Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «ФК «Процент» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 06 травня 2024 року ТОВ «ФК «Процент» уклало з відповідачем Кредитний договір №11286. Відповідно до договору ТОВ «ФК «Процент» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 7 000 грн зі строком користування коштами протягом 365 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит не пізніше 06 травня 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (547,50 % річних). Наслідком порушення позичальником умов кредитного договору є його обов`язок на вимогу кредитодавця сплачувати проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день понадстрокового користування (547,50 % річних) Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 45 325 грн, у тому числі: - заборгованість за кредитом 7 000 грн; - заборгованість за процентами 38 325 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 06 травня 2024 року ТОВ «ФК «Процент» уклало з відповідачем Кредитний договір №11286. Відповідно до договору ТОВ «ФК «Процент» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 7 000 грн зі строком користування коштами протягом 365 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит не пізніше 06 травня 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (547,50 % річних). Наслідком порушення позичальником умов кредитного договору є його обов`язок на вимогу кредитодавця сплачувати проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день понадстрокового користування (547,50 % річних) Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, [PERSON] набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з ТОВ «ФК «Процент». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Факт зарахування кредитних коштів у розмірі 7 000 грн на банківський рахунок позичальника знайшов своє підтвердження копією довідки ТОВ «Пейтек» від 05 вересня 2025 року за вих. №20250905-1, довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 06 листопада 2025 року за вих. №20.1.0.0.0/7-251028/63567-БТ, а також наявною в матеріалах справи банківською випискою з рахунку позичальника. Натомість позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 05 вересня 2025 року йому нараховано заборгованість у загальному розмірі 45 325 грн, у тому числі: - заборгованість за кредитом 7 000 грн; - заборгованість за процентами (за період з 06 травня 2024 року до 06 травня 2025 року) 38 325 грн. Суд констатує, що проценти дійсно нараховувалися позивачем відповідно до умов кредитного договору (в тому числі за узгодженими сторонами розміром процентної ставки та строком кредитування). Однак умови кредитного договору в цій частині суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: ч. 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; ч. 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. За встановленого, оскільки кредитний договір укладений між сторонами після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів за денною ставкою, що перевищує 1 %, починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (тобто з 21 серпня 2024 року) є нікчемними, а нарахування процентів з цього часу повинно здійснюватися за процентною ставкою, яка буде відповідати денній в 1 %. Твердження позивача про те, що такі нарахування повинні здійснюватися з урахуванням обмежень, чинних саме на дату укладення кредитного договору, а не на дату нарахування (тобто за денною ставкою не більше 1,5 %) ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень закону, оскільки на момент укладення між сторонами правочину закон чітко визначав обмеження в частині денної процентної ставки по кожному з зазначених у ньому періодів. Посилання сторони позивача в цій частині на лист Національного банку України (а.с. 57-60) не є прийнятними, оскільки Національний банк України не має повноважень давати офіційне загальнообов`язкове тлумачення законів, водночас вказаний лист не є документом нормативного характеру. У той же час, Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX містить чіткі та недвозначні положення щодо обмеження денної процентної ставки, на які позичальник, як слабка ланка кредитного договору, мав право розраховувати. Судом встановлено, що визначена позивачем в договорі денна ставка за договором, розрахована згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», виходячи з умов кредитного договору, у тому числі з узгодженої сторонами процентної ставки (1,5 % на день) та відсутності інших нарахувань, становить 1,5 %. Однак, такі умови договору суперечать вимогам закону щодо обмеження денної ставки. Виконання вимоги щодо неперевищення денної процентної ставки у розмірі не більше 1 % (з 21 серпня 2024 року) можливе лише при застосуванні процентної ставки в 1 % за кожен день користування коштами. Таким чином, заборгованість за процентами становить: - з 06 травня 2024 року до 20 серпня 2024 року 11 130 грн (згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором); - з 21 серпня 2024 року до 06 травня 2025 року 18 130 грн (7 000 грн (сума кредиту) х 1 % (процентна ставка)/100 х 259 (днів користування кредитом). Тому заборгованість за процентами до стягнення становить 29 260 грн. Також з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) слід стягнути 1 937,92 грн судового збору. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року №03/06/2024, укладеного між ТОВ «ФК «Процент» та ФОП Руденко К.В. (який має статус адвоката), з додатками, що містять перелік, опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: підготовка позовної заяви та клопотання про витребування доказів, вартість послуги 9 000 грн; складання адвокатського запиту про витребування доказів 1 000 грн. Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial