Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі ТОВ «Свеа Фінанс», позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №1600073 від 28.06.2024 у розмірі 51187,47 грн. В обґрунтування вказаного позову позивач зазначив, що 28.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі - ТОВ «Селфі Кредит») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №1600073, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в загальному розмірі 10500,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів 1,5% в день. 29.04.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 01.02-09/25, згідно із яким ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №1600073. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1600073 від 28.06.2024 становить 51187,47 грн, яка складається з: заборгованість по тілу кредиту 10499,97 грн; заборгованість по відсотках 35437,50 грн; пеня 5250,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.10.2025 відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судові засідання, в тому числі 29.01.2026, представник позивача не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання, в тому числі 29.01.2026, не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позов не подала, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомила. А тому, відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 11.10 год. 05.02.2026. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. 28.06.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №1600073 (далі Договір), який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е621. Згідно із п. 1.1 Договору, товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 7000,00 грн (п.1.2). Строк кредиту 360 днів (п.1.3). Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п.1.4). Стандартна процентна ставка становить 1,5% в день (п.1.5.1). Знижена процентна ставка становить 0,375 % в день (п.1.5.2). Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу у споживача № [NUMBER] (п.2.1). Дата надання кредиту 28.06.2024 або 29.06.2024 (п.2.2). 09.07.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту №1600073, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Х049. Відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились збільшити суму кредиту на 3500,00 грн, у зв`язку із чим загальна сума кредиту становить 10500,00 грн, стандартна процентна ставка за весь строк користування кредитом 1,48%, стандартна процентна ставка з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1,4% в день. Також [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписано паспорт споживчого кредиту, в якому містяться відомості про кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №1600073 від 28.06.2024, заборгованість [PERSON] становить 51187,47 грн, яка складається з: 10499,97 грн заборгованість по тілу кредиту; 35437,50 грн заборгованість за відсотками; 5250,00 грн неустойка. Листом вих. № 20250508-332 від 08.05.2025 та листом №20250508-333 від 08.05.2025, ТОВ «Пейтек» повідомляє, що між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Селфі Кредит» укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №01042024-2 від 01.04.2024, та відповідно до вказаного договору було успішно перераховано кошти на картку [NUMBER] 28.06.2024 в сумі 7000,00 грн та 09.07.2024 в сумі 3500,00 грн. 29.04.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» (Клієнт) та ТОВ «Свеа Фінанс» (Фактор) укладено Договір факторингу №01.02-09/25 відповідно до умов якого Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором (п.2.1). Згідно п.3.1.3 Договору факторингу ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» погодили, що Право вимоги переходить до Фактора після підписання Сторонами цього Договору, з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників за формою Додатку 5 цього Договору, та оплати Фактором суми Фінансування у строки, передбачені пунктом 4.2 Договору, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей за Кредитними договорами. 30.04.2025 ТОВ «Свеа Фінанс» сплатило ТОВ «Селфі Кредит» 3736109,63 грн в рахунок оплати фінансування згідно з договором факторингу №01.02-09/25 від 29.04.2025, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №10049 від 30.04.2025. Також ТОВ «Свеа Фінанс» та ТОВ «Селфі Кредит» підписали реєстр боржників до договору факторингу №01.02-09/25 від 29.04.2025. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з статтями 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Свеа Фінанс» вказує себе кредитором [PERSON] за кредитним договором №1600073 від 28.06.2024, укладеним відповідачем з ТОВ «Селфі Кредит», право грошової вимоги від якого перейшло до позивача на підставі договору факторингу №01.02-09/25 від 29.04.2025. Згідно з п.3.1.3 договору факторингу №01.02-09/25 від 29.04.2025 право вимоги переходить до фактора після підписання сторонами договору, з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників та оплати фактором суми фінансування, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Згідно з матеріалами справи, позивачем не надано суду акту приймання-передачі реєстру боржників підписаного сторонами. Крім того, у переліку боржників, які вказані на наданій позивачем першій і останній сторінці реєстру боржників відсутня відповідач [PERSON] . Інших сторінок реєстру позивач не надав. Суд не бере до уваги витяг з реєстру боржників стосовно боржника [PERSON] , оскільки такий підписаний лише представником позивача і не погоджений сторонами договору факторингу, відповідно до п.1.1 договору факторингу №01.02-09/25 від 29.04.2025. Даний пункт договору дає визначення реєстру боржників. А саме, це погоджений сторонами перелік боржників… З наведеного слідує, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора ТОВ «Селфі Кредит» до ТОВ «Свеа Фінанс». Згідно із статтею 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Встановлені у даній справі обставини вказують на не доведеність порушення, невизнання або оспорювання прав та інтересів позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Так як у задоволенні усіх позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача не відшкодовуються.

Outcome: dismissed