Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

27 червня 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 28 червня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали в письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримала в позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 28 липня 2020 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується п. 9 договору позики. 23 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали у письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримала в позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 226 000 грн., що на момент вчинення цього договору позики еквівалентно 8 000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 23 жовтня 2022 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується п. 2 договору позики. У зазначені в договорах позики строки відповідачка позику не повернула, в зв`язку з чим позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики від 28.06.2020 року та від 23.10.2020 року в розмірі 15 000 доларів США та 8 000 доларів США, що в загальному становить 23 000,00 доларів США. Ухвалою суду від 10 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] вимоги позову підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнала. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час судового розгляду справи відповідачка визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позов [PERSON] задоволено повністю, а відповідачка [PERSON] визнала позов до початку розгляду справи по суті, та позивачку звільнено від сплати судового збору (на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір») то з відповідачки в дохід держави слід стягнути 50 % судового збору за подання такого позову: 9 563 грн. 91 коп./2 = 4 781 грн. 95 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved