Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ, вул.. Велика Василівська, 58) про визначення місця проживання дітей, в якому просила: визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 15 квітня 2022 року Позивачка та [PERSON] , [INFO] (далі також - Відповідач) уклали шлюб, актовий запис № 66, про що Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , про що 29 серпня 2017 року складено відповідний актовий запис № 1140 та Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] у сторін народилась донька, [PERSON] , про що 05 січня 2021 року складено відповідний актовий запис № 19 та Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Спільне життя у сторін не склалося через різні характери, різні погляди на життя, у зв`язку з чим наразі у суді перебуває справа № 754/11783/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Тож виникла необхідність у визначенні місця проживання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, Позивачкою по справі. Дочка, [PERSON] , після розірвання стосунків між сторонами проживає разом з матір`ю, яка приділяє їй достатньо уваги, піклується про її здоров`я, займається духовним, фізичним, моральним та культурним розвитком, забезпечує всім необхідним та матеріально утримує. Варто відзначити, що син, [PERSON] є інвалідом, має хронічне психічне захворювання - синдром дауна та протягом всього свого життя проживав та перебував поруч з матір`ю. Мати піклується про нього, доглядає, водить до лікарів, займається культурним, духовним та моральним розвитком, навчанням, матеріально утримує та забезпечує всім необхідним. Мати знає все про хворобу сина, вміє за ним правильно доглядати, знає коли і до яких лікарів його потрібно водити, загалом є компетентною і повністю розуміється на необхідному догляді за хворою дитиною. Це є надзвичайно важливим, оскільки за хлопчиком потрібен саме постійний та безперервний догляд, а головне - своїми діями не нашкодити дитині. Хлопчик спостерігається та обліковується в медичному закладі - КНУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Голосїївського району м. Києва, має заключену декларацію з лікарем та відповідно до неї законним представником пацієнта є саме мати, тобто Позивачка по справі. Це також доводить той факт, що саме мати більше опікується та розуміється на здоров`ї хворого сина. Необхідно також приймати до уваги той факт, що зважаючи на вік та здоров`я дітей, їм безумовно потрібна материнська турбота, оскільки між дітьми та матір`ю з самого народження існує тісний зв`язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у фізичному та емоційному розвитку дітей. Позивачка по справі є фізичною особою-підприємцем, основними видами діяльності якої є надання в оренду власного нерухомого майна та допоміжна діяльність у сфері освіти. Позивачка має у власності 4 квартири, в одній вона проживає з дітьми, а інші три буде здавати в оренду та отримувати за це грошові кошти, що забезпечить їй пасивний дохід та в неї буде достатньо вільного часу, щоб доглядати за дітьми. У зв`язку з початком нового навчального року Позивачка планує надавати приватні уроки з математики, таким чином ще одним джерелом доходу буде репетиторство. Важливим є той факт, що графік роботи вона може скласти індивідуальний та зручний для себе, щоб робота ні в якому разі не заважала догляду за дітьми. Натомість Відповідач по справі, наразі ніде не працює та немає жодного джерела доходу, що ставить під сумнів його можливість забезпечувати дітей, оплачувати дороговартісні обстеження та ліки. Як вже зазначалось, наразі триває процедура розірвання шлюбу між батьками дитини, тож вони проживають окремо. Обоє дітей після розірвання стосунків між сторонами по справі, залишились проживати разом з матір`ю. Батько дитини два тижні тому забрав сина на деякий час до себе, та обіцяв за декілька днів повернути сина матері. Втім до цього часу батько не повертає дитину, більше того, він не пускає матір бачитись із сином, перешкоджає їх спілкуванню та будь якому контакту. За весь цей час матері вдалося лише раз побачити дитину вдома у батька (забрати сина назад додому він не дав), за адресою [ADDRESS] . Дитина була в занедбаному стані, голодна, в брудному одязі, батько зовсім за нею не доглядав. Однак варто взяти до уваги, що дитина є інвалідом і до нього потрібен особливий підхід, надзвичайна увага та постійний догляд. 22.08.2024 року, коли мати вкотре приїхала за адресою проживання батька, останній не впустив її до помешкання, навіть побачитись із сином не дав. Мати викликала на місце події працівників правоохоронних органів, однак такі не приїхати. У зв`язку з чим мати написала заяву до поліції. Дане звернення було зафіксовано органами поліції, про що видано талон- повідомлення єдиного обліку № 41723. Таким чином, батько абсолютно безвідповідально ставиться до догляду за сином, який наразі перебуває в нього, не дбає про нього належним чином, не приділяє йому достатньої уваги та не опікується його здоров`ям, що в свою чергу може нашкодити його здоров`ю. Дочкою, яка зараз перебуває з матір`ю, він не цікавиться, не піклується про стан здоров`я дівчинки, її фізичний, моральний та духовний розвиток, не бере участі у вихованні, не проявляє бажання з нею зустрітися, поспілкуватися. Така поведінка і ставлення батька до дітей негативно впливає на них, негативно позначається на самоствердженні дітей як молодих особистостей та сприяє їх душевним переживанням. Натомість Позивачка має тісний емоційний та психологічний зв`язок з дочкою та сином, та створила всі необхідні умови для їх життя та розвитку в сприятливому, благонадійному та безпечному середовищі поряд з люблячою та турботливою мамою. Позивачка відповідально та сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує всі необхідні житлово-побутові умови, піклується про дітей та займається їх всебічним розвитком, матеріально утримує, судимостей не має. Ухвалою від 27 серпня 2024 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 09 вересня 2025 року позивачем подано уточнену позовну заяву, яка було прийнята судом до розгляду як письмові пояснення по суті спору. 11 вересня 2026 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову та зазначає, що категорично не погоджується із викладеними в позові обставинами, які не відповідають дійсності та умисно вводять в оману суд: Так, в своєму позові [PERSON] зазначає, що: «….. [PERSON] є інвалідом, має хронічне психічне захворювання - синдром дауна та протягом всього свого життя проживав та перебував поруч з матір`ю ….», проте це є відвертою неправдою та цинічним введенням в оману суд, оскільки син Позивача та Відповідача - [PERSON] [INFO] у зв`язку з наявними в нього діагнозами та станом здоров`я, потребуючи постійного спеціального догляду та медичного лікування у період з 04.10.2017 року по березень 2022 року постійно перебував у спеціалізованому закладі Київському міському будинку дитини "БЕРІЗКА" а в подальшому у зв`язку із воєнними діями з березня 2022 року по [INFO] в КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини». (Виписка з історії розвитку дитини із зазначенням часового проміжку та місць перебування додається) Іншим хибним твердженням позивача є те, що саме мама «більше опікується та розуміється на здоров`ї хворого сина», оскільки під час спільного проживання і батько і мати в рівній мірі приймали участь в догляді за хворою дитиною, а після того, як батько з сином переїхали, мати стала всіляко чинити перешкоди в наданні належного медичного обслуговування сину. Так, батько дитини [PERSON] з метою забезпечення сину проходження курсу реабілітації в реабілітаційному центрі «Місто добра», який порадили представники служби у справах дітей та сім`ї Голосіївського району звернувся до лікаря педіатра КНУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Голосіївського району м. Києва з [PERSON] (де укладена декларація) з проханням видати електронне направлення на отримання паліативних послуг, проте таке направлення було одразу ж скасовано Позивачем через електронну систему Хелсі, оскільки декларація з лікарем [PERSON] була укладена в інтересах сина на ім`я [PERSON] . Після цього Відповідач звернувся до Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4" Деснянського району м. Києва (за місцем свого нового проживання з дитиною) для укладення нової декларації з лікарем [PERSON] . З метою оформлення сина на реабілітацію 23.08.2024 Відповідач отримав нове направлення №6064-1832-3266-33-48 від зазначеного лікаря на послугу - [PERSON] допомога (додається), проте, цього ж дня до керівництва Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4" Деснянського району м. Києва зі скаргою прибула [PERSON] , влаштувала скандал та заявила що категорично проти направлення дитини на реабілітацію до реабілітаційного центру «Місто добра», вимагала анулювання направлення та розірвання медичної декларації, внаслідок чого така декларація та направлення були анульовані. Окрім того [PERSON] категорично відмовилась надавати батькові [PERSON] інші необхідні медичні документи, які до цього часу перебувають в її розпорядженні, а саме: індивідуальну програму реабілітації та висновок ЛКК. З приводу означених фактів Відповідач був вимушений з відповідними заявами звернутись до Служби у справах дітей Голосіївського району міста Києва (Копії заяв додаються до відзиву) Вигадками та наклепом є висловлене твердження позивача про те, що «….батько два тижні тому забрав сина на деякий час до себе та обіцяв за декілька днів повернути сина матері. Втім до цього часу батько не повертає дитину…..За весь час матері вдалось лише раз побачити дитину вдома у батька. Дитина була в занедбаному стані, голодна, в брудному одязі, батько зовсім за нею не доглядав….». Означені твердження не підтверджуються жодним долученим до позову доказом, більш того спростовуються Актом обстеження умов проживання дитини складеного Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації за адресою батька: [ADDRESS] для виховання та розвитку дитини створені належні умови, дитина забезпечена всім необхідним. (Акт додається до відзиву) Подружнє життя у родини не склалось через різні характери, погляди на життя та виховання дітей. З метою збереження нервової системи та психічного здоров`я дітей, щоб останні не чули та не приймали участі в сварках які все частіше провокувала [PERSON] батько був вимушений забрати сина та піти. Причиною сварок та конфліктів переважно був стрес Відповідача та нервовий стан в якому вона перебувала у зв`язку з необхідністю догляду за хворою дитиною. На початку серпня 2024 року позивач забрав сина [PERSON] та переїхав разом із ним Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.09.2024 3 проживати в квартиру до своїх батьків. За спільною домовленістю між батьками на той час було визначено, що син [PERSON] проживатиме з батьком а донька [PERSON] проживатиме з матір`ю, про що батьками за спільною домовленістю було складено письмову заяву в день переїзду, яка підписана позивачем та відповідачем по справі, додається до відзиву. Викладені в позові обставини з огляду на долучені відповідачем докази є нічим іншим аніж спробою Позивача задовольнити свої амбіції і звести рахунки з відповідачем а не дії в інтересах дитини. Окрім того, як стало відомо Відповідачу від представників Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївського району, Позивач в серпні 2024 року написала власноручну заяву про відмову від дитини - [PERSON] , що аж ніяк не узгоджується з позицією люблячої матері. Така заява зберігається в Службі у справах дітей, і за інформацією співробітників буде надана до суду в разі її витребування судом. Такі дії матері не можуть свідчити про турботу за станом здоров`я дитини, а лише підтверджують спекуляцію сином задля помсти Відповідачу який вимушено пішов з дому разом із сином, та свідчать про егоїстичну поведінки по відношенню як до дитини так і до відповідача, що підтверджується в тому числі скрін шотами листування в месенджерах між Позивачем та Відповідачем, Позивачем та родичами Відповідача. Поряд з цим зазначаємо, що в квартирі за адресою місця проживання Позивача, матері дітей, проживають два домашні коти, шерсть від яких негативно впливає на стан здоров`я сина [PERSON] . Донька [PERSON] під час роботи своєї матері (занять репетиторством) залишається сама в кімнаті з хворим братиком [PERSON] , що може мати фатальні наслідки для останнього внаслідок безпечності дитини яка хоче гратися, стрибати та проявляти іншу активність без нагляду дорослого. Зменшення обсягу спілкування з дочкою є виключно наслідком наявного конфлікту між Позивачем та Відповідачем, а не небажанням батька спілкуватись з дочкою. Посилання заявника на небажання батька спілкуватися із дочкою і відсутність зацікавленості в її житті та вихованні не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт із батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. Відповідач [PERSON] не судимий, до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, порядок здійснення догляду за дитиною Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.09.2024 4 інвалідом знає і належно його виконує, за місцем проживання характеризується позитивно, є фізичною особою підприємцем, надає приватні уроки з математики, та інших предметів школярам та студентам, виконує іншу надомну роботу у вільний час, спроможний матеріально забезпечувати як себе так і дитину [PERSON] , з яким наразі проживає (докази додаються до позову). Враховуючи, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на необхідність визначення місця проживання дітей із нею саме в інтересах дітей, недоведеність позовних вимог підстави для задоволення позову на переконання відповідача відсутні. 24.09.2024 року відзив прийнятий до розгляду. 16.09.2024 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, в якому позивач зазначила, що Відповідач зазначає, що Позивач вводить Суд в оману, втім це не відповідає дійсності. Після подання позовної заяви, до Суду також була скерована уточнена позовна заява, в якій сторона Позивача зазначає про дещо двозначне формулювання фрази « [PERSON] . ... все життя проживав та перебував поруч з матір`ю» та пояснює, що малось на увазі наступне: з дитинства через медичні показання хлопчик був розміщений до дитячого закладу «Берізка», втім мати постійно його навідувала та піклувалася, привозила ліки та одяг, тим самим перебувала поруч з сином, а вже з 08.05.2024 року мати дитину забрала з дитячого закладу та він постійно проживав разом з нею в її квартирі ( [ADDRESS] ), допоки батько 08.08.2024 року не забрав його. Мати справді більше розуміється на догляді за хворим сином, оскільки лише мати, під час того як дитину 08.05.2024 року забирали з КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» проходила курси годування дитини через зонд, а батько навіть в руки його не взяв. Також Відповідачем була написана заява про відмову від оформлення державних виплат на нього, із зазначенням того, що цими питаннями буде займатись мати дитини, [PERSON] . Що в свою чергу доводить, що саме мати більше опікується сином. Мати хоче безпосередньо брати участь у вихованні та піклуванні за сином, саме тому заперечує проти розміщення дитини до Благодійного Фонду «Місто Добра», який знаходиться аж в місті Чернівці, що дуже далеко від Києва. На думку Позивачки, батько хоче віддати сина до БФ «Місто Добра» не через хороші умови реабілітації та лікування, а для того, щоб за ним доглядали інші люди, а він, маючи завдяки сину-інваліду відстрочку від військової служби, перебуватиме в місті Києві. Варто відзначити, що місті Києві та неподалік нього також є центри, куди можна звернутися і проходити реабілітацію, при цьому перебуваючи поруч з дитиною, мати можливість постійно її навідувати. Крім того, раніше сторонам вже пропонували віддати сина на реабілітацію саме в БФ «Місто Добра», але батьки разом відмовлялись, втім зараз чомусь Відповідач раптово змінив свою думку. Як вже зазначалось і в уточненій позовній заяві, саме завдяки оформленню опіки над сином [PERSON] у Відповідача є відстрочка від військової служби, тому наразі він вдає, до всіма способами піклується про сина. Адже від народження він взагалі його не визнавав, не був записаний його батьком (до моменту, поки не почалось повномасштабне вторгнення) та не дав дитині своє прізвище (первинне свідоцтво про народження раніше долучалось до справи разом з матеріали уточненої позовної заяви). Опіка над сином-інвалідом є можливістю для батька не бути мобілізованим, адже повістку від ТЦК він вже отримував. Важливим є той факт, що до ТЦК батько ходив лише з сином-інвалідом, стояв там по декілька годин в черзі, що безперечно йшло не на користь дитині, і лише для того, аби його не забрали. Це показує як насправді батько відноситься до сина, і чому наразі він нібито піклується та переживає за нього. Варто відзначити, що у сторін почався важкий період у стосунках, і коли Відповідач вирішив взяти паузу, зібратись з думками і деяким час пожити окремо, він пішов з дому, а за кілька днів взяв сина до себе, про що і написана розписка, додана Відповідачем. Однак на той час питання розлучення ще не постало, і Відповідач до 16.08.2024 року мав повернутися в сім`ю, повернути дитину матері. Вже потім батько почав чинити перешкоди у спілкуванні матері та сина, не пускати її до квартири, не давати можливості іншим чином побачити дитину. Відмова від дитини про яку зазначає Відповідач є недійсною, оскільки не оформлена належним чином, не засвідчена нотаріально, і стосувалась така заява обох батьків, однак Позивачка відкликала її наступного дня після написання. 06.09.2024 року дитина, [PERSON] , каретою швидкої медичної допомоги був доставлений до КНП "Київська міська дитяча клінічна лікарня № 2" за адресою м. Київ, проспект Алішера Навої, 3, причиною чому став неправильний догляд та годування дитини, внаслідок чого після поставлення батьком шлунково-кишкового зонду у нього з шлунку з`явились кров`янисті виділення. Постає питання, яким чином батько доглядав за дитиною, кормив його що це в результаті призвело до госпіталізації дитини? Чому сторона Відповідача у відзиві замовчує факт того, що дитина потрапила до лікарні через ці причини? Про те, що [PERSON] потрапив до лікарні, Відповідач повідомив Позивачці лише під вечір наступного дня. Вона одразу приїхала в лікарню, де їй навіть не хотіли давати історію хвороби. З викликом правоохоронних органів їй все ж таки вдалось ознайомитись з медичною документацією. Позивачка виявила, що у сина під час госпіталізації був дуже низький гемоглобін, його стан був важкий, і це все спричинене неправильним доглядом батька. У Позивачки виникли підозри, що Відповідач своїми діями навпаки хотів нашкодити оту, тож написала про де заяву до поліції. Також в Медичній карті стаціонарного хорового № 9915 [PERSON] постійним місцем проживання було вказано невідому раніше матері адресу - [ADDRESS] . Незрозуміло, що це за квартира, хто там проживає, які там побутові та санітарні умови та на яких підставах батько вказав це постійним місцем проживання інтини. Позивачка кожного дня навідувалась до дитини в лікарню, оплатила всі аналізи та ліки, шукала і купувала важкодоступні суміші для годування, годувала самостійно дитину. Одного разу приїхавши до лікарні, мати виявила, що батько залишив дитину на твого батька, тобто дідуся, який навіть годувати його не вміє і при цьому [PERSON] був голодний. Про це свідчать також пояснення сусідки по палаті. [PERSON] не одноразово писала заяви на ім`я директора КПК «КМДКЛ №2» з приводу того, що хоче забрати [PERSON] після виписки, що батько за ним не слідкує та не доглядає, і перешкоджає також їй в цьому. Одного дня мати залишилась на ніч в лікарні, доглядала дитину, вночі кормила його на відміну від батька. Наступного для між сторонами стався конфлікт, під час якого Відповідач побив Позивачку, наніс їй тілесних ушкоджень і це все відбулось на очах у сина [PERSON] . Позивачка звернулась за медичною допомогою внаслідок домашнього насильства. Цього ж дня вона також хотіла залишитись на ніч в лікарні, однак І під впливом Відповідача, охорона її вигнала. Крім того, Позивачка звернулась до служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з заявами про те, що Відповідач вводить їх в оману надаючи неправдиву адресу проживання, про те, що в лікарні їй не дозволяють цілодобово бути з дитиною, про те, що [PERSON] перебуває в небезпеці, бо батько неправильно годує і не доглядає належним чином, внаслідок чого лише за місяць перебування дитини з батьком він був госпіталізований до лікарні, а також повідомила про факт домашнього насильства Відповідача щодо неї. Про факт домашнього насильства Позивачка повідомила і службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації шляхом направлення відповідного листа поштою. Смс-повідомлення, скріншоти яких надає Відповідач не є допустимими доказами, оскільки не підтверджують того, хто і кому їх писав, повідомлення вирвані з контексту, представлені лише деякі фрагменти. Випадки, про які зазначає Відповідач, коли донька [PERSON] та син [PERSON] залишаються наодинці в кімнаті не підтверджуються належними доказами, та є лише словесними твердженнями. Крім того, донька [PERSON] ходить в дитячий садочок, де проводить значну частину дня. В Позивачки є батьки, тобто бабуся та дідусь, які за необхідності також можуть допомогти та посидіти з дітьми. Таким чином, син та донька постійно знаходяться під наглядом і перебувають у безпеці. В Позивачки є велика власна квартира, 72 м2 (порівняно з квартирою Відповідача, де крім нього проживають і його батьки), належні умови проживання, чисто, є всі необхідні предмети побуту, що підтверджується Актом обстеження умов проживання, тому твердження про шерсть і погані умови є неправдивими). Також Відповідач зазначає, що сварки частіше провокувала [PERSON] , однак це не відповідає дійсності. Сварки відбувались через те, що батьки Відповідача постійно давали свої поради, розповідали як треба робити і всіма іншими способами втручались в їх подружнє життя. Вона все життя працювала та забезпечувала їх сім`ю навіть тоді, коли чоловік не мав роботи. Саме вона навчила йото математиці і зараз вій займається репетиторством навіть не маючи відповідної освіти. Тобто йото ФОН є сумнівним, і взагалі невідомо як без освіти можна навчати. 24.09.2024 року відповідь на відзив прийнята до розгляду. 20.09.2024 року [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач зазначив, що зважаючи на недостовірність викладених у відповіді на відзив обставин вважаємо за необхідне подати свої заперечення з підстав нижче зазначених. Аргумент 1. Жодних "уточнених позовних заяв" ані відповідачем за первісним позовом [PERSON] ані його представником адвокатом Матківським Т.О. не отримувалось, докази отримання позивачем не надано, крім того направлення позивачем уточненої позовної заяви ЦПК України не передбачено. Аргумент 2. Твердження позивача про те що саме мати більше розуміється на догляді за сином спростовується тим, що з серпня 2024 року батько здійснює абсолютно самостійний догляд за хлопчиком в тому числі і його годування через зонд. Забирали дитину з КНП "Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини" батьки разом, що буде підтверджено показаннями свідків, як разом здійснювали і відвідування [PERSON] у закладах де він перебував. Твердження про те що заперечення матері щодо влаштування [PERSON] в "Місто добра" пов`язано із розташуванням закладу далеко від м. Києва, не відповідає дійсності оскільки зі слів самої позивачки її дійсним наміром є "забрати дитину від батька та передати до дитячого будинку", що також буде підтверджено показаннями відповідних свідків під час допиту в судовому засіданні. Аргумент 3 Факт того, що позивач відкликала свою заяву про відмову від дитини із Служби у справах дітей не спростовує факту її написання нібито люблячою матір`ю, і висвітлює її дійсні наміри щодо дитини в цілому. Щодо тверджень позивача, що така заява стосувалась "обох батьків" спростовується тим, що батько такої заяви не підписував і не уповноважував [PERSON] на написання такої заяви від свого імені. Окрім того, після повідомлення про існування такої заяви від Служби у справах дітей, батько [PERSON] заявив що не збирається відмовлятись від дитини, що і стало підставою для відкликання заяви [PERSON] . Аргумент 4. У зв`язку з наявними діагнозами хлопчика які стали підставою для погіршення його самопочуття, батько з дитиною були дійсно госпіталізовані до КНП "КМДКЛ №2" з місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується викликом швидкої медичної допомоги саме за цією адресою, і доставку їх до лікарні саме з [ADDRESS] . Під час оформлення дитини в лікарню медичним персоналом було помилково зазначено адресу: [ADDRESS] , про що в подальшому було внесено відповідні зміни у карту медичного хворого (фотокопія додається). Батько не перевіряв заповнену медичними працівниками картку медичного хворого в частині адреси оскільки був зайнятий дитиною та її самопочуттям. Щодо тверджень про госпіталізацію хлопчика внаслідок неправильного догляду батьком та ще й умислом останнього зашкодити дитині є абсурдними і свідчать про психо-емоційну не стабільність позивача, оскільки приїхавши в лікарню [PERSON] були надані роз`яснення лікарів, що після відповідних обстежень та медичних досліджень стану хлопчика гемоглобін останнього при госпіталізації знаходився в межах норми, а кишківник [PERSON] пошкоджений не був, тобто госпіталізація була пов`язана виключно з наявними до цього діагнозами. Такі твердження Відповідача підтверджуються відповідними медичними довідками а також будуть підтверджені в судовому засіданні представником третьої особи КНП "КМДКЛ №2", яка надасть ґрунтовні пояснення щодо стану хлопчика в момент госпіталізації, причини госпіталізації та обставини за яких відбувалось лікування. Позивачка дійсно навідувалась в лікарню, умисно створювала конфліктні ситуації, провокувала скандали та штучно виявляла турботу вимагаючи від лікарів надати хоч щось для придбання сину, проте така "турбота" була зумовлена виключно необхідністю надати якісь докази до суду щодо участі у лікуванні дитини, оскільки батько [PERSON] самостійно забезпечував перебування [PERSON] в лікарні, допомоги матері не просив та не потребував, все необхідне купував власним коштом (копії чеків та квитанцій додається). Щодо поведінки [PERSON] в лікарні та умисних провокацій надаємо лист, отриманий на адвокатський запит від КНП "КМДКЛ №2" за підписом в.о. директора закладу, який є неупередженою особою щодо обох батьків проте чітко зазначає, що саме [PERSON] провокувала конфлікти, та порушувала лікарняний режим. Свідчення сусідки по палаті, на які посилається позивач є недостовірними та спростовуються самою ж сусідкою по палаті [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] (відповідні пояснення цієї особи долучені до цих заперечень). Такі нібито "свідчення" були написані [PERSON] внаслідок тиску на неї [PERSON] , яка кричала, заважала в палаті лікуванню дитини [PERSON] та фактично змусила останню написати "свідчення" під свою диктовку. В разі необхідності [PERSON] може бути викликана та допитана в судовому засіданні в якості свідка, де повідомить Суду дійсні обставини написання своїх заяв та про поведінку [PERSON] . Аргумент 5. На розгляді в Дніпровському районному суді м. Києва перебуває адміністративна справа № 755/16175/24 (головуючий суддя [PERSON] ) про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення насильства у сім`ї . Дитина поруч з емоційно нестабільною особою [PERSON] перебуватиме в постійній небезпеці, вона не цікавиться дійсним станом дитини а з метою помсти чоловіку за усіляку ціну бажає штучно створювати вигадані докази шляхом численних необґрунтованих звернень до поліції та Служби у справах дітей. Відповідач ніколи не завдавав жодних тілесних ушкоджень позивачці, не бив її і не чинив ніякого іншого насильства. Як вбачається з медичної документації долученої самою позивачкою в неї відсутні видимі тілесні ушкодження та видимі патології. В наслідок численних необґрунтованих звернень до поліції, на підставі пояснень працівників медичної установи де відбувались події поліція склала протокол про адміністративне правопорушення на [PERSON] . В решті доводів викладених у запереченнях на відзив, вважаємо за необхідне вказати що то є виключно суб`єктивними судженнями позивачки, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а враховуючи систематичне викривлення дійсних обставин справи з метою введення в оману Суду та інших органів вважаємо, що її явка до суду має бути визнана судом обов`язковою. 