Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просила встановити факт належності їй правовстановлюючого документа, а саме: свідоцтва про право власності на житло, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , де визначено право приватної власності [PERSON] на таке нерухоме майно, виданого на підставі розпорядження (наказу) №17 Відділу Приватизації житла Радгоспу Імені Кірова від 14 листопада 1995 року. В обґрунтування поданої заяви зазначала, що при видачі свідоцтва про право власності на житло в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає [PERSON] володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Так, в свідоцтві про право власності на житло прізвище записано як « [PERSON] », що не збігається із записом прізвища в паспорті заявника, де прізвище зазначене як « [PERSON] ». Вказувала, що прізвище « [PERSON] » вона мала у період перебування у шлюбі. Право власності на будинок було оформлено через три місяці після реєстрації шлюбу, а тому через «людський фактор» та плутанину, було невірно вказано прізвище [PERSON] під час реєстрації права власності на житло. Заявник у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Заінтересована особа приватний нотаріус Сокірченко Таміла Павлівна у судове засідання не з`явилася, будь які клопотання від неї до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що свідоцтвом про народження, виданим Хитцівською сільською радою Сенчанського району, серія [NUMBER] , від 26 березня 1959 року, відповідно до якого прізвище [PERSON] при народженні було « [PERSON] » (а.с. 7). Свідоцтвом про одруження, виданим Шепівським ЗАГС Лубенського району Полтавської області, серія [NUMBER] , від 18 червня 1966 року, відповідно до якого після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] з « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] » (зворот а.с. 7). Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Чорноглазівською сільською Радою Полтавського району Полтавської області, серія [NUMBER] , від 18 серпня 1995 року, відповідно до якого прізвище [PERSON] з « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] » (а.с. 9) Згідно з паспортом серії [NUMBER] , виданим РВ УМВС України в Полтавській області від 25 червня 2005 року підтверджено особу заявника як [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Свідоцтво про право власності на житло від 14.11.1995 №17, що посвідчує, що квартира яка знаходиться за адресою по [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності гр.. [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав 19.01.2024 зареєстровано право власності на підставі свідоцтва про право власності від 14.11.1995, видавник Відділ приватизації житла Радгосп імені Кірова, власник: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чиним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частинами 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Частиною першою та частиною п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Наявними в матеріалах справи письмовими доказами повністю підтверджується факт належності заявнику [PERSON] , правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житло, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, практики Європейського суду з прав людини та матеріалів справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та встановлення факту належності [PERSON] , правовстановлюючого документу. На підставі викладеного,

Outcome: approved