Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулась до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до Поромівської сільської ради, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання до органів нотаріату заяви про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як спадкоємець за законом після смерті сина, пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки хворіла. Ухвалою судді від 21.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 06.08.2025 витребувано з Іваничівської державної нотаріальної контори Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо [PERSON] , який помер [INFO] , а у разі наявності спадкової (-их) справи (справ), - її (їх) копію, також інформацію щодо всіх наявних заповітів спадкодавця (заповідача), - їх копії. Також витребувано з Пороміської сільської ради Володимирського району Волинської області інформацію про осіб, які фактично проживали та були зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , станом на день смерті спадкодавця [PERSON] , тобто станом на 11.02.2023. Ухвалою суду від 06.08.2025 витребувано у приватного нотаріуса Пасюк Л.О. належним чином завірену копію заповіту №59667466 (номер в реєстрі нотаріальних дій 3020) від 19.06.2016, складеного від імені [PERSON] , [INFO] , а у разі наявності спадкової справи, - її копію. Ухвалою суду від 01.10.2025 первісного відповідача Поромівську сільську раду замінено належним відповідачем [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 26.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилась, подала клопотання у якому позовні вимоги підтримала, справу просила розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання тричі не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, позивач просить розглядати справу без її участі, тому суд вважає за можливе, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Позивач у справі є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №16, виданого повторно 09.04.2015 Городоцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , актовий запис №10, виданого повторно 09.04.2015 Городоцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. При цьому, згідно із висновком експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України Ажнюк Л.В. №056/479-n від 11.04.2025, українські записи особового імені [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) і [PERSON] (свідоцтво про народження, запис [PERSON] ) в документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Об`єктивних підстав ставити під сумнів родинні зв`язки між позивачем та спадкодавцем у суду не має, таким чином позивачем доведено, що відповідно до положень ст.1261 ЦК України, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті сина. За життя [PERSON] залишив заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Пасюк Л.О., зареєстрованим у реєстрі за №3020. Спадкоємцем зазначеного у заповіті майна є відповідач у справі [PERSON] . Також, з відповіді нотаріуса вбачається, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до неї не звертались, спадкові справи не заводились. Дійсність заповіту підтверджується витребуваною з Іваничівської державної нотаріальної контори інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82301182 від 22.08.2025, наданою на виконання ухвали суду. Окрім цього, з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №82301169 від 22.08.2025 вбачається, що спадкові справи після смерті [PERSON] не заводились. Згідно з інформацією Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області за вих. №169 від 08.08.2025, на момент смерті [PERSON] , тобто станом на [INFO] , разом з ним за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , остання є внучкою спадкодавця. Тобто відповідач, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , фактично прийняла спадщину, відповідно до положень ст.1268 ЦК України. Наявність спадкового майна померлого [PERSON] підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ВЛ №023447. З відповіді Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вих.№167/02-14 від 09.04.2025 вбачається, що [PERSON] пропустила встановлений законом строк на звернення з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] розяснено право на звернення до суду для встановлення додаткового строку подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 ЦК України). За змістом ч.ч. 1 та 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач не проживала із спадкодавцем [PERSON] , а відтак, відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, вона мала звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців, починаючи з часу відкриття спадщини. Однак, як зазначає позивач, вона не змогла вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина, оскільки з 19.01.2023 хворіє на серцево-судинне захворювання, потребує сторонньої допомоги. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі, закордонним; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2020 у справі №314/2550/17, провадження № 61-41480св18. Зі змісту довідки КНП «Городоцький центр первинної медико-санітарної допомоги» Городоцької міської ради Львівської області за вих.№66 від 29.04.2025 слідує, що [PERSON] , 1932 р.н. знаходиться на обліку та постійно лікується амбулаторно в АЗПСМ №1 м. Городок у зв`язку із серцево-судинним захворюванням. Стаціонарно лікувалась у періоди з 19.01.2023 по 25.01.2023, 14.07.2023 по 19.09.2023, 08.05.202 по 14.05.2024, 03.09.2024 по 06.09.2024. Хвора не може пересуватись без сторонньої допомоги. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000, при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено, поміж іншим, справедливість, добросовісність та розумність. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. На переконання суду, наведені позивачем обставини щодо поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини, а саме похилий вік позивача, наявність у неї серцево-судинного захворювання, потреба у сторонньому догляді та постійному лікуванні, зокрема перебування позивача на стаціонарі у період з 2023 по 2024 роки, що підтверджено належними доказами, слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, яка істотно перешкоджала позивачу здійснити передбачені законом дії щодо прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому суд враховує, що відповідач заперечень проти позову не подала, наведені позивачем обставини не спростувала. Також, слід зауважити, що відповідно до ст.1241 ЦК України, позивач має право на обов`язкову частку у спадку після смерті сина незалежно від змісту заповіту, так як на момент його смерті вона вже досягла непрацездатного віку. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що [PERSON] наведено причини, які пов`язані з об`єктивними та істотними труднощами для неї щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved