Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

18.09.2025 представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, просить визнати відсутнім у [PERSON] права оренди земельної ділянки площею 3,5678 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0125 , яка розташована на території Кардашівської сільської ради Охтирського р-ну, Сумської області, номер запису про інше речове право: 61067543. 4. Скасувати запис щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки ділянки площею 3,5678 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0125, яка розташована на території Кардашівської сільської ради Охтирського р-ну, Сумської області, номер запису про інше речове право: 61067543. Свої вимоги мотивує тим, що 01.08.2015 року ПрАТ «РАЙЗ МАКСИМКО» уклало з [PERSON] договір оренди землі № 195/15, на підставі якого набуло право оренди земельної ділянки площею 3.5678 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0125, яка розташована на території Кардашівської сільської ради Охтирського р-ну, Сумської області (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва); Додатковою угодою від 09.01.2018 до Договору (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) сторону Орендаря змінено на ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ». Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди вказаної земельної ділянки, яка знаходиться на Кардашівської сільської ради Охтирського р-ну, Сумської області проведено державну реєстрацію іншого речового права: номер запису 11627778. Згідно з пунктом 8 вказаного вище договору, він укладений строком на 10 років, а після закінчення цього строку орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії цього договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. З урахуванням дати державної реєстрації договору оренди, десятирічний строк договору сплив 01 серпня 2025 року. Маючи намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди землі, 26.06.2025 року ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» надіслало [PERSON] лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі № 195/15 від 01.08.2015 року, який Відповідач отримав 30.06.2025р. Таким чином, до закінчення строку дії договору оренди Позивач, як добросовісний орендар, маючи законні сподівання на продовження дії договору оренди землі на новий строк, у встановленому порядку звернувся до орендодавця з метою реалізації переважного права на поновлення договору, яке йому гарантоване умовами договору та положеннями вказаної норми права та запропонував підписати додаткову угоду, що підтверджується квитанцією установи поштового зв`язку про прийняття поштового відправлення. Відповідач зобов`язаний був протягом місяця розглянути на предмет відповідності вимогам закону, узгодити, за необхідності, істотні умови договору, а за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі, укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Проте, будь-якої відповіді на вищевказаний лист Відповідач не надала, тобто не скористалася правами, передбаченими ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення не заперечила проти продовження Договору на новий строк. Позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, а відповідачка, у відповідь на отриманий проєкт додаткової угоди, не надіслала повідомлення про заперечення на пропоновані умови або зустрічну пропозицію, що вказує на існування правових підстав для визнання додаткової угоди укладеною. Отже, позивач вважає поновленим Договір оренди землі № 154/15 від 27.08.2015 року на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», а тому наявні підстави для визнання укладеною Додаткової угоди про поновлення строку його дії в судовому порядку. Позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, а відповідач [PERSON] у відповідь на отриманий проект додаткової угоди, не надіслав повідомлення про заперечення на пропоновані умови або зустрічну пропозицію, що вказує на існування правових підстав для визнання додаткової угоди укладеною. Отже, Позивач вважає поновленим Договір оренди землі № 195/15 від 01.08.2015 року на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», а тому наявні підстави для визнання укладеною Додаткової угоди про поновлення строку його дії в судовому порядку. Разом з тим, Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.09.2025 року, право оренди вказаної земельної ділянки, яка знаходиться Документ сформований в системі «Електронний суд» 18.09.2025 5 на території Кардашівської сільської ради Охтирського р-ну, Сумської області проведено державну реєстрацію іншого речового права: номер запису 61067543. Таким чином, Позивач дізнався про те, що [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки, яка знаходилась в оренді у Позивача, з [PERSON] . Отже, враховуючи, що нормами законодавства України, прямо встановлена обов`язковість оформлення додаткової угоди до договору оренду землі для оформлення факту його поновлення і виникнення за орендарем права оренди (стаття 640 Цивільного кодексу України, стаття 125 Земельного кодексу України), в даному випадку правильним способом захисту цивільного права чи інтересу позивача, який відповідає вимогам статті 16 Цивільного кодексу України є визнання поновленим договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі в редакції,запропонованій відповідачу. Тому вважає, що з урахуванням того, що ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» належно виконувало свої обов`язки за договором оренди, в установлений договором строк повідомило орендодавця про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, воно має право на поновлення договору на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі». Також вказав, що сам по собі факт визнання недійсним договору оренди, укладеного з новим орендарем, не зумовлює автоматичного поновлення переважного права попереднього орендаря, яке підлягає захисту у спосіб, установлений законом, а саме шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди. Тому належним способам захисту прав первинного орендаря відповідають дві позовні вимоги - про спонукання до укладення додаткової угоди (тобто про визнання такої угоди укладеною) та про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря. Посилаючись на норми чинного законодавства позивач просив задовольнити позовні вимоги. 02.10.2025 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з викликом учасників справи. 20.10.2025 до суду надійшов відзив від представника відповідачів адвоката Абрамовича О.В. У відзиві представник відповідачів заперечує проти позову, відповідачі вважають позов безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в задоволенні посилаючись на таке. Так, у відзиві зазначає, що відповідач [PERSON] є власником іншої земельної ділянки площею 3,5678га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0125, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 149209 від 18.07.2007. 01 серпня 2015 року [PERSON] уклав з ПрАТ «Райз-Максимко» договір оренди землі № 195/15, згідно якого передав у строкове платне користування дану земельну ділянку строком на 10 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору становила 93520,39 грн. Сторонами визначено річну орендну плату в розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 4676,02 грн. Договір зареєстровано 16.10.2015 державним реєстратором реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Заяц Н.М., номер запису про інше речове право: 11627778. 09 листопада 2018 року Приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко», Товариство з обмежено відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» та [PERSON] уклали трьохсторонню додаткову угоду № 1 до даного договору оренди, в якій орендодавцем є позивач, а новий орендар ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» приймає на себе всі права та обов`язки Орендаря від Приватного акціонерного товариство «РайзМаксимко». Також сторонами визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 112224,47 грн. З 2017 року орендна плата складає 11222,45 грн., що становить 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 15 липня 2019 року Сторони уклади додаткову угоду № 2, згідно якої збільшили розмір орендної плати до 11% нормативної грошової оцінки землі, тобто 12344,69 грн. Отже, термін дії договору оренди повинен був закінчитися 01 серпня 2025 року. 27 березня 2025 року [PERSON] направив Товариству з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» (Сумська обл., Сумський р-н, смт. Степанівка, вул. Заводська, 4) повідомлення про припинення договірних відносин, поштове відправлення № 4270600110537, в якому повідомив, що не бажає поновлювати і продовжувати договірні відносини з ТОВ «Райз Північ» за договором оренди землі № 195/15 та просить повернути орендовану земельну ділянку площею 3,5678 га кадастровий номер 5920384000:01:001:0125 по закінченню договору оренди 01.08.2025 в стані, придатному для подальшого використання. По закінченню терміну дії договору [PERSON] бажає обробляти самостійно дану земельну ділянку. У даному повідомленні [PERSON] посилався на положення п. б ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу України, де визначено, що власник земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі. Це повідомлення ТОВ «Райз Північ» отримало 31 березня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 4270600110537. На цей лист-повідомлення ТОВ «Райз Північ» нічого не відповіло. 30 червня 2025 року [PERSON] отримав від ТОВ «Райз Північ» лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі № 195/15 від 01.08.2015. Проте, додаткову угоду на продовження дії договору оренди він не підписував, оскільки цього не бажав, про що вже повідомив ТОВ «Райз Північ» у своєму листі від 27.03.2025. Його позиція була досить чітка та зрозуміла він не бажає продовжувати договірні відносини з даним товариством і просить повернути йому земельну ділянку по закінченню строку дії договору. 05 серпня 2025 року за заявою [PERSON] припинено право оренди ТОВ «Райз Північ» на земельну ділянку площею 3,5678 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0125 згідно договору оренди землі № 195/15 від 01.08.2015, номер запису про інше речове право: 11627778. Ці обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав № 438499412 від 07.08.2025. Вважає, що оскільки сторони не досягли домовленості щодо продовження договірних відносин, переважне право ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на укладення договору оренди землі припинилося. Також звертає увагу суду на те, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк виникає за умови належного виконання ним умов договору. Пунктом 10 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Тобто, на думку сторони відповідачів, у позивача навіть не виникло переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, адже за період дії договору оренди землі він не доплатив [PERSON] орендну плату. Оскільки [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,5678 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0125, то згідно вищезазначених положень законодавства України він має право розпоряджатися нею на власний розсуд. Саме тому 08 серпня 2025 року [PERSON] уклав з фізичною особоюпідприємцем [PERSON] договір оренди землі, відповідно до якого передав належну йому на праві власності земельну ділянку площею 3,5678 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0125 в строкове платне користування терміном на 10 років. Право оренди земельної ділянки зареєстроване за ФОП [PERSON] 08 серпня 2025 року, номер запису про інше речове право: 61067543, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 439080286 від 12.08.2025. У зв`язку з наведеним просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 19.01.2026 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача Демчук Є.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що за місяць до закінчення договору оренди відповідачу [PERSON] було направлено пропозицію з додатковою угодою про продовження договору оренди землі з оновленими умовами, відповідь позивачу надана не була, що було розцінене позивачем як згода [PERSON] з оновленими умовами. Також представник позивача вказав, що позивачем не був пропущений місячний термін звернення до орендодавця про продовження договору оренди. Повідомив суду і про те, що орендарем не порушувалися умови договору землі, орендна плата виплачувалася відповідно до договору, жодних заперечень від [PERSON] з приводу недоплати орендної плати чи індексації не надходило до 2025 року. Крім того, вважає завищеним заявлений представником відповідачів розмір витрат на правничу допомогу та просить у разі відмови в задоволенні позову зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн, що відповідатиме критеріям реальності та розумності. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні підтримав свою позицію, викладену у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та додатково зазначив, що позивачем неналежним чином виконувалися умови договору про оренду землі, оскільки орендна плата виплачувалася без врахування індексації споживчих цін, як це передбачено п. 10 договору. Крім того, вказав на те, що [PERSON] 18.03.2025 було направлено лист повідомлення до ТОВ «Райз Північ», яке було отримано позивачем 24.03.2025. Проте, позивач не надав [PERSON] будь якої відповіді, як це передбачено ЗУ «Про звернення громадян» і пропустив строк звернення до орендодавця за місяць до закінчення строку дії договору про оренду землі, як це передбачено ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». Зазначив, що позиція [PERSON] , викладена в листі до ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ», була досить чітка та зрозуміла він не бажає продовжувати договірні відносини з даним товариством і просить повернути йому земельну ділянку по закінченню строку дії договору. 28.08.2025 за заявою [PERSON] припинено право оренди земельної ділянки площею 4,7132 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0599 згідно з договором оренди землі № 154/15 від 27.08.2015, номер запису про інше речове право: 10969936. Ці обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав № 441629223 від 01.09.2025. Крім того, пояснив що вказана земельна ділянка знаходиться в користуванні [PERSON] , який і обробляє земельну ділянку. Суд, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником іншої земельної ділянки площею 3,5678га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0125, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 149209 від 18.07.2007. 01 серпня 2015 року [PERSON] уклав з ПрАТ «Райз-Максимко» договір оренди землі № 195/15, згідно з яким передав у строкове платне користування дану земельну ділянку строком на 10 років. Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що договір укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Пунктом 37 договору передбачено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Пунктом 43 договору передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 42983743 від 29.08.2015 року 29.08.2025 договір оренди землі № 154/15 від 27.08.2025 внесено до відповідного реєстру, номер запису про інше речове право: 10969936 (а.с. 11). 09 листопада 2018 року Приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко», Товариство з обмежено відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» та [PERSON] уклали трьохсторонню додаткову угоду № 1 до даного договору оренди, в якій орендодавцем є позивач, а новий орендар ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» приймає на себе всі права та обов`язки Орендаря від Приватного акціонерного товариство «РайзМаксимко». Згідно з повідомленням про припинення договірних відносин [PERSON] повідомив ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» про те, що не бажає поновлювати і продовжувати договірні відносини щодо оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 4,7132 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0125, просив повернути її по закінченню договору оренди землі в стані, придатному для подальшого використання, та утриматись від вчинення дій, які перешкоджали б йому відразу після закінчення договору оренди використовувати належну йому на праві власності земельну ділянку. Згідно з листом-повідомленням ТОВ «Райз Північ» повідомило [PERSON] про намір продовжити дію договору оренди землі, просило підписати два оригінальних примірники додаткової угоди на продовження дії договору оренди землі та направити один екземпляр (який був у додатку до листа) на адресу: [ADDRESS] . Встановлено, що 08 серпня 2025 року [PERSON] уклав з фізичною особоюпідприємцем [PERSON] договір оренди землі, відповідно до якого передав належну йому на праві власності земельну ділянку площею 3,5678 га, кадастровий номер 5920384000:01:001:0125 в строкове платне користування терміном на 10 років. Право оренди земельної ділянки зареєстроване за ФОП [PERSON] 08 серпня 2025 року, номер запису про інше речове право: 61067543, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 439080286 від 12.08.2025. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативними актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч. 1,9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Частиною 2 п. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 17 вказаного Закону об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 2 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 року у справі № 903/1030/19 зазначено таке: "Частини п`ята та шоста статті 33 Закону про оренду землі встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин: За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону про оренду землі, орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду. Спеціальне правило, викладене у частині шостій Закону про оренду землі, розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення." Пункти 41 та 43 цієї ж постанови містять висновок про те, що без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим, а єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин, саме шляхом укладення згаданої у частинах третій, п`ятій- восьмій, одинадцятій статті 33 Закону про оренду землі додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті. Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України "Про оренду землі". Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді. Разом з тим, задля дотримання балансу між правами та законними інтересами власника та користувача (орендодавця та орендаря) законодавець передбачив, що власник-орендодавець захищений правом вибору, здавати або не здавати своє майно в оренду, та правом змінювати умови договору при його переукладенні на новий строк; орендар, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, захищений тим, що за прийнятності для нього нових умов, саме він має переважне право укладення нового договору перед будь-якими іншими особами (зазначені висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17). Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2 - 5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Вищевикладене застосування ст. 33 Закону України "Про оренду землі" висвітлено в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року (справа №547/1432/15-ц, провадження №61-3972 св 18) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року (справа №594/376/17-ц, провадження №14-65 цс 18). Натомість судом встановлено, що відповідач [PERSON] відмовився передавати свою земельну ділянку в оренду, про що і повідомив ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» письмово. Оскільки орендодавець письмово повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди, необхідної наявності юридичних фактів для поновлення такого договору не було. Крім того, Законом України «Про оренду землі» не передбачена форма волевиявлення орендодавця щодо відмови у поновленні договору. Таким чином, судом встановлено, що було відсутнє волевиявлення сторін на продовження договірних відносин, так як запропонована позивачем додаткова угода до договору оренди землі № 195/15 від 01.08.2015 [PERSON] підписана не була. Суд вважає, що незгода орендодавця на поновлення договору оренди землі відповідно до вимог частини п`ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" виключає можливість визнання поновленим договору оренди землі, оскільки переважне право користування земельною ділянкою належить її власнику. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема: закінчення строку, на який його було укладено. Суд дійшов висновку, що оскільки орендодавець відмовився поновлювати договір оренди землі на попередніх умовах, відбулося припинення переважного права орендаря, адже переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Для пролонгації відносин оренди та реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідною є згода обох сторін, одного лише волевиявлення орендаря недостатньо. Суд також звертає увагу позивача на те, що переважне право орендаря на поновлення договору покликане забезпечити пріоритет його інтересів, але воно не може трансформуватися у право на спонукання орендодавця до укладення договору на новий строк за відсутності його згоди зі зміненими умовами. Вищенаведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2024 року у справі № 131/970/23, провадження № 2134св24. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що переважне право орендаря не було порушено відповідачами, оскільки [PERSON] скористався своїм правом орендодавця і завчасно відмовився від продовження договору оренди землі з позивачем, про що останньому було доведено письмово. Крім того, [PERSON] також не підписав надіслану позивачем додаткову угоду №3 до договору оренди землі № 195/15 від 01.08.2015, а після закінчення 01.08.2025 строку договору оренди землі № 195/15, як власник земельної ділянки, використав своє право і 08.08.2025 надав землю в оренду [PERSON] . Крім того, ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» не в повному обсязі виконувало взяті на себе договірні зобов`язання в частині обчислення та виплати орендної плати з урахуванням індексації, а тому порушив умови договору. Реалізація переважного права на поновлення дії договору оренди можлива за одночасного виконання процедурної та вольової умови вчинення правочину, тому, враховуючи неналежне виконання позивачем умов договору оренди та відсутність волевиявлення орендодавця на поновлення дії договору, договір оренди землі № 195/15 від 01.08.2015 року не може бути поновлений. В п. 3 ч. 2 ст.129Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За приписами ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Представником відповідачів при наданні до суду відзиву було зазначено, що відповідачі понесли судові витрати у вигляді правової допомоги, орієнтовний розмір яких сумарно склав 20000 грн. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року (справа № 826/1216/16) сформовано позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Зокрема, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лавенс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Слід також зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати осіб утримуватися від вчинення неправомірних дій, які призводять до подання відповідних позовів про захист та відновлення порушених прав. Таким чином, виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, слід дійти висновку про неспівмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн з кожного, який є завищеним, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000,00 грн з кожного. Таким чином, враховуючи наведені вище положення чинного законодавства та надаючи оцінку наявним у справі доказам, враховуючи клопотання представника позивача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про можливість стягнення з позивача на користь відповідачів в рахунок відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн кожному. На переконання суду, зазначений розмір відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу буде відповідати критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

Outcome: approved