Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позиція позивача Представник позивача-адвокат Присяжний В.А. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса №6540, що вчинений 12.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості в сумі 145289,86 грн за кредитним договором №1001063043701 від 23.06.2018, укладеним між ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», та [PERSON] , та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 500,00 грн. Просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 12.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №6540, про звернення стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача АТ «ПУМБ» заборгованості в загальній сумі 145289,86грн, що виникла за кредитним договором 1001063043701 від 23.06.2018, укладеним між сторонами. Зі змісту виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 17.03.2020 по 17.03.2021. Пояснює, що кредитний договір №104113573 укладений сторонами в простій письмовій формі, шляхом підписання позивачем та представником банку заяви від 05.02.2021 на приєднання до Договору про комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Тобто, даний кредитний договір нотаріально не посвідчувався. Про наявність виконавчого напису нотаріуса №6540 позивачу стало відомо лише після отримання відповіді на адвокатський запит №27-11/2025 від 08.11.2025. Вважає, що приватний нотаріус Грисюк О.В. вчинила виконавчий напис №6540 з порушенням вимог чинного законодавства та за відсутності для того правових підстав, а тому, такий виконавчий напис має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що зазначеної у виконавчому написі заборгованості перед відповідачем не має, а тому цей борг не визнає. Позивач зазначає, що жодних повідомлень про усунення порушень, в тому числі сплати заборгованості, за кредитним договором 1001063043701 від 23.06.2021 від відповідача не отримував, а сам виконавчий напис було вчинено без його відома із порушенням вимог чинного законодавства України. При цьому, у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для його вчинення. Кредитний договір №1001063043701 від 23.06.2021 нотаріально не посвідчувався, а тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тобто, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Грисюк О.В. за відсутності правових підстав для його вчинення, так як: кредитний договір нотаріально не посвідчувався; при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено наявність документу, що підтверджує докази як направлення АТ «ПУМБ», так і отримання [PERSON] вимоги про усунення порушень (сплати заборгованості); не перевірено безспірність заборгованості [PERSON] , що підлягають стягненню за виконавчим написом. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При цьому, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.05.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Отже, нотаріус в день вчинення спірного виконавчого напису керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним, та на підставі нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком на підставі лише документів передбачених пунктом 2 Переліку. Таким чином, в момент вчинення оспорюваного виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Рух справи в суді Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2025 матеріали цивільної справи передано за територіальною підсудністю на розгляд Літинського районного суду Вінницької області. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 12.01.2026 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Розгляд справи Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, його представник-адвокат Присяжний В.А. подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог, вишення питання судових витрат в порядку ст.142 ЦПК України та зменшення витрат на правничу допомогу. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков А.Д. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Встановлені судом обставини 23.06.2018 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (теперішня назва Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК») в простій письмовій формі, шляхом підписання позивачем та представником банку, підписано заяву 1001063043701 на приєднання до Договору про комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.7). 12.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №6540, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості в загальній сумі 145289,86 грн, що виникла за кредитним договором 1001063043701 від 23.06.2018, укладеним між ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», та [PERSON] (а.с.6). Зі змісту виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 17.03.2020 по 17.03.2021. Сума заборгованості складає 145289,86 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 62740,40 грн, прострочена заборгованість за комісією становить 45950,60 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 11,66 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 36587,20 грн. Також, за вчинення цього виконавчого напису на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 500,00 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню становить 145789,86 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 18.06.2021 відкрито виконавче провадження №65862606 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 12.05.2021 №6540 про примусове стягнення з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості у сумі 145289,86грн за кредитним договором 1001063043701 від 23.06.2018, укладеним між ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», та боржником (а.с.10). Копію документів виконавчого провадження ВП №65862606 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №6540 отримано представником відповідача-адвокатом Присяжним В.А. від приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. після отримання відповіді на адвокатський запит №27-11/2025 від 08.11.2025 (а.с.8,9). Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Із місту зазначеного виконавчого напису видно, що нотаріус при його вчиненні керувався ст.87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. Так, за змістом ст.87-88 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік), визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пункт 2 Переліку, доповнений Постановою КМУ «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №662 від 26.11.2014 року. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. У зв`язку з цим, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. З урахуванням положень статей 15-16, 18 ЦК України, статей 50, 87-88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87-88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження №14-83цс18), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У межах даних пред`явлених позовних вимог та заперечень відповідача, суд, враховуючи також вищенаведені приписи, не може прийти до висновку про те, що вказана у виконавчому написі №6540, вчиненому 12.05.2021 приватним нотаріусом приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості в сумі 145789,86 грн може вважатися обґрунтованою/необгрунтованою, та такою, що провадилась у безспірному порядку, оскільки матеріали справи не містять таких доказів. Однак, зважаючи на те, що Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, пункт 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», визнано нечинною з моменту її прийняття, а відтак зазначена нотаріальна дія щодо вчинення вказаного вище виконавчого напису є незаконною. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи із наведеного, суд задовольняє позов [PERSON] до Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Інші доводи позовної заяви та відзиву на висновки суду не впливають. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Щодо судових витрат Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн. Відповідно до ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма передбачена ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Судом встановлено, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а тому суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову у розмірі 484,48 грн. Крім того, згідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідачем Акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Відповідач вважає їх завищеними та такими, що не підтверджені жодними доказами реальності таких витрат. Зазначає, наступне: 1) заявлені позивачем витрати не містять детального опису робіт, крім того є неспівмірними зі складністю справи та ціною позову; 2) згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті Судової влади, адвокат Присяжний В.А. супроводжував щонайменше 1 аналогічну справу; 3) підготовлений адвокатом у цій справі позов не є унікальним, тому його написання не вимагало багато часу саме технічної роботи, оскільки юридична робота була виконана під час підготовки попередніх позовів, законодавство та судова практика з цього часу не змінювались; 4) адвокатом не здійснювався збір доказів у справі, оскільки Присяжним В.А. підготовлено лише адвокатський запит до приватного виконавця та позовну заяву, що також свідчить про неспівмірність наданої правової допомоги із сумою витрат на таку допомогу, яка заявлена до стягнення. З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачу [PERSON] надавалась правнича допомога адвокатом Присяжним Віталієм Анатолійовичем. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом надано до суду: копію договору №11-11/25 про надання правничої допомоги від 05.11.2025 (а.с.11,12); копію розрахунку витрат на оплату професійної правової (правничої) допомоги від 25.11.2025, який містить опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на суму 16000,00 грн (а.с.13); копію квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 25.11.2025 на оплату послуг адвоката на суму 16000,00 грн (а.с.14). До опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зазначених у розрахунку витрат на оплату професійної правової (правничої) допомоги від 25.11.2025, входить: консультація клієнта, аналіз наявних у нього документів, роз`яснення передбачених шляхів захисту порушених прав, витрачено 3 години, вартістю 500,00 грн/год, на загальну суму 1500,00 грн; підготовка та надсилання адвокатського запиту, втрачено 2,5 години, вартістю 1000,00 грн/год, на загальну суму 2500,00 грн; пошук та підбір нормативної бази, аналіз судової практики, складення позовної заяви, підготовка інших позовних матеріалів, надсилання її учасникам справи та до суду, витрачено 12 годин, вартістю 1000,00 грн/год, на загальну суму 12000,00 грн. Кількість витрачених годин 17,5, вартістю 16000,00 грн. Згідно ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи складність цієї справи, предмет спору, ціну позову, визнання позову відповідачем, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на оплату правничої допомоги до 6000,00 грн.

Outcome: approved