Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

До Коломацького районного суду Харківської області на підставі ухвали, постановленої 04 грудня 2025 року суддею Основ`янського районного суду м. Харкова Серпутьком Д.Є., надійшлп позовна заява з додатками, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» в особі його представника адвоката Столітнього М.М. просило суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №6853785, укладеним між його сторонами 11 липня 2023 року, у розмірі 27886 гривень 49 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 7808 гривень 96 копійок; заборгованості по відсоткам, нарахованих первісним кредитором, у сумі 14016 гривень 93 копійки, а також заборгованості по відсоткам, нарахованих ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», у сумі 6060 гривень 60 копійок. Крім того позивач просив суд стягнути із відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок, а також витрати на правову допомогу у сумі 10000 гривень 00 копійок. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що 11 липня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) та [PERSON] укладений договір за №6853785 про надання споживчого кредиту в електронній формі у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, 11 липня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) та [PERSON] укладено ще й додаткову угоду до вказаного договору про надання споживчого кредиту за №6853785, яка також підписана відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зазначений кредитний договір укладений у відповідності із Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом за №205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Як вказав представник позивача, за умовами вищезазначеного договору кредитодавець зобов`язався передати позичальнику кредитні кошти у сумі 8000 гривень 00 копійок строком на 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Водночас, детально строки і дата останнього платежу по кредиту (05 липня 2024 року) зазначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до вказаного кредитного договору з урахуванням додаткової угоди до договору. Крім того представник позивача у позові вказав, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачеві [PERSON] кредитні кошти у сумі 8000 гривень 00 копійок, шляхом їх зарахування на платіжну картку відповідача за № [NUMBER] . Також, як запевнив представник позивача, у період з 11 липня 2023 року по 26 травня 2024 року відповідачем на рахунок первісного кредитора здійснено оплату заборгованості за кредитом у розмірі 191 гривня 04 копійки, а також процентів за користування грошовими коштами у розмірі 2674 гривні 56 копійок. Крім того, діючи від імені та в інтересах позивача адвокат Столітній М.М. у позовній заяві вказав, що 27 травня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладений договір факторингу за №25.05/24-Ф, за умовами якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №6853785, укладеним між його сторонами 11 липня 2023 року, що складається із заборгованості за кредитом у сумі 7808 гривень 96 копійок та заборгованості за процентами у сумі 14016 гривень 93 копійки, а також позивачем нараховані проценти за 39 календарних днів (з 28 травня 2024 року по 05 липня 2024 року) в межах строку дії кредитного договору згідно наступного розрахунку: 7808 гривень 96 копійок х 1,99% = 155 гривень 40 копійок х 39 календарних днів = 6060 гривень 60 копійок. Також представник позивача зазначив, що 10 грудня 2024 року внаслідок відповідної державної реєстрації назва ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» змінена на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Водночас, представник позивача у позові запевнив, що всупереч умовам договору позики відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, на день звернення до суду отримані в кредит грошові кошти не повернув, а також не сплатив інші платежі, передбачені умовами договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 27886 гривень 49 копійок, з яких: 7808 гривень 96 копійок сума кредиту; 14016 гривень 93 копійки сума процентів за користування кредитом; 6060 гривень 60 копійок нараховані позивачем проценти за 39 календарних днів, що й послугувало підставою для звернення ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до суду із позовом. 20 січня 2026 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні, а також задоволено клопотання позивача про витребування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації щодо підтвердження факту належності [PERSON] відповідної платіжної картки та щодо зарахування 11 липня 2023 року на цю картку, банком-емітентом якої є АТ КБ «ПРВАТБАНК», грошових коштів у сумі 2000 гривень 00 копійок і у сумі 6000 гривень 00 копійок, про що постановлено відповідну ухвалу. Будь-які процесуальні дії, як то вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. Представник позивачаув судове засідання не з`явився, водночас у поданій 28 жовтня 2025 року позовній заяві, яка зареєстрована за вх. №48210 (а.с. 1-10), представник позивача адвокат Столітній М.М. просив суд справу розглядати без участі представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. 99, 103-104). Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило, у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відзиву на позовну заяву не подавав. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Водночас згідно частини третьої вказаної статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За правилами, визначеними ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не подав, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами, які містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що всім учасникам судового процесу судом створені належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством України повноважень, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, долучені у якості додатку до позовної заяви, а також витребувані судом докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що 11 липня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі Товариство) і [PERSON] (далі Споживач) за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства укладений договір про надання споживчого кредиту № 6853785 в електронній формі, за умовами якого Товариство надало Споживачу кредит у гривні, а [PERSON] зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 55-60). Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника шляхом відтворення нти одноразового ідентифікатора (С4285) у відповідності із Законом України «Про електронну комерцію», про що зазначено у п. 1.1. вказаного договору. У пунктах 1.3 - 1.6 договору сторон и дійшли взаємної згоди, що сума позики складає 6000 гривень 00 копійок; строк позики 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; знижена процентна ставка становить 1,194 % в день та застосовується, якщо споживач до 10 серпня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту; метою отримання кредиту є споживчі (особисті потреби). Згідно умов, закріплених у пунктах 1.7-1.8 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 29653,85 % річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 15598,54% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 48984 гривні 00 копійок; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 47551 гривня 20 копійок. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . У відповідності з п. 3.1 Договору проценти, які нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Крім того, 11 липня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі Товариство) і [PERSON] (далі Споживач) за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту № 6853785 від 11 липня 2023 року в електронній формі (а.с. 79-81), ха умовами якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 2000 гривень 00 копійок, з огляду на що внесли зміни до кредитного договору, а саме: сума кредиту (загальний розмір) складає 8000 гривень 00 копійок; орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 29653,85% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки складає 15598,54% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 65312 гривень 00 копійок, та з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки складає 63401 гривня 60 копійок. Вказана додаткова угода до кредитного договору підписана електронним підписом позичальника шляхом відтворення ним одноразового ідентифікатора (С4782) у відповідності із Законом України «Про електронну комерцію». Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №6853785, який також підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення ним одноразового ідентифікатора (С4782), обчислена загальна вартість кредиту для споживача та реальна річна процентна ставка за договором про споживчий кредит (а.с. 80-81). Із паспортів споживчого кредиту (а.с. 62-65), які підписані відповідачем за допомогою електронних підписів шляхом відтворення одноразових ідентифікаторів «С4782» та «С4285», вбачається, що в них визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача: тип кредиту, сума/ліміт кредиту, строк кредитування, мета отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту; інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка; тип процентної ставки; порядок повернення кредиту та інше. Як вбачається із інформації, наданої ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім", датованої 29 травня 2024 року за вих.№7/4950 та 19 липня 2024 року за вих№7/5399, 11 липня 2023 року о 20 годині 33 хвилині та о 20 годині 37 хвилині за допомогою системи EasyPay на картковий рахунок [PERSON] за № [NUMBER] перераховано грошові кошти у сумі 6000 гривень 00 копійок та 2000 гривень 00 копійок відповідно (а.с. 17-20). Згідно інформації за № 20.1.0.0.0/7-260126/102316-БТ, наданої 27 січня 2026 року АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] в банку емітовано картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку 11 липня 2023 року здійснено перека з коштів у сумі 6000 гривень 00 копійок та 2000 гривень 00 копійок (а.с. 105-107). Враховуючи вищевикладене, договір №6853785 є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України, а також ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», позаяк позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. 27 травня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладений договір факторингу за №27.05/24-Ф, за мовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало (відступило) ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» прийняло належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 23-33, 39-40). Як вбачається із витягу з Реєстру боржників від 27 травня 2024 року до договору факторингу за №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №6853785 на загальну суму 21825 гривень 89 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 7808 гривень 96 копійок; заборгованості по відсоткам в сумі 14016 гривень 93 копійки (а.с. 77-78). 10 грудня 2024 року внаслідок відповідної державної реєстрації назва ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» змінена на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (а.с. 34-35,47). Про набуття прав нового кредитора позивач повідомив відповідача шляхом направлення на його електронну адресу, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення від 27 травня 2024 року (а.с. 66). Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, наданого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», [PERSON] своєчасно не сплачував кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та за відсотками, внаслідок чого станом на 26 травня 2024 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 21825 гривень 89 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 7808 гривень 96 копійок; заборгованості по відсоткам у сумі 14016 гривень 93 копійки (а.с. 68-74). Із розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідачем частково сплачувалися грошові кошти у сумі 2865 гривень 60 копійок для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а отже відповідач своїми діями визнавав наявність кредитних правовідносин із ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Ці обставини відповідачем не спростовані, доказів щодо неотримання коштів або їх фактичного повернення останнім не надано. Крім того позивачем нараховані відсотки за 39 календарних днів з 28 травня 2024 року по 05 липня 2024 року в межах строку дії кредитного договору за ставкою 1,99 % наступним чином: 7808 гривень 96 копійок х 1,99% = 155 гривень 40 копійок х 39 календарних днів = 6060 гривень 60 копійок, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 75). Загалом заборгованість відповідача зі сплати відсотків за період з 11 липня 2023 року по 05 липня 2024 року (360 календарних дні) складають: 14016 гривень 93 копійки + +6060 гривень 60 копійок = 20077 гривень 53 копійки. Таким чином [PERSON] має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 27886 гривень 49 копійок, з я ких: 7808 гривень 96 копійок сума кредиту; 20077 гривень 53 копійки сума нврахованих процентів за користування кредитом. Водночас, суд зауважує, що відповідач не спростував належними і допустимими доказами розміру нарахованої суми заборгованості перед позивачем за кредитними зобов`язаннями. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За правилами, визначеними ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплене визначення, згідно якого електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (п.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Приписами, закріпленими у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет - магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07 жовтня 2020 року. Проте, у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В ч.1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності з абз. 2 ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно положень, закріплених у ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За правилами, визначеними ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). А в ч. 2 ст. 1054 ЦК України закріплене правило, згідно якого до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно вимог, закріплених у ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За правилами, визначеними ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно приписів, закріплених у ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як з`ясовано судом договір про надання споживчого кредиту №6853785 від 11 липня 2023 року, укладений між його сторонами в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно із вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію", і підписаний особисто відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису шляхом відтворення одноразового ідентифікатора. В договорі викладено інформацію про тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, процентну ставку, платежі за додаткові та супутні послуги, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, реальну річну процентну ставку, а тому відповідач був ознайомлений з умовами кредитування. Підписавши договір про надання споживчого кредиту, позичальник у відповідності із ст.ст. 3 та 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. Суд констатує, що правочин, укладений між його сторонами, згідно ст. 204 ЦК України є правомірним, укладеним у письмовій формі, а це, у свою чергу, значить, що сторонами дотримано вимоги щодо форми кредитного договору, закріплені у ст. 1055 ЦК України. З огляду на вищевикладене, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №6853785, укладеного між його сторонами 11 липня 2023 року, у розмірі 27886 гривень 49 копійок, з яких: 7808 гривень 96 копійок сума кредиту; 20077 гривень 53 копійки сума процентів за користування кредитом. Водночас, суд зауважує, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та не спростував розміру нарахованої суми заборгованості перед позивачем за кредитними зобов`язаннями. Крім того, позивачем заявлене клопотання про зазначення у судовому рішенні про нарахування відсотків та пені органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувавши інфляційні втрати і 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат, si - індекс інфляції за певний період, s - сума заборгованості, 100 - переведення відсотків; розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу, 3 - 3% річних, 100 - переведення відсотків, 365 - кількість днів у році, Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних із [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», роз`яснивши органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Згідно ч.10 та ч.11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Таким чином, норми, закріплені у ч.10 та ч.11 ст. 265 ЦПК України, передбачають, що суд може зазначити в рішенні про нарахування саме відсотків або пені, натомість позивач просив суд нарахувати інфляційні втрати та 3 % річних за правилами, визначеними ст.625 ЦК України, що в розумінні Цивільного кодексу України не є тотожним. Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що згідно п.18 Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а також установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, клопотання позивача про зазначення у судовому рішенні про нарахування відсотків та пені органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, не може вважатися обґрунтованим, а тому суд не знаходить підстав для його задоволення. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача заявлених до стягнення у порядку ст. 137 ЦПК України витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Так, у відповідності із ст. ст. 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються договором про надання правової допомоги. Згідно ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У рішенні від 23 січня 2014 року у справі "East\проти України" (заява №19336/04, п. 269) Європейський суду з прав людини звернув увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Водночас чинне цивільне процесуальне законодавство України визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: -розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. -розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. У відповідності з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України визначені такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. За правилами, закріпленими у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно п.п. 1, 2, 4, 5, 6 та 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту договору за №10/12-2024 про надання правової допомоги, укладеного 10 грудня 2024 року між адвокатом Столітнім М.М. і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», адвокат Столітній М.М. взяв на себе зобов`язання надавати ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбаченим даним договором, а Клієнт зобов`язався своєчасно і в повному обсязі сплатити обумовлений договором гонорар адвоката та фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом угоди (а.с. 36-37). Згідно заявки №11144 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, складеної сторонами 22 вересня 2025 року (а.с. 49-50), адвокат Столітній М.М. зобов`язався здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] . Загальна сума гонорару за надання правової допомоги згідно цієї заявки складає 10000 гривень 00 копійок, зазначена сума підлягає оплаті клієнтом протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду першої інстанції у справі законної сили. Згідно поданого до суду акту прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) №11144 до договору за №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, підписаного сторонами 20 жовтня 2025 року (а.с. 76), на виконання умов договору про надання правової допомоги адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості із [PERSON] за кредитним договором №6853785 від 11 липня 2023 року: 1) зустріч адвоката та клієнта, надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства, тривалістю 30 хвилин, вартістю 440 гривень 00 копійок; 2) дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи, тривалістю 1 година, вартістю 840 гривень 00 копійок; 3) аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства, тривалістю 30 хвилин, вартістю 440 гривень 00 копійок; 4) підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту прав та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції з клієнтом, тривалістю 1 година, вартістю 840 гривень 00 копійок; 5) письмова юридична консультація, складання письмового консультативного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної клієнтом позиції захисту прав та інтересів, тривалістю 1 година, вартістю 840 гривень 00 копійок; 6) проведення адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Складання, оформлення та направлення адвокатських запитів, тривалістю 1 година, вартістю 840 гривень 00 копійок; 7) складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №6853785 від 11 липня 2023 року, тривалістю 2 години, вартістю 1640 гривень 00 копійок; 8) складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду (витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідачу, що містять позовну заяву з додатками, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому передачі виконаних робіт та інші необхідні документи), тривалістю 1 година, вартістю 840 гривень 00 копійок; 9) складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції ( відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо, тривалістю 2 години, вартістю 1640 гривень 00 копійок; 10) представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором №6853785, в тому числі, участь у судових засіданнях, тривалістю 2 години, вартістю 1640 гривень 00 копійок, на загальну суму 10000 гривень 00 копійок, які підлягають сплаті клієнтом на рахунок адвоката протягом 30 днів з моменту набуття рішення суду першої інстанції у справі законної сили. Крім того, до матеріалів справи долучено рахунок за №11144-20/10-2025 від 20 жовтня 2025 року на оплату клієнтом вищезазначених наданих адвокатом послуг на загальну суму 10000 гривень 00 копійок (а.с. 67). За змістом ст. 137 ЦПК України за умови доведеності факту надання правничої допомоги та вартості таких послуг, відсутність доказів про їх фактичну сплату для їх розподілу за результатами розгляду справи, відповідно до ч. 8 ст. 141 цього ж Кодексу, не мають правового значення. Так, у п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Таким чином, законодавець не передбачив можливості для відмови судом у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, яка фактично надана, а тому суд за правилами, визначеними ч.ч. 4-6 ст. 137, ч.ч. 3, 4 ст. 141 ЦПК України, у такому разі повинен з`ясувати питання про наявність чи відсутність підстав для зменшення таких витрат. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). З огляду на вказане вище, зважаючи на принципи розумності та співмірності фактично наданої адвокатом Столітнім М.М. професійної правничої допомоги із заявленим до стягнення розміром судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, врахувавши співвідношення ціни позову до таких витрат, витрачений адвокатом час на надання цієї допомоги, яка фактично звелася до усної консультації адвоката, складання ним позовної заяви, одного адвокатського запиту, двох клопотань про витребування доказів, а також взявши до уваги те, що судова практика у справах про стягнення сум заборгованості за кредитними зобов`язаннями є сформованою та відносно сталою, що, в свою чергу, не потребувало від адвоката вивчення змінених позицій Верховного Суду, відшукувати докази для підтвердження заявлених вимог, витрачати час на деталізоване ознайомлення із позицією відповідача в цій справі, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, із 10000 гривень 00 копійок до 4000 гривень 00 копійок. Визначаючи розмір таких витрат суд також взяв до уваги і те, що фактично у справі відбулося одне судове засідання, яке проведено судом за відсутності адвоката Столітнього М.М. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі №910/3929/18 та інших. Таким чином із відповідача на користь позивача суд вважає за необхідне стягнути 4000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, суд за правилами, визначеними ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок.

Outcome: approved