Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , стягнути з відповідачки аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої [PERSON] та стягнути з відповідачки на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 333 559 грн. 26 коп. В обгрунтування вимог зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого вони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 10 січня 2019 року було винесено судовий наказ № 199/9879/18 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку(доходу), але не менш ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. 12 лютого 2019 року на підставі вказаного судового наказу відкрито виконавче провадження № [NUMBER] в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Проте, з 11 лютого 2023 року, дитина сторін проживає разом з позивачем, що підтверджується встановленими фактами у рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 4 листопада 2024 року по судовій справі № 199/8038/23. З даного періоду дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на його утриманні та забезпеченні, а відповідачка не виконує взятих на себе батьківських обов`язків. Але, з позивача в примусовому порядку на користь відповідачки, за період з квітня 2023 року по липень 2025 року, були стягнуті грошові кошти в рахунок аліментів на дитину у загальному розмірі 333 559 грн. 26 коп. Він вважає, що дані кошти безпідставно набуті відповідачкою, оскільки вони не витрачалися на дитину. Враховуючи викладене, позивач просить припинити стягнення аліментів за судовим наказом Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2019 року по справі № 199/9879/18, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку(доходу), але не менш ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідачки безпідставно набуті кошти, які були примусово стягненні на аліменти дитини в розмірі 333 559 грн. 26 коп., а також стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 21 листопада 2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідачка у встановлений судом строк не надала суду відзив на позовну заяву, у зв`язку чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 листопада 2009 року (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 21 квітня 2023 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 957, вбачається, що [PERSON] , народилася [INFO] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Судовим наказом Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2019 року по справі № 199/9879/18, з [PERSON] стягнуто на користь відповідачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку(доходу), але не менш ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. 6 лютого 2019 року постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 199/9879/18, виданого 01.02.2019 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 25). На даний час починаючи з лютого 2023 року дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком та знаходиться на його забезпеченні. Дана обставина підтверджується рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суда м. Дніпропетровська від 04.11.2024 року, яке було постановлене за наслідком розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкування з дитиною та її вихованні, визначення способів участі матері у вихованні дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Частиною 4 ст. 273 ЦПК України визначено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України, способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Аналогічне положення закріплене також у п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, якою визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим і індивідуальним. Оскільки на теперішній час встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - [PERSON] з лютого 2023 року та знаходиться на його забезпеченні, в той час коли мати проживає окремо від дитини та її забезпеченням не займається, суд вважає, що на теперішній час змінились обставини, що визначали обов`язок позивача сплачувати на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] . Беручи до уваги встановлені обставини, враховуючи, що позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про припинення стягнення аліментів, захистити своє порушене право не може, суд приходить до переконання про наявність підстав для припинення аліментних зобов`язань [PERSON] на користь [PERSON] з моменту набранням даним рішенням законної сили, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка доводиться матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дитина проживає разом з позивачем та знаходяться на його утриманні з лютого 2023, допомогу на утримання дитини відповідачка не надає. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи дану обставину, суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Що стосується позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, які були примусово стягненні на аліменти дитини, то суд зазначає наступне. Позивач зазначає, що за період з квітня 2023 року по липень 2025 року з нього було примусово стягнено на користь відповідачки 333 559 грн. 26 коп. аліментів на утримання дитини, що підтверджується звітами про здійснені відрахування та виплати, доданими до матеріалів справи. Він вважає що кошти є безпідставно набутими відповідачкою та підлягають поверненню відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникпають за наявності трьох умов: -набуття або збереження майна; -набуття або збереження за рахунок іншої особи; -відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач на підтвердження безпідставності набуття відповідачем майна, а саме аліментних коштів, зазначив, що відповідачка отримала аліменти на утримання дитини в період проживання дитини з позивачем, використовувала дані кошти на себе, замість дитини, а тому він вважає, що виплачені аліменти на утримання спільної доньки, є безпіставно отриманими коштами. Однак, як вбачається з матеріалів справи, аліменти на користь відповідачки на утримання їх доньки з період з квітня 2023 року по липень 2025 року, були стягнуті з позивача в примусовому порядку на підставі судового наказу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2019 року. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника. Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення. Враховуючи дані вимоги, суд прийшов до висновку, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про повернення безпідставно отриманих коштів, а саме: аліментів стягнутих з нього в примусовому порядку на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , обрано не вірний спосіб захисту, оскільки контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування, а у разі нецільового витрачання аліментів, платник має право звернутися до суду з позовом про внесення аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Як передбачає стаття 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідачки суми отриманих аліментів за період з квітня 2023 року по липень 2025 року у розмірі 333 559 грн. 26 коп., а тому позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605 грн. 60 коп. Але, ухвалою суду у задоволенні заяви було відмовлено. Тому, даний судовий збір не підлягає відшкодуванню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Позивачем при подачі позову було заявлено 3 вимоги, одну немайнову та дві майнові. За вимогами про стягнення аліментів позивача звільнено від сплати судового збору, а оскільки дану вимогу судом було задоволено, то з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 331 грн. 20 коп. Також, судом було задоволено вимогу позивача про припинення стягнення аліментів, яка є немайновою, а тому з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 331 грн. 20 коп. Таким чином, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2662 грн. 40 коп. Що стосується заявленої вимоги позивача про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 333 559 грн. 26 коп., то дана вимога є майновою, за подачу якої повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 3 335 грн. 59 коп. Однак, позивачем не було сплачено за даною майновою вимогою судовий збір при подачі позову. Оскільки у задоволені даної вимоги відмовлено позивачу, то з позивача на користь держави підлягає стягненю судовий збір у розмірі 3 335 грн. 59 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial