Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії. Позовна заява мотивована тим, що позивач [PERSON] є дочкою та єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті свого батька - [PERSON] . [PERSON] перебував на обліку у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримував пенсію по інвалідності згідно із Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За своє життя [PERSON] неодноразово звертався до суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Так, рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі № 160/20010/21 було зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (надалі - Управління) здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» №33/24/С-2992 від 16 липня 2021 року, з урахуванням окладу за посадою, спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням проведених платежів. Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 160/14637/22 було зобов`язано Управління здійснити [PERSON] з 01 грудня 2019 перерахунок та виплату пенсії, обчислену на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі №160/20010/21, на підставі довідки №33/24/С-2992 від 16.07.2021 року, виданої ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області», без обмеження максимальним розміром пенсії. Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року у справі №160/33653/23 було зобов`язано Управління нарахувати та виплатити [PERSON] щомісячну доплату до призначеної пенсії у розмірі 2000 грн. згідно із постановою КМУ від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з місяця припинення такої доплати. Однак, за життя пенсіонера, [PERSON] , ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не виконало в повній мірі рішення судів у справах № 160/20010/21, № 160/14637/22 та № 160/33653/23, у зв`язку з чим виникла заборгованість. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, у зв`язку з чим позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У цей же період, з метою захисту законних прав та інтересів позивачки, її представником було подано до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області адвокатський запит б/н від 09.01.2025 року (зареєстрований відповідачем за вх. № 2581/8 від 17.01.2025) для з`ясування питання отримання недоодержаної суми пенсії [PERSON] за померлого батька [PERSON] . У відповідь на зазначений адвокатський запит надійшов лист Відділу розгляду звернень Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області «Про надання інформації» № 0400-010202-8/15895 від 24.01.2025 року у якому було зазначено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року у справі № 160/20010/21, яке набрало законної сили 15.02.2022 року, [PERSON] нараховано доплату пенсії в сумі 168631,51 грн. Вказано, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 року у справі № 160/14637/22, яке набрало законної сили 28.03.2023 року, [PERSON] нараховано доплату пенсії в сумі 402430,56 грн., а на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 року у справі № 160/33653/23, яке набрало законної сили 23.02.2024 року, доплата відсутня. Вирішити питання щодо отримання доплати пенсії, нарахованої [PERSON] на виконання зазначених рішень суду, [PERSON] може в судовому порядку. 13.02.2025 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, Єремєєвою А.В., було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (спадкова справа № 466/2024, зареєстровано в реєстрі за № 4-116), до складу якої входить заборгованість по недоотриманій пенсії на виконання вищевказаних судових рішень. Таким чином, на підставі вказаного свідоцтва позивачка успадкувала після смерті батька грошові кошти в розмірі 571 062,07 грн. Належність вказаних доплат до пенсії спадкодавця підтверджується листом Відділу розгляду звернень Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області «Про надання інформації» № 0400-010202-8/15895 від 24.01.2025 року. 25.03.2025 року представник позивача звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, в якій просила виплатити [PERSON] недоотриману пенсію у зв`язку зі смертю пенсіонера, [PERSON] . Оскільки позивачка має право на належне отримання всієї суми пенсії, що належала пенсіонеру і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, тобто за період з дати виникнення заборгованості по день смерті спадкодавця, а відповідач, в порушення її майнових прав, таких виплат не провів, позивачка змушена звернутись до суду та просить стягнути з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на її користь грошові кошти в розмірі 571 062,07 грн, набуті в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою від 26 травня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Представник відповідача Буряк О.В. у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечувала, оскільки для забезпечення виконання рішень суду в частині виплати коштів позивачу [PERSON] остання має звернутися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з відповідними заявами про заміну сторони у справі, оскільки іншого чинним законодавством не передбачено. Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача адвокат Миронова В.В. надала суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Буряк О.В. у судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила розглядати справу без участі уповноваженого представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 липня 1985 року, виданим відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська (а.с. 11, 21). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 червня 2024 року, виданим Дніпровським ВДРАЦС у Дніпровскому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с. 10). Згідно листа Відділу розгляду звернень Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області «Про надання інформації» № 0400-010202-8/15895 від 24.01.2025 року [PERSON] перебував на обліку у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримував пенсію по інвалідності згідно із Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата якої припинена 01 липня 2024 року у зв`язку із смертю. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі №?160/20010/21, яке набрало законної сили 15 лютого 2022 року, [PERSON] нараховано доплату пенсії в сумі 168631,51 грн. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі №?160/14637/22, яке набрало законної сили 28 березня 2023 року, [PERSON] нараховано доплату пенсії в сумі 402430,56 грн. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року у справі №?160/33653/23, яке набрало законної сили 23 лютого 2024 року, доплата відсутня (а.с. 16-20). 13 лютого 2025 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори - Єремєєвою А.В. позивачеві було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (спадкова справа № 466/2024, зареєстровано в реєстрі за № 4-116), до складу якої входить заборгованість по недоотриманій пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі № 160/20010/21 в розмірі 168 631 (сто шістдесят вісім тисяч істот тридцять одна) грн. 51 (п`ятдесят одна) коп., рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 160/14637/22 в розмірі 402430 (чотириста дві тисячі чотириста тридцять) гри 56 (п`ятдесят шість) коп. (а.с.22). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше. Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною 1статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон № 2262-ХІІ. Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Отже, положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, алезаконне надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК Українине поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положеньстатті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати». Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Судувід 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьомастатті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України). Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отриманнягрошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати. За змістом частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які зазаконом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За нормою ч.1ст.1258ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця,у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті,той з подружжя, який його пережив, та батьки. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати,пенсії,стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності -входять до складу спадщини. З огляду на положення статей 1218,1219,1227 ЦК України спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із нарахованої, але неотриманої доплати до пенсії, розмір якої становить 571062,07 грн. Позивач є спадкоємицею першої черги, яка отримала свідоцтво про право на спадщину, в тому числі на доплату до пенсії на виконання судового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі № 160/20010/21 в розмірі 168631,51 грн. та рішення цього ж суду від 16 листопада 2022 року у справі № 160/14637/22 в розмірі 402430,56 грн. (а.с.22). Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20). Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно. Згідно зст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладені норми Закону та обставини справи, суд дійшов висновку, що грошова сума, набута позивачем в порядку спадкування у розмірі 571062,07 грн., повинна бути виплачена в повному обсязі. Тому права позивача підлягають захисту шляхом стягнення за вказаними судовими рішеннями недоотриманих коштів. У зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення із відповідача недоотриманої за життя її батька - [PERSON] , який помер [INFO] , пенсії в розмірі 571 062, 07 грн., що входить до складу спадщини Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України

Outcome: approved