Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

У квітні 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 20 січня 2002 року помре батько позивача [PERSON] . Позивач 20 червня 2002 року подав до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Рідна сестра позивача та донька спадкодавця [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини після смерті батька на корить брата (позивача). Для оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину позивач у вересні 2024 року звернувся до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] батька [PERSON] . Перша Білоцерківська державна нотаріальна контора листом від 08 жовтня 2024 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у спадковому реєстрі даних про заведення спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . Разом з тим на зберіганні у Першій Білоцерківській державній нотаріальній конторі знаходиться паперова форма спадкові справи№ 445/2000 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведена за заявою позивача 20 червня 2002 року. З матеріалів спадкової справи вбачається, що оператор [PERSON] 20 червня 2002 року зробив перевірки щодо [PERSON] в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ (витяг №1322488 та № 1322492), однак реєстрацію заведення спадкової справи до майна померлого [PERSON] з незрозумілих причин не здійснив. Державним нотаріусом Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори здійснено реєстрацію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , з урахуванням помилки реєстратора та роз`яснено позивачу його право на звернення до суду. При перевірці відомостей наявного зареєстрованого майна встановлено, що померлому на праві власності належало 4/25 частини будинку по [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0488 га за вказаною адресою разом із другою дружиною [PERSON] . Згідно реєстру речових прав на нерухоме майно, одноособовим власником житлового будинку по [ADDRESS] із земельною ділянкою для обслуговування вказаного житлового будинку, є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою від 02 червня 2016 року. Позивач, будучи єдиним спадкоємцем після смерті батька, немає можливості завершити процедуру спадкування через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та наявністю в реєстрі одноособового власника даного нерухомого майна [PERSON] , який є відповідачем у справі. Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 14 травня 2024 року. Задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази із нотаріальних контор, а саме копій спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] . 18 квітня 2025 року до суду надійшло клопотання про долучення доказів від представника позивача. 25 квітня 2025 року на адресу суду від Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи, заведена після смерті [PERSON] . 29 квітня 2025 року на адресу суду від Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи, заведена після смерті [PERSON] . 12 травня 2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким остання просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив мотивовано тим, що житловий будинок [ADDRESS] належав дідові відповідача [PERSON] (батькові матері). 28 грудня 1993 року матір відповідача та батько позивача одружилися. 02 жовтня 1994 року дід подарував 8/25 частин будинку [PERSON] та її чоловікові [PERSON] . 08 червня 2001 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] . У власності [PERSON] залишилося 17/25 частин житлового будинку. [INFO] [PERSON] Помер і його донька [PERSON] прийняла спадкове майно та 03 березня 2015 року на ім`я останньої будо видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки і 17/25 частин житлового будинку за вказаною вище адресою. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого спадщину прийняла дружина останнього [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері відповідача прийняв спадщину і 02 червня 2016 року отримав чотири свідоцтва про право на спадщину за законом - на дві земельних ділянки та житловий будинок , який належав матері особисто на 17/25 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та на 4/25 частин на підставі договору дарування і на 4/25 частини, які матір відповідача успадкувала після смерті [PERSON] . Відповідач з 1997 року зареєстрований у даному будинку. Позивач [PERSON] в будинку ніколи не проживав, весь час бував у гостях у даному будинку. [PERSON] знав, що будинок будував дід відповідача, а батько позивача отримав частину будинку в дар. Коли помер батько позивача, позивач не мав жодних претензій до будинку та спадкування його частини. Навіть після смерті матері відповідача, у позивача не було претензій щодо оформлення відповідачем спадкових прав після смерті матері. У 2021 році дружина позивача стала хрещеною матір`ю доньки відповідача . Позивач зберігав у гаражі будинку відповідача хімікати, через що дружина відповідача почала наполягати на тому, щоб вказані хімікати не були у її подвір`ї. Внаслідок вказаного у сторін погіршилися взаємовідносини, що призвело до звернень дружини відповідача до органі поліції у вересні 2024 року. Відповідачу не було відмово про те, що позивач подавав заяви до нотаріуса після смерті свого батька. Так як спадкова справа після смерті батька позивача була зареєстрована лише 27 вересня 2024 року, тобто через 12 років після смерті батька, та через 8 років після оформлення відповідачем спадкових справ після смерті матері, відповідач вважає, що пройшли строки позовної давності на звернення позивача до суду та просить суд відмовити з цих підстав у задоволенні позову. 14 травня 2025 року представник позивача подала до суду клопотання про відкладення підготовчого засіданні останнє судом відкладено на 03 липня 2025 року. 03 липня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зменшення/збільшення позовних вимог, згідно з якими остання просить суд: 1) Визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 3-1485, видане 02 червня 2016 року Другою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області, державний нотаріус Приймак А.П., [PERSON] ; 2) Визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 3-1491, видане 02 червня 2016 року Другою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області, державний нотаріус Приймак А.П, [PERSON] ; 3) Скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на будинок [ADDRESS] , зареєстрованого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 3-1485, видане 02 червня 2016 року Другою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області, державний нотаріус Приймак А.П.; 4) Скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер: 3210300000:03:050:0197, площею 0,0488 га, що в [ADDRESS] , зареєстрованого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 3-1491, видане 02 червня 2016 року Другою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області, державний нотаріус Приймак А.П.; 5) Визнати за [PERSON] , [INFO] , іпн: [NUMBER] право власності в порядку спадкування на 8/75 частин об`єкта нерухомого майна: Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 587401132103. Тип об`єкта: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості. Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.):136,3, житлова площа (кв.м.):90,3. Адреса: [ADDRESS] . Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна. Складова частина об`єкта нерухомого майна: погріб з шийкою, б/п Складова частина об`єкта нерухомого майна: сарай, Б Складова частина об`єкта нерухомого майна: Убиральня, Г Складова частина об`єкта нерухомого майна: гараж, Е Складова частина об`єкта нерухомого мана: оглядова яма гаража, ж/я Складова частина об`єкта нерухомого майна: огорожа, №1-4; 6) ) Визнати за [PERSON] , [INFO] , іпн: [NUMBER] право власності в порядку спадкування на 1/3 частину об`єкта нерухомого майна: Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 936807532103. Тип об`єкта: земельна ділянка. Кадастровий номер: 3210300000:03:050:0197. Опис об`єкта: Загальна площа (га): 0,0488. Дата державної реєстрації земельної ділянки: 19.05.2016. Орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Відділ Держгеокадастру у м. Біла Церква Київської області. Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) Адреса: [ADDRESS] . 22 липня 2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на заяву про зменшення/збільшення позовних вимог, згідно з яким останній просив суд відмовити в задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що ні відповідач ні державний нотаріус, який видавав свідоцтво про право на спадщину за законом, не порушили вимоги законодавства. Крім цього, позивач звернувся до суду із пропуском строків позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 31 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 вересня 2025 року. Задоволено клопотання відповідач про виклик свідків у судове засідання. 23 вересня 2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про відкладення судового розгляду через вибуття його представника та необхідність звернення для надання правничої допомоги до іншого представника. Судовий розгляд у справі відкладено з 24 вересня 2025 року на 29 жовтня 2025 року. 24 жовтня 2025 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Каракой Т.В. надійшла заява про відкладення судового розгляду через надання можливості вивчення матеріалів справи. Судовий розгляд у справі відкладено з 29 жовтня 2025 року на 03 грудня 2025 року. В судовому засіданні 03 грудня 2025 року представник позивача підтримала змінені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задоволити з підстав, викладених у заявах по суті, поданих стороною позивача. В судовому засіданні 03 грудня 2025 року представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог та просила суд в їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у заявах по суті, поданих стороною відповідача. Допитаний в судовому засіданні 03 грудня 2025 року в якості свідка [PERSON] показав суду, що є сусідом [PERSON] з 2000 року. [PERSON] одружився, у нього народилася дитина. [PERSON] повідомив його про те, що його брат подав до нього до суду позовну заяву, що його в свою чергу, здивувало. Причиною суперечки між братами стало те, що [PERSON] , займаючись підприємницькою діяльністю, зберігав у гаражі домоволодіння [PERSON] хімічні засоби та мінеральні добрива, через що дружини [PERSON] та їх діти почали хворіти і до них часто викликають швидку допомогу. [PERSON] довго не хотів забирати хімічні засоби з домоволодіння [PERSON] . У даному спірному будинку весь час проживав [PERSON] та його померла мати. [PERSON] у даному будинку ніколи не проживав, так як у нього є квартира та інший будинок. Допитана в судовому засіданні 03 грудня 2025 року в якості свідка [PERSON] показала суду, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] спірному будинку проживала матір [PERSON] , яка потім вийшла заміж за [PERSON] і вони добудували вказаний будинок. В даному будинку постійно проживає [PERSON] , [PERSON] у будинку ніколи не проживав. Сторони є кумами між собою Конфлікт між [PERSON] та [PERSON] виник через дружину [PERSON] . Із-за будинку у [PERSON] та [PERSON] ніколи не виникало суперечок. Від допиту інших свідків представник відповідача відмовилася у судовому засіданні 03 грудня 2025 року і вказана відмова була прийнята судом. В судовому засіданні 03 грудня 2025 року оголошено перерву для підготовки до судових дебатів до 11 лютого 2026 року. В судових дебатах 11 лютого 2026 року представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача заперечила проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Позивач 20 червня 2002 року звернувся до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та прийняв спадкове майно, яке складається із житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Інша донька [PERSON] - [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадкового майна на користь брата [PERSON] . Спадкова справа № 445 до майна померлого [PERSON] була заведена 20 червня 2002 року, проте зареєстрована у спадковому реєстрі лише 27 вересня 2024 року. 08 жовтня 2024 року Першою Білоцерківською державною нотаріальною конторою повідомлено позивача про те, що станом на 27 вересня 2024 року у спадковому реєстрі відсутні дані заведення спадкової справи до мана померлого [PERSON] . Разом з тим на зберіганні у нотаріальній конторі міститься паперова форма спадкової справи № 445/2000 до майна померлого [PERSON] , заведена за заявою позивача 20.06.2002 року. Видача свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі, заведеній без її реєстрації у спадковому реєстрі, заборонене. Відсутність у спадковому реєстрі даних щодо реєстрації у 2002 році спадкової справи стало наслідком не здійснення реєстрації оператором [PERSON] , який на даний час не працює. Державним нотаріусом 27 вересня 20224 року зареєстровано у спадковому реєстрі спадкову справу № 445/2002 через помилку реєстратора. 06 листопада 2024 року [PERSON] звернувся до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , яка складається із частки житлового будинку [ADDRESS] . 06 листопада 2024 року постановою державного нотаріуса Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку по [ADDRESS] через відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане майно. 16 квітня 2025 року постановою державного нотаріуса Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0488 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] через відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане майно. 06 лютого 2016 року до Другої білоцерківської державної нотаріальної контри надійшла заява від [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та була зареєстрована по [ADDRESS] . Спадкова справа після смерті [PERSON] зареєстрована Другою білоцерківською державною нотаріальною конторою 06 лютого 2016 року за № 70/2016. Згідно договору дарування, що міститься в матеріалах спадкової справи, 20 жовтня 1994 року [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] 8\\25 житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель по [ADDRESS] . 03 березня 2015 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 17/25 часток житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель по [ADDRESS] . 03 березня 2015 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0037 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . 03 березня 2015 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0512 га для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . 02 червня 2016 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , з якого 4/25 частки належали померлій особисто на підставі договору дарування від 20.10.1994; 4/25 на підставі цього ж договору дарування [PERSON] чоловіку, який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав; 17/25 часток належали померлій особисто на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 02 червня 2016 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0512 га для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 3210300000:03:050:0189 02 червня 2016 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0488 га для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , з яких 1\\2 частка належала померлій особисто на підставі державного акту на право власності, а 1\\2 частка належала на підставі цього ж державного акту [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Кадастровий номер земельної ділянки 3210300000:03:050:0197. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу ч.1 ст. 16 ЦК України. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом ч.1 ст. 328 ЦК України. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом ч.2 ст. 346 ЦК України. Спадкуванням, згідно з ч.1 ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування, відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України, здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом, згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України, одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом, відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом, відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.2 ст. 1296 ЦК України, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно ч.1 ст. 1297 ЦК України. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину ч.2 ст. 1300 ЦК України. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину ч.3 ст. 1300 ЦК України. Свідоцтво про право на спадщину, згідно з ч.1 ст. 1301 ЦК України, визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зроблено висновок, що «свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва)». У постановах від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 Верховний Суд зазначив, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Судом встановлено, що позивач, звернувшись у червні 2002 року до Білоцерківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , фактично прийняв спадкове майно, яке складається із житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Інша донька [PERSON] - [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадкового майна на користь брата [PERSON] . Спадкова справа № 445 до майна померлого [PERSON] була заведена 20 червня 2002 року, проте зареєстрована у спадковому реєстрі лише 27 вересня 2024 року. У зв`язку із тим, що відомості про заведення спадкової справи № 445 не було включено до спадкового реєстру, державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори на ім`я відповідача було видано свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, яке залишилося після смерті матері відповідача [PERSON] , якій в свою чергу, в порядку спадкування за законом, перейшло майно, яке залишилося після смерті чоловіка та батька позивача [PERSON] . Не внесення нотаріальною конторою відомостей про заведення спадкової справи, після смерті [PERSON] та видача у зв`язку з цим відповідачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , в свою чергу, порушує право позивача [PERSON] на спадкування частини майна, яке належало його батькові [PERSON] . Батьку позивача [PERSON] на момент смерті останнього належало 4\\25 частин житлового будинку по [ADDRESS] та 1\\2 частина земельної ділянки з кадастровим номером 3210300000:03:050:0197. Після смерті [PERSON] , спадкоємцями останнього стала дружина [PERSON] , син померлого [PERSON] та донька померлого [PERSON] , яка в свою чергу відмовилася від спадщини на користь свого брата позивача у справі. Таким чином позивачу на праві власності на законом після смерті батька мала б належати частка у праві власності на житловий будинок, яка становить 8\\75 (4\\25 : 3 = 4\\75. 4\\75 х 2 = 8\\75). Також позивачу на праві власності на законом після смерті батька мала б належати частка у праві власності на земельну ділянку, яка становить 1\\3 (1\\2 : 3 = 1\\6. 1\\6 х 2 = 1\\3). Відповідачу, в свою чергу, на праві приватної власності за законом, після смерті матері, належала б інша частина у праві спільної власності на житловий будинок, яка становить 67\\75 (75\\75 - 8\\75 = 67\\75). Також відповідачу на праві власності на законом після смерті матері належала б інша частина у праві власності на земельну ділянку, яка становить 2\\3 (3\\3 1\\3 = 2\\3). Відповідачем у відзиві на позов та його представником у судовому засіданні заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог. При вирішенні питання щодо застосування строків позовної давності суд виходить з наступного: Позовна давність, відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, згідно ч.1 ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності, відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність, згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право, відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, підлягає захисту. У постановах ВС КЦС від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц, від 27 січня 2021 року у справі № 332/4629/15, від 10 вересня 2021 року у справі № 441/688/18, від 16 лютого 2022 року в справі № 711/4004/19 - викладено правові висновки, відповідно до яких до правовідносин у справах за позовом спадкоємця, який прийняв спадщину, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним застосовується трирічний строк для звернення до суду за захистом порушеного права, який розпочинає свій відлік з моменту видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Момент, з якого особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, пов`язується з датою видачі нотаріусом відповідного свідоцтва. Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено у ст.1297 ЦК України. Водночас, факт неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину та невизначення законодавцем строку, протягом якого спадкоємець має оформити свої спадкові права, не може доводити, що у такого спадкоємця не виникло право на позов, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину (на все спадкове майно) іншому із спадкоємців або особі, яка не мала права на спадкування, перешкоджає завершенню оформлення своїх спадкових прав другому із спадкоємців (єдиному спадкоємцю), який не отримав свідоцтва про право на спадщину, а отже свідчить про виникнення у цього спадкоємця права на позов у матеріально-правовому аспекті. Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20. Зокрема, у даній постанові зазначено, наступне: «Об`єднана палата наголошує на тому, що початок перебігу позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язується з тим моментом, коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. У визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України, що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільних відносин вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Добрий господар повинен піклуватися про своє майно, вживати дії з його збереження та своєчасного захисту його і прав на нього протягом розумного строку. Особа не може вважатися дбайливим власником, якщо тривалий період не цікавиться своїм майном, не вживає заходів, які б вчинив добрий господар невідкладно, якщо не існує перешкод, що об`єктивно перешкоджали йому у вчиненні таких дій». Приймаючи до уваги те, що з моменту отримання відповідачем свідоцтв про право на спадщину за законом та реєстрацією права власності на спірне майно (02.06.2016), до дати предявлення подову до суду (03.04.2025), пройшло майже 9 років суд вважає, що за доцільне задоволити заяву представника відповідача та застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Суд не бере до уваги посилання позивача та його представника на те, що йому не було відомо про те, що відповідач оформив право власності на все спірне майно після смерті своєї матері з наступних підстав: Відповідач зареєстрований у спірному будинку з 04.1.1997 (а.с.27, т.2), сторони є зведеними братами між собою, дружина позивача [PERSON] є хрещеною матір`ю доньки відповідача [PERSON] , хрещення якої відбулося 02 липня 2021 року (а.с.26, том 2). Сторони приймали участь у спільних святкуваннях в 2021-2022 роках, що підтверджується наданими фотографіями (а.с.30-32, т.2). Конфлікт між сторонамии виник лише у вересні 2024 року після надходження на адресу органів Національної поліції звернення дружини відповідача [PERSON] щодо правомірності дій відповідача (а.28-29, т.2). В довідці поліцейського офіцера громади Білоцерківського районного управління поліції, з якою ознайомлений заступник начальника даного управління (а.с.29 т.2) вказано наступне: «Як зазначив [PERSON] , кв. [ADDRESS] , після смерті його батька [PERSON] , він відмовився на користь чоловіка [PERSON] [PERSON] ». Також суд враховує до уваги покази свідка [PERSON] , про те, що причиною суперечки між братами стало те, що [PERSON] , займаючись підприємницькою діяльністю, зберігав у гаражі домоволодіння [PERSON] хімічні засоби та мінеральні добрива, через що дружини [PERSON] та їх діти почали хворіти і до них часто викликають швидку допомогу. У даному спірному будинку весь час проживав [PERSON] та його померла мати. [PERSON] у даному будинку ніколи не проживав, так як у нього є квартира та інший будинок. Крім цього, представник позивача в судовому засіданні 11 лютого 2026 року пояснила суду, що позивачу було відомо про смерті матері відповідача і він навіть надавав фінансову допомогу останньому, зокрема на встановлення надгробного пам`ятника. Представник відповідача також повідомила суду про те, що неможливо застосувати строки позовної давності у зв`язку з тим, в Україні існує нотаріальна таємниця і позивач не міг знати про те, що відповідач оформив одноособове право власності на спадщину. Також представник позивача в судовому засіданні зазначила, що навіть при застосування строків позовної давності до позовної вимоги про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, за позивачем можна визнати право власності на спірне майно. Суд не може погодитися з твердженнями представника позивача з цього приводу, так як позивач мав можливість звернутися до державного реєстратора та дізнатися зокрема з даних Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, дату та підстави набуття права власності відповідачем на спірне майно. Також суд вважає, що строки позовної давності розповсюджуються, як на позовну вимогу про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, так і на позовну вимогу про визнання за позивачем права власності на частку у спірному майні. Крім цього, визнання права власності на частку у спірному майні, є похідною вимогою від позовної вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, так як визнати за позивачем право власності на частку у спірному майні можливо лише у випадку визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, згідно з якими відповідач є одноособовим власником спірного майна. У зв`язку з тим, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові, суд вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, пред`явлених до відповідача через сплив строків позовної давності. Частиною першою статі 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем не надано достатньо доказів, які свідчать про законність її вимог, в той час, коли відповідачем спростовано позовні вимоги, тому суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову. Судовий збір, згідно з вимогами частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за доцільне, покладення судових витрат у справі, зокрема щодо сплати судового збору за подачу позовної заяви, на позивача.

Outcome: dismissed