Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

І. Описова частина 1.Стислий зміст позовної заяви [PERSON] у червні 2020 року звернулась із позовом до [PERSON] , у якому з урахуванням поданої 15.07.2025 заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати будівлю продовольчого магазину по [ADDRESS] , загальною площею 116,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0150 га, об?єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; припинити право власності на будівлю продовольчого магазину [ADDRESS] , загальною площею 116,4 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0150 га, кадастровий номер 611010000007004003 по [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на частину будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] , загальною площею 116,4 кв.м. та частину земельної ділянки площею 0,0150 га, кадастровий номер 611010000007004003 по [ADDRESS] ; виділити [PERSON] в натурі у власність приміщення 2 (другого поверху будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] ; визнати право власності та виділити правонаступникам сторони відповідача, спадкоємцям першої черги: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у власність в рівних долях (ідеальні частки) приміщення 1 (першого) поверху будівлі продовольчого магазину [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,0150 га по [ADDRESS] залишити в спільній власності та користуванні позивача та інших співвласників; вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами та повернення судового збору з держбюджету. В обґрунтування заявлених вимог сторона позивача зазначила, що вона із [PERSON] з 10.08.2002 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2019 року, розірвано. За час шлюбу ними придбано наступне майно: 1) за договором купівлі-продажу земельну ділянку в селі Плотича Тернопільського району площею 0,15 га, кадастровий номер 6125286800020010442, право на яку посвідчується державним актом серії ЯЗ N?339976 виданим 01 квітня 2002 року титулярним власником земельної ділянки вказано позивача; на вказаній земельній ділянці наявне незавершене будівництво, яке складається з будівельних матеріалів і не зареєстроване у Реєстрі прав власності, однак наявне повідомлення про початок виконання будівельних робіт, будівельний паспорт, виконавчим комітетом Плотицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області прийнято рішення «Про надання дозволу на переоформлення та внесення змін в будівельний паспорт»; 2) будівля продовольчого магазину по [ADDRESS] , загальною площею 116,4 кв.м. на підставі Свідоцтва про право власності від 24.02.2005 року, виданого Тернопільською міською радою згідно рішення №152 від 23.02.2005 року, титулярним власником приміщення продовольчого магазину зазначений [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №198940196, житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,15 га кадастровий номер 6110100000070040031. Після розірвання шлюбу позивач та [PERSON] не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна. Оскільки, майно було придбане сторонами в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому просить провести його поділ та виділ частки зі спільного майна подружжя. 2.Стислий зміст відзиву на позовну заяву 11.11.2020 представник [PERSON] адвокат Смакула Ю.П. подав суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об?єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60,61 СК України. Вказує на те, що [PERSON] був фізичною особою-підприємцем та здійснював підприємницьку діяльність із 17.07.1995 р. В процесі здійснення підприємницької діяльності було набуто ним у власність спірний магазин, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 116,4 кв.м., що розміщений на відповідній земельній ділянці, площею 0,15 гр. кадастровий номер 611010000007004003. З метою розвитку підприємницької діяльності, відповідачем, як суб?єктом підприємницької діяльності, у 2008 році, укладено кредитний договір із ЗАТ КБ «Приватбанк», для відповідного облаштування приміщення магазину. Весь тягар як придбання, облаштування магазину, а також виконання зобов?язання з повернення кредитних коштів, ніс відповідач, як фізична особа-підприємець. Отже вважає, що [PERSON] придбав спірний магазин, як фізична особа - підприємець в межах здійснення ним підприємницької діяльності. Відтак вважає, що до спірного майна не слід застосовувати режим права спільної сумісної власності, передбачений ст. 60 СК України. Позивач відповіді на відзив не подавав. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.11.2024 у даній справі відкрито провадження за правилами загального провадження. Ухвалою від 05.03.2021 року у даній справі призначено комплексну судову оціночно будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, провадження у даній справі зупинено. Ухвалою судді від 19.06.2024 поновлено провадження у даній справі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.09.2024 зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із спільного майна подружжя - до залучення до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] . Ухвалою судді від 14.06.2025 поновлено провадження у даній справі. Ухвалою від 17.06.2025 у даній справі залучено [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у якості правонаступників сторони відповідача [PERSON] , який помер [INFO] . 08.09.2025 закрито підготовче судове засідання у даній справі та призначено її до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Федчишин Г.С. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю, та просить суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали та проти їх задоволення не заперечили. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. ІІ. Мотивувальна частина 1.Фактичні обставини, встановлені судом [PERSON] та [PERSON] із 10 серпня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2019 року, розірвано. Згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №152 від 23.02.2005 року «Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди», вирішено оформити право власності за суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] на будівлю продовольчого магазину, загальною площею 116,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 24 лютого 2005 р. Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації видано Свідоцтво про право власності на будівлю продовольчого магазину, загальною площею 116,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №198940196 від 04.02.2020, за [PERSON] , на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 24.02.2005 виконкомом Тернопільської міської ради, рішення №152 від 23.02.2005 р., зареєстрована будівля продовольчого магазину, по [ADDRESS] . Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Брикса Т.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2496, [PERSON] купила у [PERSON] земельну ділянку, площею 0,15 га., розташовану в с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 01 квітня 2009 року Управлінням Держкомзему у Тернопільському районі видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №339976, згідно якого [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 17.09.2008 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Брикса Т.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2496, є власником земельної ділянки, площею 0,15 га, розташованої в с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010964401770. Рішенням виконавчого комітету Плотицької сільської ради №72 від 24 вересня 2008 року «Про надання дозволу на переоформлення та внесення змін в будівельний паспорт», надано дозвіл [PERSON] переоформити та внести зміни в будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] та належить її на праві приватної власності згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 вересня 2008 року ВКТ №405165; надано дозвіл [PERSON] на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] . 30 листопада 2012 року Відділом містобудування та архітектури Тернопільської районної державної адміністрації видано [PERSON] паспорт на індивідуальний житловий будинок в [ADDRESS] . Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №339976. 07 грудня 2012 року [PERSON] звернулася до Держбудінспекції м. Тернополя із повідомленням про початок виконання будівельних робіт індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 24 лютого 2005 р. Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації видано Свідоцтво про право власності на будівлю продовольчого магазину, загальною площею 116,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №198940196 від 04.02.2020, за [PERSON] , на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 24.02.2005 виконкомом Тернопільської міської ради, рішення №152 від 23.02.2005 р., зареєстрована будівля продовольчого магазину, по [ADDRESS] . Як вбачається із копії поземельної книги відділу Держгеокадастру у м.Тернополі на земельну ділянку номер 6110100000:07:004:0031 по [ADDRESS] , її власником зазначено [PERSON] , яка належить останньому на праві приватної власності. Таким чином, суд вважає, що оскільки спірне приміщення продовольчого магазину, загальною площею 116,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер 6110100000:07:004:0031 по [ADDRESS] , площею 0,0150 га із цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг набуті під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, відтак, суд вважає, що зазначені об`єкти нерухомості слід визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] із часткою кожного із них по 1/2. Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи №259/260/261/262//24-22 від 10.06.2024, наданого на виконання ухвали суду від 04.01.2024: дійсна (ринкова) вартість земельної ділянки, площею 0,1500 га з кадастровим номером 6125286800:02:001:0442 в селі Плотича Тернопільського району, станом на день проведення обстеження, визначена порівняльним підходом, становить 479 730 (чотириста сімдесят дев?ять тисяч сімсот тридцять) гривень; дійсна (ринкова) вартість будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] , загальною площею 116,4 кв.м., станом на момент проведення експертизи, визначена порівняльним підходом, становить 3 115 910 гривень; дійсна (ринкова) вартість земельної ділянки площею 0,0150 га, кадастровий номер 6110100000:07:004:0031 по [ADDRESS] , станом на день проведення дослідження, визначена порівняльним підходом, становить 1 160 570 (один мільйон сто шістдесят тисяч п?ятсот сімдесят) гривень Враховуючи, що земельна ділянка площею 0,1500 га з кадастровим номером 6125286800:02:001:0442 з незавершеним будівництвом на даній земельній ділянці в селі Плотича Тернопільського району та земельна ділянка, площею 0,0150 га, кадастровий номер 6110100000:07:004:0031 по [ADDRESS] з будівлею продовольчого магазину по [ADDRESS] , загальною площею 116,4 кв.м. різні об?єкти, тому виділити їх в натурі без спільного користування можливо. При розгляді варіанту поділу 1-го поверху продовольчого магазину по [ADDRESS] , експерт зазначає, що для обох співвласників надати у корастувания приміщення побутові, санвузли, паливну, а також розділили приміщення торгового залу з забезпеченням найменшої ширини проходу, яка повинна бути не меншою 2,0 м., відповідно до ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі» неможливо. На розгляд суду пропонується Варіант №1 поділу будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] . При поділі будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] , будинок [ADDRESS] по 1/2 частині, згідно Варіанту №l відступ від ідеальних часток становить: - для одного співвласника 1/2 частки будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] становить 101/200 і більша від належної частки на 16 061,0 гривню;- для другого співвласника 1/2 частки будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] становить 99/200 і менша від належної частки на 16 061 гривню. Допитаний в судовому засіданні, в якості спеціаліста, експерт [PERSON] підтвердив складений ним висновок. Згідно актового запису про смерть №1259 від 10.07.2024 року, [PERSON] помер [INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина. Як вбачається із копії свідоцтва про народження № [NUMBER] , батьками померлого [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно із повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 06.01.2025, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 20.11.2024, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Скідан О.Є. заведено спадкову справу після смерті [PERSON] №13/2024 за заявами батьків померлого - [PERSON] від 16.12.2024, [PERSON] від 16.12.2024, а також дітей [PERSON] від 03.01.2025, [PERSON] від 20.11.2024, які належать до спадкоємців за законом відповідно до ст.1261 ЦК України. 2.Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У статті 61 СК України визначено об`єкти права спільної сумісної власності. Тлумачення статей 60, 61 СК України дає підстави для висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо; вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), аб о реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно із частинами 1, 2 статті 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У частині третій статті 358 ЦК України зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми, виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до частини першої статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Однак, якщо один із співвласників бажає поділу майна в натурі, а інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними, цей співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» констатував, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання, до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року у справі № 523/8641/15 (провадження № 61-9085сво21) зроблено висновок, що якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, то наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя, не припиняє іпотеку. Спільна сумісна власність подружжя припинена шляхом перетворення у спільну часткову власність. Тобто колишнє подружжя залишаються співвласниками майна, що є частковою спільною власністю, право власності до іншої особи не перейшло, а змінено вид спільної власності. У разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем. Такий висновок узгоджується із положеннями статті 17 Закону України «Про іпотеку», в якій визначено підстави припинення іпотеки, якими є, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним (частина перша), а також передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя). Оскільки Законом України «Про іпотеку» не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як визначення часток подружжя у спільному сумісному майні, то поділ майна подружжя у такий спосіб не припиняє іпотеку й відповідно не порушує прав іпотекодержателя. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 311/491/18 (провадження № 61-4637св19) зазначено, що положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, у тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц (провадження № 61-33246св18), від 03 червня 2020 року у справі № 201/6412/17 (провадження № 61-27532св18), від 04 листопада 2020 року у справі № 304/260/19 (провадження № 61-7979св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 2-4481/08 (провадження № 61-843св19), від 19 травня 2021 року у справі № 753/4368/13-ц (провадження № 61-13169св20), від 21 грудня 2021 року у справі № 640/12604/16-ц (провадження № 61-803св21), від 02 червня 2022 року у справі № 522/26382/15 (провадження № 61-8100св21), від17 січня 2024 року у справі № 638/5481/20 (провадження № 61-2429св23).» Згідно з нормами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Враховуючи наведе, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності подружжя, поділ його та виділ частки із спільного майна подружжя слід задовольнити частково, визнавши будівлю продовольчого магазину по [ADDRESS] , загальною площею 116,4 кв.м. та земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:07:004:0031 по [ADDRESS] , площею 0,0150 га із цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Провести поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] , загальною площею 116,4 кв.м. та земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:07:004:0031 по [ADDRESS] , площею 0,0150 га із цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] , загальною площею 116,4 кв.м. та частки земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:07:004:0031 по [ADDRESS] , площею 0,0150 га із цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг. Виділити у рахунок частки [PERSON] у спільному майні подружжя, а саме 1/2 частки будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] , загальною площею 116,4 кв.м. приміщення другого поверху будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] , а саме (2-1 коридор, площею 5,5 кв.м., вартістю 147230 грн.; 2-2 туалет площею 1,5 кв.м., вартістю 40153 грн; 2-3 ванна площею 4,2 кв.м., вартістю 112430 грн.; 2-4 кабінет площею 36,2 кв.м., вартістю 969037 грн., 2-5 побутове приміщення 10,2 кв.м., вартістю 273044 грн., всього 1 541 894 грн.), яка становить 99/200 частки згідно додатку №2 Варіанту 1 до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи від 10.06.2024 №259/260/261/262/24-22 та менша від належної частки на 16061 гривню. Приміщення першого поверху будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] , а саме (1-1 торговий зал, площею 51,1 кв.м., вартістю 1367895 грн.; 1-2 коридор площею 1,8 кв.м., вартістю 48184 грн; 1-3 побутове приміщення площею 2,5 кв.м., вартістю 66922 грн.; 1-4 паливна площею 2,6 кв.м., вартістю 69600 грн., 1-5 туалет площею 0,8 кв.м., вартістю 21415 грн., всього 1574016 грн.), яка становить 101/200 частки згідно додатку №2 Варіанту 1 до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи від 10.06.2024 №259/260/261/262/24-22 та більша від належної частки на 16061 гривню, вважати виділеними у якості 1/2 частки [PERSON] , який помер [INFO] у спільному майні подружжя вказаної будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] , визнавши право власності на них у порядку спадкування за законом за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Стягнути із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у користь [PERSON] компенсацію вартості частки у будівлі продовольчого магазину по [ADDRESS] у розмірі 16 061 грн., тобто по 4015 грн., із кожного. Визнати право власності на частку земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:07:004:0031 по [ADDRESS] , площею 0,0150 га із цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, яка належала подружжю [PERSON] , який помер [INFO] у порядку спадкування за законом за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:07:004:0031 по [ADDRESS] , площею 0,0150 га із цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , без поділу її в натурі. Задовольняючи позов частково, суд враховує думку відповідачів, які є правонаступника [PERSON] відістності у них заперечень щодо статусу спірного нерухомого майна, набуття його позивачем та [PERSON] під час укладення шлюбу та віднесення його до спільної сумісної власності подружжя. При чому, доказів про те, що спірне нерухоме майно використовувалось [PERSON] , як фізичною особою-підприємцем під час здійснення ним підприємницької діяльності суду відповідачами не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у користь [PERSON] сплачений нею судовий збір у розмірі 10510 грн.. за подання позову, тобто по 2627 грн.. 50 коп., а також 15788 грн.. 12 коп. вартості проведеної судової будівельно-технічної експертизи, тобто по 3 947 грн.. 03 коп., із кожного. На підставі наведеного,

Outcome: partial