Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № 18804 від 10.09.2024 в розмірі 27732,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що, відповідно до укладеного кредитного договору № 18804 від 10.09.2024 між ТОВ "ФК "ПРОЦЕНТ" та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 7000,00 гривень строком на 730 днів (до 10.09.2026), шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування (365,00 % річних). Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на вебсайті в мережі за посиланням https://procent.com.ua, для чого вона пройшла ідентифікацію та верифікацію (заповнила анкету-заяву із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, реквізитів картки для отримання кредиту), підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами самого кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Після цього вона здійснила акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 933569 направлявся відповідачці шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений у кредитному договорі та ІТС. Кредитні кошти в сумі 7000,00 грн відправлені відповідачці 10.09.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК". Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування. Періодичність платежів зі сплати процентів, відповідно до п. 1.3 кредитного договору, - кожні 20 днів, що відображено в Додатку № 1 до кредитного договору (Графік платежів). Згідно із п. 4.2 кредитного договору, нарахування процентів за кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту. Починаючи з 09.11.2024, [PERSON] має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак у порушення зобов`язань не сплачує її. Відповідачка своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором по нарахованим та несплаченим процентам станом на 02.12.2025 становить 27732,00 грн за період із 20.10.2024 до 24.11.2025, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,00 % за кожен день користування кредитом (365,00% річних) та Графіку платежів. Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період із 20.10.2024 до 24.11.2025 та не вимагає і не пред`являє вимоги дострокового повернення суми кредиту відповідно до п. 2.1.2, 2.1.6, 4.7 кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ч. 4 ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування". Представник позивача в судове засідання не з`явився, як безпосередньо в позовній заяві, так і в окремо поданому клопотанні просив розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду не заперечив. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, причин неявки не повідомила, хоча про розгляд справи була повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом направлення рекомендованими поштовими відправленнями копії ухвали про відкриття провадження у справі, де вказана дата судового засідання, та повістки про виклик до суду за її зареєстрованим місцем проживання (а.с. 66), які отримані, на що вказують рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 87, 88). Крім того, дані РНОКПП відповідачки внесені у статкартку в програмі "Д-3", що забезпечує її можливість отримувати всі процесуальні документи в застосунку "Дія". Причини неявки не повідомила. Клопотань про відкладення судового засідання чи відзиву на позов від неї не поступило. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 23 грудня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та проведенням судового засідання, а також задоволив клопотання позивача про витребування доказів. 12 та 14 січня 2026 року на адресу суду надійшли витребовувані докази. 16 січня 2026 року представник позивача у системі "Електронний суд" сформував клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якій не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надала, хоча про розгляд справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка [PERSON] , хоча і була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзив на позов не подала, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а тому суд дійшов висновку про доцільність проведення заочного розгляду справи та про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням того, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: із матеріалів справи суд установив, що [PERSON] 10.09.2024 звернулася до ТОВ "ФК "ПРОЦЕНТ", у зв`язку з чим ознайомилася з основними умовами кредитування у вказаному Товаристві, про що свідчить підписаний нею електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 829154 Паспорт споживчого кредиту (а.с. 20-22). Після ознайомлення з основними умовами кредитування [PERSON] уклала із ТОВ "ФК "ПРОЦЕНТ" у електронному вигляді кредитний договір № 18804 від 10.09.2024, за умовами якого Товариство зобов`язалося надати позичальниці грошові кошти в розмірі 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строки, визначені договором (п. 1.1). Процентна ставка за користування кредитом становить 1,0 % від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 365 %) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою (п. 1.2). Строк надання кредиту становить 730 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку № 1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком 1 до цього договору (п. 1.3). Для мінімізації загальних витрат позичальниці за кредитом Товариство рекомендує здійснити повне погашення нарахованих процентів та кредиту згідно такого розрахунку: дата видачі кредиту 10.09.2024, дата платежу процентів першого періоду 30.09.2024, сума кредиту 7000,00 грн, нараховані проценти за користування кредитом 1400,00 грн, разом до сплати 8400,00 грн (п. 1.4). Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , який належить позичальниці (п. 1.6). Кредитний договір відповідачка підписала електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором 933569 (а.с. 12-19). Додатками до вказаного договору слугують Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, Графік платежів та реальної річної процентної ставки, а також інформаційні повідомлення, які також підписані електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором 933569 (а.с. 17-19). На підтвердження позовних вимог позивач до матеріалів справи також долучив Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ "ФК "ПРОЦЕНТ" (а.с. 31-39). Однак суд звертає увагу на те, що вказаний документ не містить будь-якого підпису відповідачки, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання кредитного договору № 18804 від 10.09.2024, на що вказала у своїй постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду. Як зазначив позивач, на підставі вказаного кредитного договору [PERSON] на картку [NUMBER] 10.09.2024 перераховано кредитні кошти на суму 7000,00 грн, на підтвердження чого надано відповідну квитанцію (а.с. 23-24). Згідно із даними повідомлень АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" № КНО-07.8.5/10БТ від 01.01.2026, платіжна картка [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Фінансовим номером для підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за вказаною платіжною карткою є [NUMBER] (а.с. 73, 82). Підтвердженням факту перерахування кредитних коштів слугує виписка за рахунком [PERSON] , в якій відображено зарахування 10.09.2024 на картку [NUMBER] переказу на суму 7000,00 грн (а.с. 74-80). Згідно із долученим до матеріалів позову розрахунком заборгованості (щоденні нарахування та погашення) за договором № 18804 від 10.09.2024, станом на 24.11.2025 загальна сума заборгованості [PERSON] становить 34732,00 грн, у тому числі строкова заборгованість за сумою кредиту - 7000,00 грн, прострочена заборгованість по несплачених процетах за користування кредитом 27732,00 грн (а.с. 25-30). У вказаному розрахунку відображено щоденне нарахування відсотків у розмірі 70,00 грн, застосована процентна ставка 1,0 %, що обумовлено умовами кредитного договору. Проценти нараховані за період із 10.09.2024 до 24.11.2025 (за виключенням одного дня 11.09.2024), що в межах строку кредитування. Мали місце сплати нарахованих процентів на загальну суму 3068,00 грн. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення відповідачкою заборгованості за ними, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Як передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Під час розгляду справи суд установив, що з дотриманням описаних вище норм [PERSON] та ТОВ "ФК "ПРОЦЕНТ" уклали в електронному вигляді кредитний договір № 18804 від 10.09.2024, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 7000,00 грн строком на 730 днів, за яким розмір нарахованих відсоків - 1,0 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, з чим остання погодилася, підписавши договір. Доказів протилежного під час розгляду справи не надано. Факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідачки підтверджений належними доказами. Згідно із даними з детального розрахунку заборгованості, станом на 24.11.2025 за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 34732,00 грн, у тому числі строкова заборгованість за сумою кредиту - 7000,00 грн, прострочена заборгованість по несплачених процетах за користування кредитом 27732,00 грн, які, як зазначає позивач, нараховані за період із 20.10.2024 до 24.11.2025. Однак суд шляхом проведення арифметичних розрахунків установив, що проценти нараховані за період із 10.09.2024 до 24.11.2025 (за виключенням 11.09.2024), а тому, з урахуванням внесених сплат, становлять суму 27732,00 грн (30800,00 грн (440 день * 70,00 грн (7000,00 грн *1%))-3068,00 грн (внесені сплати) = 27732,00 грн). Водночас суд звертає увагу, що позивач заявляє до стягнення тільки нараховані та несплачені проценти, строк сплати яких настав, так як їх сплата визначена періодичними платежами відповідно до встановленого графіка. Факт наявності заборгованості відповідачка не заперечила, будь-яких розрахунків на її спростування не навела. Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що боржниця належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, умови виконання якого визначені в кредитному договорі № 18804 від 10.09.2024, у зв`язку з чим у [PERSON] наявна заборгованість за кредитом по несплаченим процентам у розмірі 27732,00 грн за період із 10.09.2024 до 24.11.2025, що в межах строку кредитування. Відповідачка не спростувала належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем у вказаному розмірі, будь-яких заперечень з даного приводу суду не надавала Тому, дослідивши надані ТОВ "ФК "ПРОЦЕНТ" письмові докази, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача 27732,00 грн заборгованості за процентами за кредитним договором № 18804 від 10.09.2024, яка виникла за період із 10.09.2024 до 24.11.2025. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 63). Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову, то з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн сплаченого судового збору. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, то суд ураховує, що, відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, у свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право подати відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу надав такі докази: - договір № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, який укладений між ТОВ "ФК "ПРОЦЕНТ" та фізичною особою - підприємцем - адвокатом Руденком К.В., відповідно до якого зокрема вартість складання позовної заяви про стягнення заборгованості становить 9000 грн, складання заяв та клопотань - 1000 грн, складання на надсилання адвокатського запиту - 1000 грн (п. 3.1). Загальна вартість договору становитиме суму вартості послуг, вказаних у всіх актах наданих послуг (п. 3.3). Замовник вважається таким, що отримав послуги, а виконавець таким, що надав послуги, після підписання акта приймання-передачі наданих послуг (п. 4.1) (а.с. 49-50); - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2412 та довіреність ТОВ "ФК "ПРОЦЕНТ" на адвоката Руденка К.В. від 03.06.2024 (а.с. 51, 52); - акт приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, де вартість послуг по підготовці заяв про стягнення заборгованості по боржникам ТОВ "ФК "ПРОЦЕНТ" згідно реєстру № 1 від 30.09.2025, становить 100000,00 грн (а.с. 53); - витяг з реєстру № 1 до акта приймання-передачі наданих послуг № 73, згідно з яким вартість постуги з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 18804 від 10.09.2024 та клопотання про витребування доказів - 9000 грн; складання адвокатського запиту про витребування доказів по цьому ж боржнику - 1000 грн (а.с. 54), що складає загальну суму 10000 грн. Вказаний розмір витрат як орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу вказаний і в позовній заяві; - пратіжну інструкцію кредитного переказу коштів № 3403 від 30.09.2025, згідно з якою ТОВ "ФК "ПРОЦЕНТ" перерахувало адвокату Руденку К.В. плату за надання юридичних послуг по договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 згідно акта № 73 від 30.09.2025 суму в розмірі 100000 грн (а.с. 55). Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених ТОВ "ФК "ПРОЦЕНТ" витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі, суд зазначає, що такі є належними доказами, оскільки в договорі про надання правової допомоги передбачені всі істотні умови договору, а в акті визначено розмір оплати за надані послуги, з чим позивач погодився, що підтвердив своїм підписом, а також оплатив такі послуги, на що вказує відповідна платіжна інструкція. Тому, беручи до уваги відсутність клопотання відповідачки про зменшення витрат на правничу допомогу, зважаючи на умови договору про надання правничої допомоги, за яким сторони погодили розмір винагороди адвоката, виходячи з об`єму виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, понесення яких підтверджено описаними вище доказами. На підставі викладеного, ст. 3, 526, 527, 610, 626, 628, 639, 1049 ЦК України,ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію", та

Outcome: approved