24.09.2024 року заперечення на відповідь на відзив прийняті до розгляду. 11.09.2024 року, одночасно з відзивом відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та способу участі у вихованні, в якому позивач просив: визначити місце проживання [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] , а доньки [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] ; визначити спосіб участі батька у вихованні дочки [PERSON] шляхом встановлення наступного графіку побачень та зустрічей батька [PERSON] з дочкою [PERSON] : кожний ІІІ тиждень місяця з 13:00 год суботи до 20:00 год неділі, десять днів влітку поспіль, для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, п`ять днів взимку поспіль для сумісного відпочинку за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, необмежене спілкування по мобільному телефону та іншими засобами комунікації. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані наступним. [INFO] під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , про що 29.08.2017 складено відповідний актовий запис №1140 та Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] , під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у сторін народилась донька, [PERSON] , про що 05.01.2021 складено відповідний актовий запис №19 та Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Подружнє життя у родини не склалось через різні характери, погляди на життя та виховання дітей. З метою збереження нервової системи та психічного здоров`я дітей, щоб останні не чули та не приймали участі в сварках які все частіше провокувала [PERSON] . Причиною сварок та конфліктів переважно був стрес Відповідача та нервовий стан в якому вона перебувала у зв`язку з необхідністю догляду за хворою дитиною. На початку серпня 2024 року позивач забрав сина [PERSON] та переїхав разом із ним проживати в квартиру до своїх батьків. За спільною домовленістю між батьками на той час було визначено, що син [PERSON] проживатиме з батьком, а донька [PERSON] проживатиме з матір`ю, про що батьками за спільною домовленістю було складено письмову заяву в день переїзду, яка підписана позивачем та відповідачем по справі, додається до позову. Мати дітей [PERSON] неодноразово наполягала на тому, щоб батько забирав із собою сина [PERSON] оскільки вона сама не справляється з вихованням та доглядом за двома дітьми (скрін шоти на підтвердження означених фактів додаються). Після переїзду [PERSON] з батьком до квартири батька, враховуючи відсутність зовнішніх подразників, сварок, тварин та інших стресових для дитини ситуацій психологічний стан [PERSON] значно покращився. Син Позивача та Відповідача - [PERSON] [INFO] є дитиною з інвалідністю, має хронічне психічне захворювання синдром дауна, розлади психологічного розвитку F88, вроджений стеноз дванадцятипалої кишки та інші захворювання, у зв`язку з чим потребує спеціального догляду. У зв`язку з цим, у період з 04.10.2017 року по березень 2022 року постійно перебував у спеціалізованому закладі Київському міському будинку дитини "БЕРІЗКА" а в подальшому у зв`язку із воєнними діями з березня 2022 року по 08.05.2024 року в КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини». У період перебування дитини в спеціалізованих закладах батьки систематично навідували дитину, надавали необхідну допомогу в частині забезпечення потрібними медикаментами. В подальшому Позивач та Відповідач забрали сина [PERSON] додому та продовжили здійснювати догляд за сином власними силами на рівних умовах, як мама так і батько, в тому числі годування дитини інвазійним способом при якому використовуються зонди. Внаслідок хвороби дитина потребує регулярного безперервного та постійного догляду. Повернувшись додому, хлопчик спостерігається та обліковується в медичному закладі КНУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Голосіївського району м. Києва. На прийом до лікаря та всі необхідні обстеження та процедури батьки водили сина разом, та обоє піклувались про його стан здоров`я. Після переїзду, Позивач мав намір відправити дитину на оздоровлення та реабілітацію до реабілітаційного центру «Місто Добра» терміном на 45 днів, де попередньо отримав згоду на влаштування сина. Для оформлення дитини у заклад позивач звернувся до сімейного лікаря [PERSON] з проханням видати електронне направлення на отримання паліативних послуг, проте таке направлення було одразу ж скасовано Відповідачем через електронну систему Хелсі, оскільки декларація з лікарем [PERSON] була укладена в інтересах сина на ім`я Відповідача [PERSON] . Після цього Позивач звернувся до Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4" Деснянського району м. Києва для укладення нової декларації з лікарем [PERSON] . З метою оформлення сина на реабілітацію 23.08.2024 Позивач отримав нове направлення №6064-1832-3266-33-48 від зазначеного лікаря на послугу - [PERSON] допомога, проте, цього ж дня до керівництва Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4" Деснянського району м. Києва зі скаргою прибула [PERSON] , влаштувала скандал та заявила що категорично проти направлення дитини на реабілітацію до реабілітаційного центру «Місто добра», вимагала анулювання направлення та розірвання медичної декларації, внаслідок чого така декларація та направлення були анульовані. Окрім того [PERSON] категорично відмовилась надавати батькові [PERSON] інші необхідні медичні документи, які до цього часу перебувають в її розпорядженні, а саме: індивідуальну програму реабілітації та висновок ЛКК. З приводу означених фактів Позивач був вимушений з відповідними заявами звернутись до Служби у справах дітей Голосіївського району міста Києва. Такі дії матері не можуть свідчити про турботу за станом здоров`я дитини, а лише підтверджують спекуляцію сином задля помсти Позивачу який вимушено пішов з дому разом із сином, та свідчать про егоїстичну поведінки по відношенню як до дитини так і до Позивача, що підтверджується в тому числі скрін шотами листування в месенджерах між Позивачем та Відповідачем, відповідачем та родичами Позивача. Згідно Акту обстеження умов проживання дитини Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації за адресою батька: [ADDRESS] для виховання та розвитку дитини створені належні умови, дитина забезпечена всім необхідним. Окремо звертаємо увагу суду на те, що в серпні 2024 року Відповідач [PERSON] написала заяву у Службі у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про відмову від дитини [PERSON] , що підтверджує її небажання піклуватись сином і здійснювати за ним належний догляд. Така заява потребує витребування судом, оскільки зі слів працівників Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації буде надана виключно до суду. Крім того в квартирі за адресою місця проживання Відповідача, матері дітей, проживають два домашні коти, шерсть від яких негативно впливає на стан здоров`я сина [PERSON] . Донька [PERSON] під час роботи своєї матері (занять репетиторством) відповідача по справі [PERSON] залишається сама в кімнаті з хворим братиком [PERSON] , що може мати фатальні наслідки для останнього внаслідок безпечності дитини яка хоче гратися, стрибати та проявляти іншу активність. Так, в один з таких днів під час занять репетиторством [PERSON] залишила доньку із сином самих в кімнаті, дівчинка почала стрибати і дивом не зашкодила своєму брату, бо мати вчасно заглянула до них (скрін шот із описом матір`ю таких подій додається) Донька сторін [PERSON] [INFO] народилась здоровою дівчинкою, враховуючи її вік та стать вважаю за необхідним визначити місце проживання доньки з мамою за умови надання безперешкодного спілкування батька з дитиною шляхом засобів телефонного зв`язку, електронних комунікацій та можливості спільного проведення часу з дитиною. Між батьком та дочкою існує тісний психоемоційний зв`язок, оскільки вони проводили багато часу разом, батько приймав активну участь у вихованні та розвитку доньки під час спільного проживання з Відповідачем. На думку позивача для належної особистої участі батька у вихованні дочки [PERSON] та особистого спілкування з нею, необхідно встановити наступний графік побачень та зустрічей батька [PERSON] з дочкою [PERSON] :- кожний ІІІ тиждень місяця з 13:00 год суботи до 20:00 год неділі- десять днів влітку поспіль, для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини- п`ять днів взимку поспіль для сумісного відпочинку за попередньою домовленістю з матір`ю дитини- необмежене спілкування по мобільному телефону та іншими засобами комунікації. Встановлюючи порядок побачень батька з дочкою, є врахуванням інтересів дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, підтверджує активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. Позивач [PERSON] не судимий, до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, порядок здійснення догляду за дитиною інвалідом знає і належно його виконує, за місцем проживання характеризується позитивно, є фізичною особою підприємцем, надає приватні уроки з математики, та інших предметів школярам та студентам, виконує іншу надомну роботу у вільний час, спроможний матеріально забезпечувати як себе так і дитину [PERSON] , з яким наразі проживає (докази додаються до позову). Проживання матері з двома дітьми, один з яких є хворим і потребує постійного систематичного догляду може негативно впливати на не стабільний психо-емоційний стан Відповідача, викликати в неї напади агресії та депресивні стани які неодноразово мали місце під час спільного проживання родини. Зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду 24.09.2024 року. В прийнятті поданого 15.10.2024 року відзиву [PERSON] на зустрічний позов було відмовлено у зв`язку з порушенням строків подання, даний відзив був залучений до матеріалів справи як письмові пояснення. Протягом підготовчого розгляду справи [PERSON] , її представник вимоги первинного позову підтримали в повному обсязі, проти задоволення вимог зустрічного позову заперечували. [PERSON] , його представник вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі, проти задоволення вимог первинного позову заперечували. Судом були вирішені клопотання сторін про залучення доказів, виклик свідків. Ухвалою від 19 травня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Протягом судового розгляду справи [PERSON] , вимоги первинного позову підтримала в повному обсязі, проти задоволення вимог зустрічного позову заперечувала, наголошуючи на існуванні перешкод створених відповідачем у її участі у вихованні сина [PERSON] - [PERSON] перешкоджає їй у побаченнях з сином протягом тривалого часу, в той час як до виховання та зустрічей з донькою [PERSON] не виявляє жодного інтересу. Щодо вимог про встановлення графіку зустрічей [PERSON] з донькою, [PERSON] зауважила, що не заперечує про зустрічей, однак [PERSON] майже не пам`ятає батька і такі зустрічі у її (матері) відсутності будуть негативно впливати на дитину. [PERSON] , його представник вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі, проти задоволення вимог первинного позову заперечували. Додатково відповідач пояснив, що [PERSON] проживає з ним за попередньої згоди [PERSON] , він дійсно обмежив зустрічі [PERSON] та [PERSON] до винесення рішення у даному спорі, у зв`язку з неадекватною поведінкою [PERSON] , яка при будь якому спілкуванні влаштовувала гучні скандали, які супроводжувались викликом поліції, написанням скарг, повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень. Щодо його участі в вихованні доньки [PERSON] зазначив, що він безумовно хоче брати участь у вихованні доньки, але бажає це робити після того як графік буде визначено судом. Протягом судового розгляду справи були допитані свідки. Свідок [PERSON] (мати позивача [PERSON] ) була допитана двічі. В свої показах 29.09.2025 року свідок пояснила, що на її думку обидва її онука, і [PERSON] і [PERSON] мають проживати з матір`ю. [PERSON] має краще матеріальне забезпечення, вищий дохід, власне житло, наразі проживає в м. Мукачево (немає повітряних тривог, обстрілів) та забезпечує всі умови для життя дітей. Свідок пояснила, що її донька надала згоду на тимчасове проживання [PERSON] з батьком для отримання останнім відстрочки від мобілізації, існувала домовленість про повернення [PERSON] матері 14 та 15 серпня 2024 року, яку [PERSON] не виконав. [PERSON] перешкоджає [PERSON] у зустрічах з сином. Один раз свідок була присутня разом з [PERSON] і бачила онука в квартирі, в якій як стверджує [PERSON] він проживає разом з сином та батьками. Квартира є маленькою за площею, в ній зареєстровано багато людей. [PERSON] виділена найменша кімната, в якій було тільки ліжечко та маленький столик, не було шафи, одягу та їжі для [PERSON] . Свідок зазначає, що вона впевнена в тому, що [PERSON] намагався передати сина до БО «Дім добра» для постійного проживання. 09.09.2024 року [PERSON] був госпіталізований до лікарні, однак [PERSON] не змогла бути там з сином. 05.11.2024 року була отримана інформація з додатку Хелсі, про втрату [PERSON] передніх зубів. Жодних перешкод у спілкуванні [PERSON] та [PERSON] немає, він сам не бажає такого спілкування, не поздоровляє доньку зі святами. В своїх доказах 18.12.2025 року свідок [PERSON] пояснила, що влітку 2024 року під час перебування за містом (дача) [PERSON] під час прогулянки з [PERSON] загубив її і знайшов згодом біля річки «Десна». [PERSON] хвилювалась і дзвонила [PERSON] більше 10 разів, але той не відповідав. На відео 13.01.2025 року [PERSON] сказав, що такої ситуації не було. Свідок [PERSON] (батько [PERSON] ) пояснив, що він підтримував [PERSON] та переконував [PERSON] оформити документи для отримання відстрочки від мобілізації. [PERSON] фактично викрав сина 08.08.2024 року, свідок до цього часу жодного разу не бачив онука, на всі прохання зустрічей отримував відмову. [PERSON] має краще матеріальне забезпечення, вищий дохід, власне житло, наразі проживає в м. Мукачево (немає повітряних тривог, обстрілів) та забезпечує всі умови для життя дітей. Крім того, [PERSON] уклала новий шлюб. [PERSON] після народження [PERSON] , сина не визнав, своє прізвище не дав, в пологовому будинку його не було, виявив бажання бачити сина лише після початку повномасштабного вторгнення та необхідності оформлення документів для отримання відстрочки від мобілізації, саме для цього в була написана [PERSON] згода на проживання сина з батьком, а доньки з нею. [PERSON] не має житла, його зарплата фіктивна, працює на родичку. Ініціатором укладення шлюбу був саме [PERSON] . [PERSON] не хотів забирати сина з дитбудинку у Тернополі , але [PERSON] вмовила забрати. Доньку [PERSON] бачити не хоче, зустрічей з нею не просить, під час спільного проживання часто кричав на [PERSON] . Свідок [PERSON] (чоловік) пояснив, що він був присутній при тому коли [PERSON] перешкоджав [PERSON] у зустрічах з сином, намагався домовитися з ним, але отримав відмову та образливі вислови щодо [PERSON] (психопатка). Був присутній в тому числі при конфлікту, який стався 21.07.2025 року коли, [PERSON] не змогла побачити сина особисто навіть у присутності лікарів швидкої допомоги та представників поліції ( [PERSON] показав [PERSON] лише на відео, хлопчик був в`ялий.). Також, відбувся конфлікт з працівниками швидкої допомоги, які вчиняли дивні дії, не надавши жодних документів поїхали, потів повернулись і намагались вручити якісь довідки, від отримання яких [PERSON] відмовилась. Свідок пояснив, що він є забезпеченим матеріально, любить дружину та її дітей і готовий виховувати їх. Додатково пояснив, що [PERSON] не цікавиться [PERSON] , не поздоровляє доньку зі святами. Свідок [PERSON] (колишня свекруха) пояснила, що [PERSON] була дружиною її сина [PERSON] протягом 5 років. [PERSON] добра, сумлінна та працьовита. Шлюб розпався після появи [PERSON] , хоча і був розірваний цивілізовано. Шлюб з [PERSON] . [PERSON] уклала вже після початку повномасштабного вторгнення, а до цього періодично продовжувала проживати разом з [PERSON] (колишній чоловік). [PERSON] знав про [PERSON] , допомагав подарунками та спільними візитами до « Берізки ». [PERSON] любить сина і дуже страждає через розлуку з ним. Вона займається викладацькою діяльністю, добре ладнає з дітьми, матеріально забезпечена, має батьків та родичів, які голові їй допомогами. Свідок [PERSON] (тітка [PERSON] ) пояснила, що на її думку обидва діти мають проживати з матір`ю. [PERSON] має краще матеріальне забезпечення, вищий дохід, власне житло, наразі проживає в м. Мукачево (немає повітряних тривог, обстрілів), куди виїхала для забезпечення безпеки доньки та має можливість забезпечити всі умови для життя дітей. Теперішній чоловік [PERSON] знає про стан здоров`я [PERSON] і готовий підтримувати [PERSON] та займатися виховання обох дітей. Свідок пояснила, що [PERSON] надала згоду на тимчасове проживання [PERSON] з батьком для отримання останнім відстрочки від мобілізації. Свідок пояснила, що вона має гарні відносини з племінницею, вони не сварились. З [PERSON] бачилась лише одного разу, при візитах до [PERSON] ( приблизно 4 рази на рік) з ним ніколи не перетиналась. Після народження [PERSON] батьки [PERSON] просив [PERSON] не зазначати його батьком у свідоцтві про народження. [PERSON] неодноразово лежала в лікарнях після хірургічних втручань [PERSON] , дбала про нього, вирішувала питання щодо реабілітації. [PERSON] дбайлива мати. Де працює [PERSON] їй не відомо. Зі слів сестри та племінниці знає, що [PERSON] їздила на Закревського щоб зустрітися з сином, але її не пускають і сина їй не віддають. Також, зазначила, що [PERSON] не спілкується з донькою. Свідок [PERSON] (батько [PERSON] ) пояснив, що 08.08.2024 року [PERSON] написала смс з проханням забрати [PERSON] тому що їй важно з двома дітьми. [PERSON] забрати в той самий день. Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації повідомила, що [PERSON] написала заяву про відмову від сина. Коли [PERSON] забрав батько, хлопчик був дуже знервований, бив себе по вухам, важив 9 кг. Протягом часу перебування на піклуванні батька [PERSON] дуже змінився: спокійний, спокійний сон, має вагу 18-20 кг. Одного разу онук лежав у лікарні разом з [PERSON] з кровотечею через помилку в годуванні. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] мав дуже низький гемоглобін його перевели до іншого відділення. Через який час [PERSON] була повідомлена про госпіталізацію сина свідку не відомо. [PERSON] приїздила до сина в лікарню, провокувала та влаштовувала скандали. Свідок особисто був присутній під час одного такого словесного скандалу. [PERSON] дійсно не дозволили залишитися в лікарні із сином, бо з ним вже був [PERSON] . [PERSON] проходить постійні медичні огляди, чого раніше не робила [PERSON] . Направити [PERSON] на реабілітацію на 45 днів до « Місто Добра » було запропоновано представником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. У [PERSON] виходить суміщати і роботу і догляд за сином. У нього достатньо коштів - зарплата, соціальні виплати, аліменти. У червні 2024 року була організована зустріч за участі обох дітей, [PERSON] , [PERSON] та їх батьків, але стався скандал. До [PERSON] в « Берізку » свідок приїхав тричі та привозив речі на прохання [PERSON] . [PERSON] відвідував сина у « Берізці », чому в журналі відвідування відсутня про це інформація свідку не відомо. На час початку відносин [PERSON] та [PERSON] , остання ще перебувала у шлюбі з попереднім чоловіком. [PERSON] постійно проживав з [PERSON] , був присутній під час пологів, від сина ніколи не відмовлявся. Всі зароблені кошти витрачались на сім`ю. Чому в первинному свідоцтві про народження [PERSON] не було вказано [PERSON] як батька свідку не відомо. Чому [PERSON] признав [PERSON] лише після початку війни свідку не відомо. Свідок зазначив, що при заповненні медичних документів [PERSON] були допущені помилки працівниками лікарні в частині адреси проживання, вибитих зубів та наявності гастростоми. Свідок рідко бачив [PERSON] , зауважив, що його дружина не давала снодійного онуці. [PERSON] надсилав подарунки доньці, однак вони не були отримані і повернулись назад. Сім`я [PERSON] і раніше перешкоджала у зустрічах з онукою, вона бачились у батьків [PERSON] або на вулиці під час прогулянок, але такі зустрічі часто відмінялись під різними приводами. На зустріч з [PERSON] не їздив, бо боїться провокацій з боку [PERSON] . Свідок зазначає, що він особисто не заперечує проти зустрічей матері та сина, але не бажає конфліктів та сварок. Щоб побачити [PERSON] потрібно просто подзвонити і домовитися. І коли були домовленості про зустрічі [PERSON] могла бачити сина, однак сама влаштовувала конфлікти і виникала потреба у виклику працівників поліції. Щодо сварки зі [PERSON] пояснив, що останній поводився агресивно. 13.01.2025 року [PERSON] та її мама були допущені в квартиру для зустрічі з [PERSON] , вони шукали лише недоліки в кімнаті, влаштували істерику з вимогою забрати [PERSON] , але їм відмовили. В кімнаті [PERSON] є шафа. Свідок [PERSON] (мати [PERSON] ) пояснила, що отримала смс на Вайбер з проханням до [PERSON] забрати [PERSON] . Коли [PERSON] забрав батько, хлопчик важив 8 кг. Протягом часу перебування на піклуванні батька [PERSON] дуже змінився: його почали годувати більш калорійною їжею, зараз він має вагу 16 кг., почав сидіти, повзати, ходити за підтримки за обидві руки, реагує на своє ім`я, вимовляє звуки. Після спроби направити [PERSON] на реабілітацію на 45 днів до « Місто Добра » [PERSON] було написало багато звернень і скарг. У [PERSON] виходить суміщати і роботу і догляд за сином, у нього достатньо коштів - зарплата, соціальні виплати, аліменти. [PERSON] не брала довідок - не займалась реабілітацією. [PERSON] був присутній під час народження [PERSON] . [PERSON] заперечувала щоб [PERSON] давали прізвище « [PERSON] ». [PERSON] відвідував сина у « Берізці », з його слів, свідок не їздила. Свідок рідко бачила [PERSON] , в 2024 році в літку катались на трамваї, гуляли в парку, а останній рік взагалі не бачила бо [PERSON] влаштовує скандали. Чому в первинному свідоцтві про народження [PERSON] не було вказано [PERSON] як батька свідку не відомо. Чому [PERSON] признав [PERSON] лише після початку війни свідку не відомо, але [PERSON] ніколи не відмовлявся від сина. Свідок пояснила, що про народження [PERSON] своїх родичів вони не повідомляли (не було чим ділитися). Питання зустрічей [PERSON] та [PERSON] вирішує тільки [PERSON] , але він сказав «мені хватило 13 січня» і «тільки після рішення суду». При спробі домовитися про зустріч [PERSON] виявляє агресію. Свідок [PERSON] (брат [PERSON] ) пояснив, що у [PERSON] та [PERSON] були напружені стосунки, [PERSON] мав брати [PERSON] з собою бо [PERSON] наполягала на цьому. У випадках коли [PERSON] забирав [PERSON] та йшов, наступного дня [PERSON] приїздила їх забирати. Останнього разу [PERSON] відмовився повертатись. По приїзду [PERSON] був у жахливому стані - дуже худенький «скелетик у шкірі», бив себе по шиї та щоках. Зараз він набрав вагу, посміхається, ходити за підтримки за обидві руки. Усі зуби у нього на місці. У [PERSON] були проблеми з оформленням медичної документації [PERSON] через протидію [PERSON] . Свідок зазначає, що [PERSON] збагатилась за рахунок [PERSON] та [PERSON] , переказали лише частину грошей (49500) утримання від держави та зазначила в призначеннях платежу що це є аліментами. Також не повернула кошти подаровані на весілля. З травня - червня гроші на утримання [PERSON] почав отримувати [PERSON] і це призвело до нових конфліктів і подання позову. Коли [PERSON] лежав у лікарні разом з [PERSON] , [PERSON] приїздила до сина, провокувала та влаштовувала скандали з [PERSON] , лікарями, поводилась неадекватно, викликала поліцію, влаштувала бійку з [PERSON] . До сина уваги [PERSON] не проявляла лише фотографувалась. [PERSON] дійсно не дозволили залишитися в лікарні із сином, бо з ним вже був [PERSON] . Свідок був присутній під час влаштованого [PERSON] скандалу в лікарні, о 10 годині вечора були викликані і поліція і юрист лікарні. У [PERSON] виходить суміщати і роботу і догляд за сином, він працює за комп`ютером не повний робочий день. У нього достатньо коштів - зарплата, соціальні виплати, аліменти, і родина готова допомогти. Свідок пояснив щозЗі слів [PERSON] , він був на партнерських пологах при народження [PERSON] . В 2017-2024 роках вони з [PERSON] проживали разом, а коди [PERSON] повертався до батьків, [PERSON] вже на наступний день приїздила його забирати. Під час від`їзду [PERSON] та [PERSON] на відпочинок свідок проживав в їх квартирі та доглядав котів. Був у квартирі більше 10 раз. [PERSON] відвідував сина у « Берізці » разом з [PERSON] . Свідок рідко бачила [PERSON] , коли вона приїздила до них в гості на Троєщину вона поводилась нормально. Такі візити буди не часті через протидію [PERSON] , батьки були оголошені «persona non grata». [PERSON] ніколи не давала [PERSON] снодійне. Саме [PERSON] наполягала на тому, щоб прізвище [PERSON] було змінено на « [PERSON] ». [PERSON] не бачив доньку більше року, [PERSON] хоча й погоджується на зустрічі, потім відмовляється він них та влаштовує скандали. [PERSON] не виявляла фізичної агресії до дітей, лише психологічна - скандали та прокльони. Під час розлучення [PERSON] та [PERSON] намагались домовитися мирно, але нічого не вийшло. [PERSON] написала розписку не для отримання [PERSON] для отримання відстрочки від мобілізації, [PERSON] вигнала його разом з [PERSON] , вона хотіла «спихнути» сина. Про події 09.10.2025 року свідку не відомо. Свідок [PERSON] (колишній чоловік [PERSON] ) пояснив, що він є колишнім чоловіком [PERSON] , шлюб розпався через неможливість мати дітей та вагітність [PERSON] від іншого чоловіка. Про існування [PERSON] свідок дізнався влітку 2016 року, а про діагноз [PERSON] в 2017 року. З початку 2018 року [PERSON] час від часу проживала разом зі свідком та його матір`ю [PERSON] і це тривало до початку літа 2022 року. Свідок разом з [PERSON] відвідував [PERSON] у «Берізці», купував памперси, креми, присипки, які з персоналом там не спілкувався. Також, декілька разів супроводжував [PERSON] до Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації для подання документів. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що після народження [PERSON] її покинув, і з пологового будинку її забирала мама. Батьки [PERSON] приїхали до неї і сказали, що не хочуть такого онука, просили не вказувати [PERSON] батьком дитини. Саме тому в свідоцтві про народження [PERSON] вказана інша особа в графі «батько». Після народження [PERSON] в неї відновились відносини з колишнім чоловіком [PERSON] , але вони не могли мати спільних дітей. [PERSON] дізнавшись про матеріальний стан (квартиру) свідка, скористався її бажанням мати ще одну дитину і почав залицятися знову. На початку війни [PERSON] привіз свого батька погостити, свідок не хотіла приймати гостей. Потім вони переїхали до [PERSON] . [PERSON] зробив пропозицію та запропонував визнати [PERSON] , свідок погодилась щоб був реальний шлюб і всі разом проживали однією сім`єю. Після повернення до [PERSON] отримав повістку ТЦК і вони почали оформлювати документи на [PERSON] для отримання [PERSON] відстрочки від мобілізації. Для цього була потрібна «довідка про догляд» так сказав [PERSON] . Свідок написала заяву про те, що вона доглядає доньку, а [PERSON] доглядає сина виключно для отримання [PERSON] відстрочки від мобілізації. Свідок не планувала розлучення і не бажала цього. Потім [PERSON] почав шукати відмовки щоб не повертатися до неї, бо в нього вже була інша сім`я (на думку свідка). 14.08.2024 року [PERSON] сказав що він не повернення і хоче розлучення, потім подав на аліменти. З того часу свідок не одноразово приїздила до квартири [PERSON] , але її не пускали. Єдина зустріч з сином відбулась 13.01.2025 року, після звірень до органів прокуратури. Свідок впевнена, що син в квартирі на Закревського не проживає - там немає відповідних умов. [PERSON] був оформлений в « Берізку » через необхідність паліативного догляду, свідок приїздила та привозила памперси, ліки, зустрічалась та спілкувалась з персоналом. Перебувала з сином в лікарнях після оперативних втручань (Інститут серця). На початку війни [PERSON] евакуювали до Тернополя. У [PERSON] не має гастростоми, саме тому його не «беруть» до інтернатів. [PERSON] протягом року не забезпечував проходження [PERSON] реабілітації (тричі свідомо зривав реабілітацію). На відео [PERSON] млявий і мовчазний. Свекруха рекомендувала давати дітям снодійне. [PERSON] не спілкується до донькою. Але перешкоджає в реєстрації доньки в садочок. [PERSON] називає батьком теперішнього чоловіка [PERSON] . В Мукачево більш безпечно, немає вибухів, відключень електропостачання. Свідок придбала 4х кімнатину квартиру в Мукачево . Сплачує аліменти на утримання сина. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши наявні у справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , про що 29 серпня 2017 року складено відповідний актовий запис № 1140 та Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано Свідоцтво про народження. Батьком у свідоцтві про народження від 29.08.2017 року було зазначено « [PERSON] ». В отриманому 07.05.2022 року Свідоцтві про народження [PERSON] в графі батько було змінено запис на « [PERSON] ». [INFO] у сторін народилась донька, [PERSON] , про що 05 січня 2021 року складено відповідний актовий запис № 19 та Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано Свідоцтво про народження. 15 квітня 2022 року [PERSON] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, актовий запис № 66, про що Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року шлюб між сторонами було розірвано за позовної заяви [PERSON] . Рішення набрало законної сили 08.04.2025 року. Син сторін - [PERSON] [INFO] є дитиною з інвалідністю, має хронічне психічне захворювання синдром Дауна , розлади психологічного розвитку F88 , вроджений стеноз дванадцятипалої кишки та інші захворювання, у зв`язку з чим потребує спеціального догляду. У зв`язку з цим, у період з 04.10.2017 року по березень 2022 року постійно перебував у спеціалізованому закладі Київському міському будинку дитини "БЕРІЗКА" а в подальшому у зв`язку із воєнними діями з березня 2022 року по 08.05.2024 року в КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини». Щодо вимог позовів [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] судом встановлені наступні обставини. Згідно Виписки з історії розвитку [PERSON] від 23.11.2023 року, дитина має: хворобу Дауна ; розлади психіки, особливості та поведінки, глибоку розумову відсталість; збіжну альтернуючу косоокість, поштовхопордібний ністагм. Має вагу 9800г, зріст 90 см. Стан здоров`я [PERSON] підтверджується іншими наданнями суду медичними документами в тому чисті Медичним висновками про інвалідність дитини. 01 травня 2024 року відповідно до Акту про факт передачі дитини, [PERSON] та [PERSON] був переданий [PERSON] , [INFO] . Відповідно до даного акту [PERSON] був хворобливий, тривожний. З одягу було передано «лише те, що на дитині». [PERSON] було направлено Повістку № 82/05 про необхідність явки до [INFO] на 31 травня 2024 року. 12 липня 2024 року [PERSON] надано довідку № 7/182 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.5 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» З 08.08.2024 року [PERSON] за рішенням батьків почав проживати з батьком [PERSON] по [ADDRESS] . 10.08.2024 року спільною заявою [PERSON] та [PERSON] визначено місце проживання та догляд [PERSON] з сином [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , а [PERSON] з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно повідомлення Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.08.2024 року звернення [PERSON] про позбавлення її та [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] Службою розглядатися не буде. 27.09.2024 року представником Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб було складено Акт оцінки потреб сім`ї /особи за адресою [ADDRESS] за результатами якого було зроблено висновок про те, що сім`я ( [PERSON] , син та донька) проживають у двокімнатній квартирі з новим ремонтом, обладнана усім необхідним для побуту… Кімнати обладнані всім необхідним для відпочинку, навчання та гри дітей. Спір сторін щодо місця проживання [PERSON] виник 14 серпня 2024 року. Згідно пояснень обох сторін та свідків, саме в цей день [PERSON] повідомив дружину про те, що він остаточно не бажає повернутися в сім`ю і залишається проживати разом з сином [PERSON] у свої батьків в квартирі [ADDRESS] . 27.08.2024 року було складено Акт обстеження умов проживання дитини [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та зроблено висновок «для виховання та розвитку дитини створені належні умови». 17 жовтня 2024 року Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації складено Акт обстеження умов проживання дитини [PERSON] за адресою - [ADDRESS] , за результатами якого було зроблено висновок про те, що для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.05.2025 року № 102-2136 комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . [PERSON] має у власності квартири за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належить свідку [PERSON] (батько [PERSON] ) на підставі Свідоцтва про право власності видане Головним Управлінням житлового забезпечення від 11.02.2008 року. Заслухавши пояснення сторін та свідків, суд дійшов наступних висновків. Син сторін [PERSON] проживав разом з батьками з 01.05.2024 року і перебував, під їх спільним піклуванням. За згодою обох батьків з 08.08.2024 року (тобто через три місяці) [PERSON] почав проживати з батьком окремо від матері в квартирі [ADDRESS] і наразі з того часу перебуває під піклуванням виключно одного з батьків - [PERSON] . Про що була написана їх спільна заява. Спілкуванням з матір`ю у [PERSON] відсутне через перешкоди створені батьком. В судовому засіданні встановлено, і це не оспорюється сторонами, що починаючи з 08.08.2024 року [PERSON] бачила сина лише один раз. Обґрунтовуючи обмеження матері у зустрічах з сином, [PERSON] та його батьками, братом (були допитані в якості свідків) було зазначено про конфліктний стан [PERSON] , яка при будь якій зустрічі влаштовувала скандали, сварки. Судом встановлено подання [PERSON] до різних інстанцій великої кількості скарг та заяв про злочини. Враховуючи свідоме та послідовне обмеження [PERSON] прав [PERSON] на зустрічі з сином протягом тривалого часу, що не може були виправданим бажанням уникати конфліктів та чеканням рішення суду, суд вважає встановленим факт існування між сторонами спору щодо місця проживання сина [PERSON] та існування перешкод матері у зустрічах з сином протягом тривалого часу. Суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про значне покращенням стану [PERSON] саме після того, як син став проживати з ним окремо від матері, зважаючи на наступне. Згідно показів позивача [PERSON] та свідків, стан здоров`я [PERSON] за час перебування під піклуванням [PERSON] та його рідних значно покращився (набрав вагу, став спокійнішим). Однак, висновок про те, що це сталось саме у зв`язку з проживанням з батьком є передчасним та суперечить хронології подій. На час переїзду з сином до квартири [ADDRESS] проживав разом з обома батьками (перебував під піклуванням як матері так і батька) лише трохи більше трьох місяців. Отже, для висновку про те що батько краще піклується сином ніж мати немає підстав. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки дитини мають рівні права на участь у спілкуванні та вихованні дитини, незалежно від того, з ким із батьків мешкає дитина. Той з батьків, з ким мешкає дитина не може створювати безпідставні перешкоди чи обмежувати право іншого з батьків на вільне спілкування з дитиною на свій розсуд. Виключенням може бути лише такі форми та зміст спілкування, що шкодять інтересам дитини. Те, що дозволено одному з батьків, повинно бути дозволено й іншому, з огляду на рівність прав батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.3. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У випадку наявності спору між батьками про місце проживання дитини він вирішується органами опіки та піклування або судом. Одним із завдань Сімейного Кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Згідно зі ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, на рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір`ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір`ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини. Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1ст.33 Конституції). Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють. Отже, чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З наведених положень закону та встановлених обставин справи вбачається, що визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю відповідає першочерговим інтересів дитини. Так, [PERSON] має самостійних дохід, власне житло, одружена, разом з нею проживає сестра [PERSON] , визначенням місця проживання якої також є предметом судового розгляду (суд не вважає за доцільне роз`єднувати брата та сестру). Щодо вимог позовів [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] судом встановлені наступні обставини. З 08.08.2024 року подружжя [PERSON] проживають окремо. 10.08.2024 року спільною заявою [PERSON] та [PERSON] визначено місце проживання та догляд [PERSON] з сином [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , а [PERSON] з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Спір між батьками про місце проживання [PERSON] відсутній, що підтверджується наданими поясненнями та заявленими сторонами позовними вимогами. Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про визначення місця проживання доньки [PERSON] з нею. Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про визначення місця проживання доньки [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Отже, судом достеменно встановлено, що [PERSON] не оспорюється раніше визначене місце проживання доньки з матір`ю. 27.09.2024 року представником Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб було складено Акт оцінки потреб сім`ї /особи за адресою [ADDRESS] за результатами якого було зроблено висновок про те, що сім`я ( [PERSON] , син та донька) проживають у двокімнатній квартирі з новим ремонтом, обладнана усім необхідним для побуту… Кімнати обладнані всім необхідним для відпочинку, навчання та гри дітей. 27 жовтня 2024 року Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації складено Акт обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , за результатами якого встановлено, що умови для проживання та виховання малолітньої [PERSON] створені належним чином. Протягом періоду часу з 16.07.2025 року по 25.07.2025 року представником КУ ЦНСП Мукачівської міської ради було складено Акт оцінки потреб сім`ї /особи за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інформації Мукачівської міської ради від 12.09.2025 року за результатами розгляду скарги на вищевказаний акт оцінки потреб сім`ї (визнано факт безпідставного внесення інформації до даного акту) було здійснено повторний візит за місцем проживання [PERSON] . Протягом періоду часу з 08.09.2025 року по 12.09.2025 року представником КУ ЦНСП Мукачівської міської ради було складено Акт оцінки потреб сім`ї /особи за адресою [ADDRESS] за результатами якого було зроблено висновок про те, що сім`я ( [PERSON] , донька, чоловік [PERSON] ) із переліку соціальних послуг потребує консультування. Крім того зроблені висновку про те, що потреби [PERSON] задовольняються її матір`ю, [PERSON] (вітчим) здатен задовольнити потреби дитини. Протягом періоду часу з 15.12.2025 року по 19.12.2025 року представником КУ ЦНСП Мукачівської міської ради було складено Акт оцінки потреб сім`ї /особи за адресою [ADDRESS] за результатами якого було зроблено висновок про те, що сім`я ( [PERSON] , донька [PERSON] , чоловік [PERSON] ) із переліку соціальних послуг потребує консультування. Крім того зроблені висновку про те, що Батьківський потенціал матері оцінюється як належний, що підтверджується її активною участю у вихованні дитини та відповідальним ставленням до виховання. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.05.2025 року № 200-6531 комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Наразі [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] в м. Мукачево, відвідує там дошкільний навчальний заклад, про що суду надано довідку. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що за вказаних обставин інтереси дитини не потребують втручання держави у сімейні відносини, що врегульовані за згодою (домовленістю) їх учасників. Батьки в межах свої прав визначили місце проживання [PERSON] з матір`ю. [PERSON] проживала та проживає з матір`ю і жодні підстави для зміни місця проживання на час судового розгляду справи відсутні. Позивачкою не доведено необхідності захисту її прав та інтересів чи інтересів малолітньої [PERSON] , як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23, від 10 грудня 2024 року у справі № 299/8679/23, від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23, від 25 лютого 2025 року у справі № 562/3371/23. Досліджені обставини справи та поведінка сторін свідчить про те, що фактично між сторонами існував спір щодо участі батька у вихованні спільної доньки [PERSON] та місце проживання саме сина [PERSON] . Щодо вимог позову [PERSON] про спосіб участі у вихованні доньки [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вирішуючи спірне питання, суд виходить з того, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із завдань Сімейного Кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Згідно зі ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В силу ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Таким чином законодавчо закріплено право на спілкування з дітьми та участі у їх вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дітьми та відповідно обов`язок того з батьків, з ким проживають діти, не чинити перешкод у здійсненні такого права. Позивач, будучи батьком дитини має право та обов`язком спілкуватися із нею. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. При цьому таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з ними, що є основною формою особистого спілкування. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV"Про міжнародні договори і угоди" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) , ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (частина перша статті 18, частина перша статті 27 Конвенції про права дитини). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі "М. С. проти України", заява № 2091/13). У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі "Хант проти України", заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року в справі "Johansen v. Norway"). Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III"Про охорону дитинства" (далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону № 2402-IIIкожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону № 2402-III). У статті 15 Закону № 2402-III зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами . Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини. Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року в справі № 742/3278/23 (провадження № 61-7675св24), від 08 травня 2024 року в справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23) та інші). У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Судом встановлено, що перешкод участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] матір`ю дівчинки не створюються, відсутність зустрічей обумовлена конфліктом між батьками дитини з приводу місця проживання старшого сина, небажанням батька ескалації конфлікту. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , в якій згідно Акту № 1 від 04.12.2025 року фактично проживають : [PERSON] , [PERSON] , малолітня [PERSON] . За даною адресою представником Служби у справах дітей Мукачівської міської ради було здійснено обстеження умов проживання, за результатами якого було складено Акт від 16.12.2025 року з висновками: Умови проживання - задовільні; [PERSON] планує забрати сина на виховання, придбала ліжечко, візочок, спеціальне харчування, зонди для харчування. Враховуючи місце теперішнього проживання [PERSON] в місті Мукачево, обраний позивачем [PERSON] спосіб участі у вихованні доньки у вигляді зустрічей, суд вважає що зустрічі : третя субота та неділя місяця з 10 до 19 години без присутності матері; спільного відпочинку протягом десяти днів в літній період та п`яти днів в зимовий період за домовленість між батьками, буде відповідати найкращим інтересам дитини, забезпечить збереження емоційного зв`язку батька та доньки та буде реальним до виконання. Щодо визначення порядку зустрічей батька та доньки без присутності матері, суд виходив з відсутності підстав для застосування таких обмежень в спілкуванні. Між сторонами триває конфлікт, який призвів до часткової втрати емоційних зв`язків матері - сина та батька - доньки, відновлення яких є обов`язком обох батьків. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Суд, також, вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дітей. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.51 Конституції України,Декларації прав дитини, ст.ст. 9,18 Конвенції про права дитини, ст.ст.12, 15 Закону України «Про охорону дитинства»,ст. ст. 19, 153, 157, 158, 159 257, 263 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial