Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

у грудні 2025 року адвокат Великородна Марина Олегівна в інтересах [PERSON] (далі Позивач) засобами поштового зв`язку звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, треті особи: Чернігівська міська рада, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єськова». Позов мотивовано тим, що 21 лютого 2005 року Позивач отримав ордер № 544 серії «Д» на квартиру у [ADDRESS] , на склад сім`ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] , 1989 р.н. - син, [PERSON] , 1991 р.н. дочка, [PERSON] , 2004 р.н. син. Наразі, в даній квартирі залишилися зареєстрованими сам Позивач та Відповідач його син [PERSON] . Однак, Відповідач 25.03.2022 виїхав до Франції, постійно там поживає та наразі повертатися не планує. Таким чином, Відповідач з 25.03.2025 у квартирі за адресою реєстрації не проживає, комунальні платежі не сплачував та не сплачує, в утриманні та ремонті житла участі не брав і не бере, будь-які його речі в квартирі відсутні. У зв`язку з цим, щодо Відповідача було складено Акт про не проживання особи за адресою місця реєстрації. Позивач просить визнати Відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Ухвалою суду від 08.01.2026 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 06.02.2026 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник Чернігівської міської рада через підсистему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Усова Ю.О. позовні вимоги підтримали повністю, позов просили задовольнити з підстав зазначених у ньому. Позивач також пояснив, що відповідач є його сином, який з березня 2022 року постійно проживає у Франції, закінчує університет у м. Гавр, попросив тимчасовий захист та наразі отримує вид на проживання. До України повертатися він не планує, подальше своє життя має намір провести у Франції. Метою звернення до суду Позивач вказує необхідність приватизації квартири, що ускладнене реєстрацією у ній сина. Також оплата комунальних послуг у квартирі на даний час Позивачем здійснюється самостійно за тарифами, розрахованими відповідно до кількості зареєстрованих осіб, хоча фактично у квартирі Позивач проживає один. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорта громадянина України, [PERSON] народився [INFO] та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Згідно з ордером на житлове приміщення № 544 від 21.02.2005 квартира за адресою: [ADDRESS] отримана як службове житло [PERSON] , до складу сім`ї якого входили дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] , дочка [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02.12.2025 № 14490/2, станом на 01.12.2025 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані Позивач та Відповідач, оскільки дружина - [PERSON] знялась з реєстрації 18.11.2025, а дочка - [PERSON] - [INFO] (а.с. 13). Згідно з Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 05.12.2025, складеного головою правління ОСББ «Єськова» Комковим Ю.В. у присутності [PERSON] та [PERSON] в житловому приміщенні по [ADDRESS] , [PERSON] , дійсно зареєстрований, але не проживає за місцем реєстрації з 25 березня 2022 року (а.с. 15). Відповідно до копії посвідки «BENEFICIAIRE DE LA PROTECTION TEMPORAIRE» вбачається, що Відповідач виїхав до Франції та отримав там документи на проживання (а.с.14). Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У ст. 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених ч.1, п. п. 1 і 5 ч. 3 та ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування наданим йому майном, наймач житла має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з частиною 2 статті 107 ЖК України, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що є сусідами [PERSON] по під`їзду будинку по [ADDRESS] . До початку повномасштабного вторгнення рф до України у квартирі Позивача [ADDRESS] разом з ним проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] . З березня 2022 року вони виїхали з квартири та, зі слів Позивача, наразі постійно проживають у Франції. З того часу (березень 2022 року) [PERSON] жодного разу у квартирі не з`являвся, [PERSON] проживає у ній сам. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. Оскільки рішення суду про визнання Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням дозволить Позивачу реалізувати своє право на приватизацію житла, а також соціальних пільг, зокрема щодо оплати за комунальні послуги, а також право на приватизацію державного житлового фонду, разом з тим не порушить житлових прав та законних інтересів Відповідача, оскільки фактично він ними не користується, суд вважає що втручання держави у вигляді ухвалення судового рішення про визнання Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у даному випадку за установлених судом обставин переслідує легітимну мету, здійснюється згідно із законом та є необхідним. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач поніс судові витрат у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн, які не заявлені ним до відшкодування, а тому

Outcome: approved