Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів сторін [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у сумі 32 249,78 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 31.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 725, про що видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 31 жовтня 2008 року.Від шлюбу з відповідачем народилась донька [PERSON] [INFO] .Рішенням Основ`янського районного суду міста Харкова від 29.07.2025 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. 28.03.2025 Червонозаводським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.Відповідач аліменти за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року не сплачував.Постановою старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.07.2025 року було відкрите виконавче провадження, однак з дня відкриття виконавчого провадження боржник рішення суду у добровільному порядку не виконує і станом на 01.09.2025 заборгованість по сплаті аліментів складає 32249,78 грн., що підтверджується розрахунком, зробленим старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. За проведеними позивачем розрахунками, за період з 01.11.2024 по 01.09.2025 неустойка за несвоєчасну сплату аліментів становить 195 445, 09 грн. Представниця відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволені позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що відповідач підтверджує факт стягнення з нього на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.03.2025 року аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 29 квітня 2025 року. З квітня 2025 року, тобто після винесення судом вищезазначеного рішення суду, відповідач почав добровільно виконувати рішення суду та сплачувати аліменти, що підтверджується відповідними квитанціями. Постановою Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного регіонального управління Міністерства юстиції від 21.07.2025 відкрите виконавче провадження з примусового виконання вичконавчого листа №646/11281/24. Постановою старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смолкою Григорієм Андрійовичем від 04.08.2025 року звернуто стягнення на заробітну плату відповідача та зобов`язано ВЧ № [NUMBER] здійснювати відрахування із суми доходів відповідача у розмірі 50% доходів щомісяця. Позивачка разом із спільною донькою з серпня 2024 року мешкає на території Німеччини. Відповідач перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] та приймає безпосередню участь в бойових (спеціальних) діях (завданнях) у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Спілкування сторони між собою не мають. Так, до подання позивачкою позовної заяви про стягнення аліментів відповідач добровільно перераховував кошти на утримання спільної дитини в самостійно визначеній сумі, однак не зазначав в призначенні банківського переводу їх як «аліменти». Відповідач неодноразово звертався до позивача, намагаючись отримати номер рахунку, однак позивачка свідомо його звернення ігнорувала, що підтверджується копіями скріншотів листування у мобільному застосунку, а тому був позбавлений об`єктивної можливості виконувати свій обов`язок. Рішення суду, яким стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки, винесено - 28.03.2025 р. З квітня 2025 року відповідач вже почав перераховувати аліменти на користь позивачки, тобто добровільно почав виконувати рішення суду у справі 646/11281/24. Таким чином, заборгованість по сплаті аліментних платежів з жовтня 2024 року по березень 2025 року включно виникла не з вини відповідача. Щодо розрахунку пені за прострочення сплати аліментів позивачкою, то сума є необґрунтовано завищеною, оскільки позивачка не врахувала часткові або повні сплати, які були здійснені протягом періоду, за який нараховується пеня. Позивачкою не враховані відраховані роботодавцем відповідача (ВЧ [NUMBER] ) платежі, які перераховані позивачці 12.09.2025 р. в сумі 9020,54 грн. та 19.09.2024 р. в сумі- 9020,54 грн., що підтверджується звітом ВЧ № [NUMBER] про здійснені відрахування та здійснені виплати Тобто станом на дату подання позовної заяви сума заборгованості з виплати аліментів складає 14208,70 грн. Також, зазначила, що відповідач 30.09.2025 р перерахував заборгованість з виплати аліментів в сумі 35000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 30.09.2025 р. Відтак заборгованість є погашеною. Також представник відповідача заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу, пояснивши, що вимога про стягнення 8000,00 грн. є необґрунтованою та такою, що не відповідає критеріям розумності. Крім того, позивачка не надала жодних розрахунків чи деталізації робіт, які були або будуть виконані адвокатом, а також витрат часу, пов`язаних із їх виконанням. Представниця позивачки подала відповідь на відзив з запереченнями проти відзиву, в якому вказує, що відповідачем не доведено, що саме з вини позивачки він не перераховував добровільно аліменти на утримання доньки. Рух справи Ухвалою судді від 23.09.2025 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Участь у справі сторін та інших учасників справи Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.03.2025 у цивільній справі №646/11281/24 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 29.04.2025. Постановою старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смолкою Григорієм Андрійовичем від 21.07.2025 відкрито виконавче провадження №78655832 з виконання виконавчого листа №646/11281/24 виданого 03.07.2025 Червонозаводським районним судом м. Харкова. Постановою старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смолкою Григорієм Андрійовичем від 04.08.2025 року звернуто стягнення на заробітну плату відповідача та зобов`язано військову частину [NUMBER] здійснювати відрахування із суми доходів відповідача у розмірі 50% доходів щомісячно. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, наданих старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смолкою Г.А., заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] за період з жовтня 2024 по квітень 2025 станом на 01.09.2025 року становить 32249,78 грн. З розрахунку вбачається, що з квітня 2025 року по вересень 2025 відповідачем здійснювалась сплата аліментів на утримання дитини за виконавчим листом №646/11281/24. В матеріалах справи містяться копії квитанцій про переказ коштів [PERSON] на рахунок [PERSON] : 30.04.2025 на суму 5025,13 грн.; 30.04.2025 на суму 15050,00 грн.; 28.05.2025 на суму 20050,00 грн.; 27.06.2025 на суму 15050,00 грн.; 29.07.2025 на суму 25000,00 грн. Крім того, згідно з квитанцією до платіжної інструкції №0.0.4563255841.1 від 30.09.2025 [PERSON] сплатив 35 000,00 грн в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням №78655832. Релевантне законодавство та практика Верховного Суду Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України , можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 справа №333/6020/16-ц наведено висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів: пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Частиною 3 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Мотиви, з яких виходив суд, та висновки суду Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.03.2025 року по справі №646/11281/24, яким стягнуто аліменти з [PERSON] , визначено, що аліменти стягуються з 11.10.2024 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. З матеріалів справи вбачається, що з дня набрання рішенням суду про стягнення аліментів у справі № 646/11281/24 законної сили (29.04.2025 року) та до моменту відкриття виконавчого провадження (21.07.2025 року) відповідач здійснював переказ коштів на рахунок [PERSON] , що підтверджується копіями квитанцій до платіжних інструкцій, які долучені відповідачем до матеріалів справи, а також розрахунком заборгованості по аліментах в рамках виконавчого провадження станом на 01.09.2025 р. Відповідач зазначив, що позивачка з донькою з серпня 2024 року мешкає у Німеччині, у листопаді 2024 року донька прохала не перераховувати кошти на розрахункові рахунки її матері у зв`язку із закриттям всіх банківських рахунків, на прохання відповідача надати банківські реквізити для перерахування аліментів позивачка не надала, а надала актуальні лише у квітні 2025 року. Крім того, з часу набрання законної сили рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.03.2025 (справа № 646/11281/24), яким з відповідача стягнуто аліменти, до часу пред`явлення виконавчого документа до виконання (21.07.2025 року), у [PERSON] були відсутні майнові претензії до відповідача щодо сплати аліментів, тому суд не вбачає, що заборгованість по сплаті аліментних платежів з жовтня 2024 року по квітень 2025 року (включно), виникла за вини платника аліментів. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові ВС від 19 лютого 2024 року у справі № 761/893/23. Таким чином, у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів до 28.03.2025 року (день проголошення судового рішення про стягнення з [PERSON] аліментів), оскільки до ухвалення рішення по справі №646/11281/24, у відповідача був відсутній законодавчий обов`язок сплачувати аліменти, оскільки ще не був визначений їх точний розмір. Вказаний висновок зроблено Верховним Судом у Постанові від 18.01.2023 року у справі №161/5211/22. При цьому суд враховує, що 30.09.2025 року, під час розгляду справи, відповідач погасив заборгованість за аліментами в повному обсязі, що, у сукупності з іншими, наданими та дослідженими доказами, спростовує наявність умисного ухилення відповідача від сплати аліментів, та, як наслідок наявність вини відповідача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що заборгованість по аліментах у відповідача утворилася з його вини та обумовлена діями щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів. Суд також враховує, що відповідачем вчинено дії щодо погашення заборгованості по аліментам. Підсумовуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі статті 141 ЦПК України, враховуючи повну відмову в позові, суд вважає за доцільне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed