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю у період часу з травня 2004 року до його смерті, а також те, що встановлення даного факту породжує юридичні наслідки для позивача у виді права на спільне майно придбане подружжям, та в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, тому суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню . Щодо вимог про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України). За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України). У частині другій статті 372 ЦК України передбачено, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 зазначено: «У статті 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.». Також зазначив, що «Спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з них вони були набуті. Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток жінки та чоловіка, може здійснюватися на підставі: (а) договору жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі; (б) рішення суду при наявності спору між жінкою та чоловіком, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.». Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Якщо майно придбане подружжям під час шлюбу чи жінкою та чоловіком у період проживання однією сім`єю, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі, презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя чи ту особу, яка заперечує проти належності майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя чи осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 359/9533/18 (провадження № 61-11772св23). Оскільки спірне майно набуте [PERSON] в 2023 році під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з позивачем [PERSON] , воно належить їм на праві спільної сумісної власності. Презумпцію спільності права власності [PERSON] та [PERSON] на спірний житловий будинок та земельну ділянку, які набуті ними за час спільного проживання, стороною відповідача належними та допустимими доказами не спростовано. За встановлених обставин суд, вирішуючи питання про визнання спірного будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, дотримуючись завдання цивільного судочинства, яким є, зокрема, справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, виходячи з презумпції рівності часток подружжя, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності житлового будинку [ADDRESS] , та земельна ділянка на якій він розташований, площею 0,1580 га (кадастровий номер земельної ділянки 2124882400:11:011:0068), придбаної в період спільного проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, підлягає до задоволення, а тому наявні підстави і для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки. Щодо аргументів представника відповідачів про врахування висновків Верховного Суду, наведених у відзиві на позов, то слід зазначити, що такі не суперечать висновкам суду у даній справі. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). На підставі наведеного,

Outcome: approved