Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач, Акціонерне товариство «ОТП Банк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись, що 25.02.2017 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит № 2014858170_CARD за умовами якого відповідачка отримала два типии кредиту одночасно: кредит у розмірі 4 745 грн на придбання товару у продавця на строк до 25.11.2017 та кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту у розмірі 1 000 грн з можливістю збільшення відповідно до умов кредитного договору на строк 3 роки з правом пролонгації. Позивач свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, надавши відповідачці кредитні кошти. Всупереч умов Кредитного договору відповідачка не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання і станом на 06.08.2025 її заборгованість становить 17 170 грн 68 коп, з яких: заборгованість по тілу кредиту 16 148 грн 50 коп, заборгованість за відсотками 1 022 грн 18 коп. Просив стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2014858170_CARD від 25.02.2017 в сумі 17 170 грн 68 коп та судові витрати. Ухвалою судді від 16 грудня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відзив на позовну заяву у встановлений законом строк відповідачкою не подано. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Установлено, що 25.02.2017 року сторони АТ «ОТП Банк» та відповідачка [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 2014858170_CARD за умовами якого відповідачка отримала два типии кредиту одночасно: кредит у розмірі 4 745 грн на придбання товару у продавця на строк до 25.11.2017 та кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту у розмірі 1 000 грн з можливістю збільшення відповідно до умов кредитного договору на строк 3 роки з правом пролонгації. АТ «ОТП» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю. Відповідно до товарного чеку, рахунку-фактури № СФКRN-0000001645 від 25.02.2017, видаткової накладної № ЧКRN3-0011 від 25.02.2017, розпискою [PERSON] підтверджується придбання товарів відповідачкою у постачальника ТОВ «Комфі Трейд» на суму 4 995 грн 80 коп. Факт виконання позивачем своїх зобов`язань у повному обсязі підтверджується Звітом-рахунком (випискою) за період 06.03.2017 по 06.08.2025, сформованою станом на 24.09.2025. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за відповідний день операцій. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а відтак є належними доказами на підтвердження факту наявності заборгованості позичальника перед кредитодавцем. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, зазначивши, щовиписка з позичкового рахунку є підтвердженням видачі кредиту. Відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором не виконувала, в результаті чого утворилась заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, який судом перевірений та визнаний правильним, узгоджується з умовами кредиту та не спростований відповідачкою, у зв`язку з порушенням умов Кредитного договору № 2014858170_CARD від 25.02.2017, станом на 06.08.2025 заборгованість [PERSON] перед АТ «ОТП БАНК» становить 17 170 грн 68 коп, з яких: заборгованість по тілу кредиту 16 148 грн 50 коп, заборгованість за відсотками 1 022 грн 18 коп. Згідно статей 526, 1049 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. У відповідності до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За олгяду на викладене, суд прийшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними, АТ «ОТП Банк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачці кредитні кошти, проте відповідачка, отримавши кредитні кошти, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернула. За приписами статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідачкою не заявлялись зустрічні позовні вимоги щодо безгрошовості кредитного договору на підставі положень статті 1051 ЦК України. Кредитний договір не оскаржений та в судовому порядку недійсним не визнавався. Відповідно достатті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справі, що розглядається, позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Суд звертає увагу на те, що відповідачка [PERSON] не надала належних та допустимих доказів на спростування факту отримання кредитних коштів, а також обставин та доказів наданих позивачем. Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими. На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку про те, що між сторонами існують правовідносини в сфері кредитування. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позивачу кредитні кошти. Відповідачка зі своєї сторони взяті на себе зобов`язанні виконувала неналежним чином, в результаті чого утворилася заборгованість на суму 17 170 грн 68 коп, яка порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають відновленню. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази,

Outcome: approved