Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 652000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказує 28 вересня 2024 року, приблизно о 08 год. 20 хв. [PERSON] , в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 10.1, підпункту б) пункту 12.9, дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості (70, 50, 20)», дорожнього знаку 3.41 «Контроль» Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, керуючи технічно справним спеціалізованим сідловим тягачем «DAF ХF 105.460», реєстраційний номер [NUMBER] , з спеціалізованим напівпричепом-цистерною «HENDRICKS TS34», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 246 км + 016 м. автодороги М07 Київ Ковель-Ягодин, зі сторони м. Сарни Рівненської області в напрямку до м.Коростень Житомирської області, зі швидкістю приблизно 80-85 км/год., що перевищує допустиму швидкість руху, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості (70, 50, 20 км/год.)», з моменту виявлення дорожнього знаку 3.41 «Контроль» та бетонної конструкції (блокпосту), які знаходились попереду транспортного засобу, які він міг об`єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості до повної зупинки на вимогу дорожнього знаку, під час руху змінив напрямок руху транспортного засобу вліво, перетнув лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (осьової), яку перетинати заборонено та допустив наїзд сідлового тягача на бетонні конструкції, з подальшим виїздом за межі смуги руху вліво, де в некерованому стані транспортний засіб здійснив наїзд на автомобіль «ТОYOTA RAV4», реєстраційний номер [NUMBER] , який стояв в місці для огляду транспортних засобів та на працівників Національної поліції України [PERSON] , [PERSON] , військовослужбовця ЗСУ [PERSON] , які знаходились в приміщенні блокпосту, хоча мав можливість уникнути наїзду шляхом виконання вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху. У результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Ухвалою Рокитнівським районним судом Рівненської області від 04.03.2025 року у справі №571/244/25 по обвинуваченню визнаний [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, син померлого [PERSON] - [PERSON] в особі законного представника [PERSON] визнано потерпілим. 02.05.2025 року Рокитнівським районним судом Рівненської області у справі № 571/244/25 було ухвалено вирок яким [PERSON] визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Відповідно до ст.75 КК України звільнено обвинуваченого [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. Ухвалюючи вирок суд зазначив: «…Суд вважає, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, потерпіла [PERSON] та неповнолітній потерпілий [PERSON] зазнали душевних страждань у зв`язку зі смертю сина та батька, а втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Позивачі позбавлені можливості матеріальної та моральної підтримки сина та батька в подальшому своєму житті, а відновити попередній стан життя позивачів неможливо…». Однак, в зв`язку з тим, що після отримання відзиву на позовну заяву та до завершення розгляду справи позивач [PERSON] не змінила своїх позовних вимог та, діючи в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , який визнаний потерпілим у справі, не просила стягнути заподіяну моральну шкоду на користь сина, в задоволенні позову було відмовлено. Також судом було роз`яснено про право звернутися з позовом про відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства. Представник позивача позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача позов визнав частково, просить стягнути 200 000 гривень моральної шкоди, оскільки позовні вимоги явно завищені та 8000 гривень судових витрат. Третя особа та представник третьої особи просили проводити розгляд справи у їх відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що в позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Рокитнівського районного суду від 02.05.2025 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24.09.2025 року вирок Рокитнівського районного суду від 02.05.2025 року залишено без змін. Ухвалою Верховного суду колегією суддів Третьої палати Касаційного кримінального суду від 23.10.2025 року відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою цивільного відповідача ФОП [PERSON] на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02.05.2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 24.09.2025 року. Постановою Верховного суду від 14.01.2026 року касаційну скаргу цивільного відповідача задоволено частково вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02.05.2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 24.09.2025 року змінено. Виключено з указаних рішень посилання на стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] судового збору в розмірі 15780,37 грн. на користь держави. У решті судове рішення залишити без змін. Батьком [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 24.04.2008 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу сідловий тягач DAF XF 105.460, реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричеп-цистерна HENDRICKS TS34, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] . Виходячи із наведених норм права, шкода завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. На момент вчинення ДТП відповідальність водія транспортного засобу «сідловий тягач DAF XF 105.460, реєстраційний номер [NUMBER] та «напівпричеп-цистерна HENDRICKS TS34, реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (04053 м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40) відповідно до Полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно № ЕР.223133916 від 30.08.2024 та № ЕР.223149106 від 30.08.2024 із визначенням ліміту відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 160 000, 00 грн. та за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 320 000,00 грн. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Незадовільний стан здоров`я [PERSON] підтверджують наступні документи: копія карти ехокардіоскопічного обстеження від 08.10.2020; копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5593/3596 від 04.10.2020; копія мультизрізова комп`ютерна томографія від 24.11.2021; копія УЗД легень від 09.12.2021; копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 962 від 09.06.2022 року. Згідно додаткових пояснень представника відповідача на утриманні відповідача постійно перебуває його мати - [PERSON] , [INFO] . Факт родинних відносин Відповідача з [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , а також копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00053962405 від 03.10.2025. При цьому, мати Відповідача є особою похилого віку, яка тривалий час вже самостійно не працює, а також є пенсіонеркою, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] . Мати відповідача має проблеми зі здоров`ям та захворювання, що підтверджується копією довідки № 290 від 22.10.2025. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою. яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Як зазначено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» , розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України. Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 ст. 1168 моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Розмір відшкодування за моральну шкоду залежить від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала шкоди. ФОП [PERSON] , з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно свідоцтва про народження дитини - [PERSON] був батьком [PERSON] , що дає право вимагати відшкодування шкоди, завданої внаслідок його смерті на користь дитини. В результаті вчиненого кримінального правопорушення сину загиблого завдано моральної шкоди, які полягають в тому, що у зв`язку із смертю батька його життя кардинально змінилося, він постійно переживає за своє майбутнє, яким чином увійде в доросле життя без підтримки та допомоги батька. Дитина загиблого, має невпинний біль, що залишився сиротою. Він позбавлений можливості спілкуватися з батьком, проводити з ним час, отримувати від нього поради, тому позивач оцінив заподіяну йому моральну шкоду в сумі 652 000 гривень, що є співрозмірним заподіяній шкоді, між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою існує прямий та безпосередній причинний зв`язок. Таким чином, позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, в сумі 8000 гривень - витрат на правову допомогу, що підтверджується ордером №1174540 від 04.06.2025 року, договором про надання правничої (правової ) допомоги від 14.05.2025 року, платіжними інструкціями №56232889SB, №@2PL468562. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» ,

Outcome: approved