Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.06.2020 року вказаним приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №6619, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № 2116pv3-06 від 04.12.2006 року за період з 12.11.2018 р. по 16.06.2020 р. в загальному розмірі 271 238 грн. 38 коп. На підставі зазначеного виконавчого напису постановою вищевказаного приватного виконавця відкрито виконавче провадження № 62533419. Однак, позивач вважає, що цей виконавчий напис здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки нотаріус не повідомляв позивача як боржника про те, що до цього нотаріуса звернувся існуючий на той час стягувач із заявою про вчинення вказаного виконавчого напису, нотаріусом не була перевірена безспірність вимог відповідача. Крім того, на порушення вимог ст.87 Закону України «Про нотаріат» вказаний приватний нотаріус вчинив виконавчий напис не на нотаріально посвідченому договорі, а відповідач до того, як звернутися до нотаріуса, не надсилав позивачу жодної заяви, претензії, листа-вимоги тощо про повернення зазначеної заборгованості, що суперечить процедурі її стягнення за виконавчим написом нотаріуса. Тому позивач просить визнати цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання 05.02.2026 року не з`явився, у позові просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання 05.02.2026 року повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин своїх неявок суду не повідомив, не звернулвся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не вказав, що заперечує проти такого вирішення справи. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання 05.02.2026 року не з`явились, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не подали. У зв`язку з неявкою в судові засідання учасників справи (їх представників) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Стадія ухвалення даного рішення судом визначена по 11.02.2026 року. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18.06.2020 року вказаний приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6619, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № 2116pv3-06 від 04.12.2006 року за період з 12.11.2018 р. по 16.06.2020 р. в загальному розмірі 271 238 грн. 38 коп. (а. с. 9). Судом також встановлено, що на підставі зазначеного виконавчого напису постановою зазначеного приватного виконавця 09.07.2020 року відкрито виконавче провадження № 62533419, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 2116pv3-06 від 04.12.2006 року за період з 12.11.2018 р. по 16.06.2020 р. в загальному розмірі 271 238 грн. 38 коп. (а. с. 10, 11). Зі змісту цієї постанови вбачається, що вказаний кредитний договір укладено між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та позивачем. На підставі договору про відступлення прав вимоги без номеру від 12.11.2018 року, укладеного між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», останнє набуло право вимоги до позивача за вказаним кредитним договором. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 26.03.2024 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінило назву на «Свеа Фінанс». Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюєтьсяЗаконом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (далі - Перелік). Згідно зі ст.87 цього Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені вЗаконі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Зокрема, серед таких документів пункт 1 цього Переліку передбачає нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року, винесеній у справі № 910/10374/17, вказано наступне. Постановою № 662 зазначений Перелік документів доповненопісля розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, винесеною у справі № 826/20084/14, вказану постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 р. та від 04.04.2017 р. виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, стороною відповідача вказаного обов`язку не виконано. Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Питання про розподіл судових витрат позивачем не заявлено. Тому суд не вирішує даного питання. На підставі наведеного, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.1212 ЦК України, та,

Outcome: approved