Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення. Мотивуючи свою заяву тим, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання та реєстрації відповідачів: [ADDRESS] . Наймачем квартири є відповідачка [PERSON] . Відповідачі не здійснюють оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01.10.2013 року по 31.01.2023 року у розмірі 39 410 грн. 41 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку, також у зв`язку із невиконанням відповідачами обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути з них в рівних частинах суму індексу інфляції у розмірі 5910, 84 грн., 3% річних у розмірі 1692,71 грн., абонентську плату в розмірі 75,14 грн.,всього 47 089, 10 грн., а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2 684 грн. 00 коп.. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2023 року позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги задоволені. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» суму заборгованості по оплаті за централізоване опалення за адресою: [ADDRESS] за період 01.10.2013 року по 31.01.2023 рік у розмірі 39 410, 41 гривень, сума індексу інфляції у розмірі 5 910, 84 гривень, 3 % річних у розмірі 1 692, 71 гривень, абонентська плата за обслуговування 75, 14 грн., а всього 47 089, 10 гривень та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684 гривня, тобто по 1342 гривень 00 копійок з кожного. До Покровського районного суду міста Кривого Рогу надійшла вищевказана заява в якій [PERSON] просить: а) поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; б) скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2023 року у цивільній справі № 212/2288/23. Мотивуючи свою заяву тим, що при розгляді справи були порушені права як відповідача, оскільки рішення було прийнято без участі їх представників, останні були позбавлені права подання відзиву на позов та заперечень щодо позовних вимог. Повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку нею не отримувалися, а тому не знала про судові засідання і не з`являлася до суду, не скористалася правом подання відзиву. Вся кореспонденція котра відправлялась Не згодна з розміром заборгованості. А також вказала, що не скористалась правом подання заяви про застосування строків позовної давності.ж Щодо поновлення попущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення зазначає, що у відповідності до вимог 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка повинна бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому не було вручено повне заочне рішення у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення повного заочного рішення. Про наявність заочного рішення Відповідач дізналася 18.07.2025, коли перевіряла дані про нарахування платежів через «Нова Ком» отримала примірник заочного рішення 21.07.2025 року в приміщенні суду. Дані обставини підтверджуються розпискою про отримання рішення суду, яка була надана працівнику канцелярії суду та знаходиться в матеріалах справи. У зв`язку з вищевикладеним Відповідач вважає за необхідне просити суд поновити пропущений строк на подання заяви про його перегляд. Ухвалою суду від 01.08.2025 року поновлено строк відповідачки на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2023 року та прийнято заяву відповідачки про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2023 року ухвалене у цивільній справі № 212/2288/23 до розгляду.. Ухвалою суду від 14.08.2025 року скасовано заочне рішення у справи та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом. Відповідачка [PERSON] посилається в своїй заяві про перегляд заочного рішення на те, що не згодна з нарахуваннями заборгованості, оскільки вона вносила оплату за нарахування послуг АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», про що до суду надала квитанції про сплату комунальних послуг. Просила застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. Представник позивача надала до суду заяву про зменшення позовних вимог в якій просила стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості за адресою: [ADDRESS] , за комунальні послуги, у розмірі основного боргу у розмірі 12 930,83 грн, плату за абонетське обслуговування у розмірі 75,14 грн, інфляційні втрати у розмірі 5910,84 грн, 3% річних у розмірі 1692,71 грн., а всього: 20 609,52 грн. Вказала, що станом на 26.11.2025 року заборгованість за період 01.10.2013 по 31.01.2023 у розмірі основного боргу сплачена частково, а саме 26 554,72 грн, проте залишок заборгованості основного боргу становить 12 930,83 грн. 30.03.2023 до Покровського районного суду м. Кривого Рогу Позивач звернувся із зазначеним вище позовом, тобто станом на дату подачі позову заборгованість погашена не була. В додаткових поясненнях акцентувала увагу суду, що згідно з детальним розрахунком з призначенням платежу «опалення по лічильнику», станом на 26.11.2025 року заборгованість складала 16 187,67 грн, яка була повністю погашена у період з 27.02.2023 по 24.06.2024 року. Разом з тим, за даними обліку підприємства, з урахуванням здійснених оплат, станом на 26.11.2025 року: за послугу «постачання теплової енергії («опалення») заборгованість становить 6 145,14 грн; з урахуванням платежів із призначенням «постачання теплової енергії» заборгованість становить 6 785,69 грн. Таким чином, підтверджений залишок заборгованості, відповідно до довідки, яка раніше долучалась до матеріалів справи, становить 12 930,83 грн, що включає в себе нарахування за двома видами послуг. Заперечувала щодо заяви про застосування строків позовної давності, оскільки строк позовної давності преривався через внесення неповної плати за надані послуги. Справу просила розглянути без її участі. Представниця відповідачки Зуб Л.А. в судовому засіданні пояснила, що Адвокат Солод Р.Г., який діє в інтересах відповідачки [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що заборгованість не обґрунтована, заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі, просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18,19), що перебуває на обслуговуванні у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», на вказану квартиру відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги централізованого опалення, наймачем квартири зазначено [PERSON] (а.с. 6а ). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з жовтня 2013 року по січень 2023 року по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] за послуги з опалення гарячого водопостачання, заборгованість станом на січень 2023 року складає 39 410, 41 гривень (а.с. 6).. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Між позивачем та відповідачками виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005 року № 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Приписами частини першої статті 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлений ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. У відповідності до розрахунку поданого разом із заявою про зменшення позовних вимог загальна заборгованість відповідачів по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] за послуги з опалення гарячого водопостачання, за період 01.10.2013 по 31.01.2023 у розмірі основного боргу сплачена частково, а саме 26 554,72 грн, проте залишок заборгованості основного боргу становить 12 930,83 грн (а.с.124-126). Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 1, 5 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Судом встановлено, що споживачі зобов`язані щомісячно сплачувати послуги позивача з надання теплової енергії по [ADDRESS] . Отже, перебіг позовної давності щодо оплати послуг з надання теплової енергії обчислюється в такому випадку з дня настання строку виконання зобов`язання споживачем у частині проведення чергового щомісячного платежу. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів переривання строку позовної давності за вказаним спором. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості, в період з червня 2014 року по весь період розрахунку відповідачами по справі частково здійснювалась оплата за надані послуги з теплової енергії, в тому числі не в отеплювальний період. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16. У постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачами дій по оплаті послуг з централізованого опалення в період не нарахування позивачем такої оплати та оплаті послуг з централізованого опалення в розмірі, більшому від нарахування, що мали регулярний характер, у зв`язку з чим до вимог про стягнення заборгованості з 01 жовтня 2013 року строк позовної давності не сплив. Крім того, суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Таким чином суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для застосування до вказаного спору строків позовної давності щодо заявлених АТ «Криворізька теплоцентраль» позовних вимог, оскільки такі строки не були порушені, через те, що відповідачкою періодично вносилися платежі за сплату послуг, які надаються позивачем. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Щодо позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення 3% річних та інфляційний втрат, суд зазначає наступне. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває і на момент ухвалення рішення суду. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набирала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовувалася з 24 лютого 2022 року. У подальшому, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово- комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» було викладено у новій редакції, та установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285). Таким чином, з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року, включно, існувала заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги без обмеження територією ведення бойових дії або тимчасово окупованими територіями, затвердженими наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 № 309. Враховуючи зазначене, до стягнення з відповідачів підлягає 3% річних у розмірі 1 692.71 грн (а.с. 7 зворотній) та інфляційні нарахування в сумі 4910.84 грн (а.с.7). Щодо витрат зі сплати судового збору суд зазначає наступне. Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684 гривні 00 копійок (а.с.5). Згідно п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Відповідачка [PERSON] , [INFO] , є інвалідом першої групи з 28.08.2023 року безстроково (а.с. 54), тому судові витрати в її частині підлягають компенсації за рахунок держави. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1312 гривень 00 копійок.

Outcome: approved