Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У липні 2026 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04 березня 2021 року в розмірі 37800,58 грн та судового збору в розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 березня 2021 року відповідач ознайомилася з умовами кредитування та підписала паспорт кредиту. 04 березня 2021 року відповідач підписала власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримала платіжний інструмент кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 01/25, тип картка «Універсальна», згодом відповідачем було отримано кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 06/26, тип картка «Універсальна GOLD», кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 11/27, тип картка «Універсальна GOLD», кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 06/28, тип картка «Універсальна GOLD». Відповідач користувалася кредитним лімітом, вчиняла операції за рахунком, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом, але припинила надавати своєчасно позивачеві грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Позивач зазначає, що в порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала належним чином, заборгованість не погасила. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 01 липня 2025 року має заборгованість у сумі 37800,58 грн, яка складається з: 30565,30 грн заборгованості за тілом кредиту, 7235,28 грн заборгованості за простроченими відсотками. Указану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача судовим рішенням. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, одночасно постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 28 листопада 2025 року. Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року розгляд справи відкладено до 12 лютого 2026 року для здійснення повторного виклику відповідача в судове засідання. Представник позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві указала, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце проведення судових засідань сповіщалася належним чином відповідно до ч. 10 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки судом було не встановлено зареєстроване місце її проживання, а також шляхом надсилання судових повісток на останню відому суду адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, про причини неявки відповідач суд не повідомила, правом на подання відзиву не скористалася, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надходило. Судова кореспонденція, скерована на ім`я [PERSON] , у тому числі і судові повістки з повідомленнями про судові засіданні, призначені по справі, була надіслана на останню відому суду адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, але повернута до суду без вручення з підстав відсутності відповідача за вказаною адресою. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Рішенням ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№ 12307/16) визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 12 лютого 2026 року ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з нижченаведеного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом установлено, що 04 березня 2021 року відповідач [PERSON] підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та погодила такі умови кредитування: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50000 грн (п. 1.2. договору); тип кредитної карти: картка «Універсальна»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2. договору); процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п. 1.3 договору); у процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки до 40,8% річних; кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п. 1.4 договору); розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п. 1.4. договору); проценти від суми не повернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п 2.1.1.2.12. договору) (а. с. 22-31). Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноручно, про що зазначено в полі «Підпис клієнта» із позначкою дати та часу (а. с. 31). Підписанням цієї заяви про приєднання відповідач приєдналася до розділу «Загальні положення» підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», які розміщені в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms/, в редакції чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач підписав власноручно на планшеті. На підставі укладеного договору АТ КБ «ПриватБанк» позичальнику [PERSON] 04 березня 2021 року була надана кредитна картка № [NUMBER] зі строком дії до 01/25, тип картка «Універсальна». Згодом відповідачем було отримані такі картки: 20 грудня 2022 року - кредитна картка № [NUMBER] зі строком дії до 06/26, тип картка «Універсальна GOLD», 01 серпня 2023 року кредитна картка № [NUMBER] зі строком дії до 11/27, тип картка «Універсальна GOLD», 08 лютого 2024 року кредитна картка № [NUMBER] зі строком дії до 06/28, тип картка «Універсальна GOLD», що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № 0000004544185229 від 02 липня 2025 року (а. с. 32). Тобто позивач 04 березня 2021 року надав [PERSON] у користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Так, із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім. [PERSON] убачається, що 04 березня 2021 року відбувся старт карткового рахунку, 08 лютого 2024 року кредитний ліміт збільшено до 25000 грн, 23 квітня 2024 року кредитний ліміт збільшено до 38000 грн, 30 липня 2024 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн (а. с. 33). До кредитного договору банк додав копію заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 04 березня 2021 року (а. с. 22-31), копію заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 20 грудня 2022 року (а. с. 8-21), виписку за договором № б/н за період 04.03.2021-02.07.2025 (а. с. 34-36), копію статуту АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 47-48), копію витягу з Державного реєстру банків (а. с. 49) та ін. Відповідач користувалася кредитним лімітом, що видно із виписки по її рахунку, вчиняла операції, таким чином згідно з Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджене Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 р., відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. Із виписки за договором № б/н за період 04.03.2021-02.07.2025 убачається, що відповідач активно користувалася кредитними коштами, повертала використану суму кредитного ліміту, сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом, знімала готівку в банкоматах, купувала продукти харчування та ін. (а. с. 34-36). Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього. Натомість відповідач, отримуючи кредитні картки, фактично отримувала електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення операцій, тим самим відповідач мала безперервний доступ до самого рахунку. Відповідач зобов`язувалася повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Згідно з наданим банком розрахунком (а. с. 37-39) заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.03.2021, укладеним між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 01.07.2025 становить 37800,58 грн та складається із: - 30565,30 грн - заборгованість за тілом кредиту, - 7235,28 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. На підставі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно з положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На час розгляду справи судом відповідачем [PERSON] не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Ураховуючи, що [PERSON] не сплачує кошти за користування кредитом добровільно у передбачений договором строк, не надала суду жодного доказу на спростування вказаної позивачем суми заборгованості, вимоги позивача є обґрунтованими, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 37800,58 грн, з яких: 30565,30 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7235,28 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яка утворилася станом на 01 липня 2025 року. Згідно з платіжним дорученням № ZZ421В2СКW від 11 липня 2025 року при пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена сплачена сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved