Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», через свого представника Новгородову Тамілу Миколаївну звернулося у Заводський районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якій просило суд стягнути з останніх у солідарному порядку заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 8 360,76 грн та судові витрати. В обґрунтування позову представник зазначив, що в опалювальних сезонах 2023-2025 ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» здійснювало постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. У позові вказав, що згідно з п. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», між позивачем та відповідачем діє індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Для розрахунків за надані послуги теплопостачання позивачем було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Зазначив, що нарахування сум оплати за спожиту теплову енергію за період з 01.04.2023 до 01.11.2025 здійснювалося за тарифами, зазначеними у рішеннях виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Позивач надав відповідачам теплову енергію за вказаний період на суму 14 560,76 грн, яку відповідачі належним чином не сплатили. З урахуванням перерахунку та часткової оплати залишок боргу за спожиту теплову енергію за період з 01.04.2023 до 01.11.2025 складає 8 360,76 грн. У позовній заяву представник також зазначив, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.09.2025 позивачу, як заявнику було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії з відповідачів, а тому позивач був змушений звернутися в суд з позовною заявою до відповідачів з метою стягнення наявної заборгованості. Посилаючись на те, що відповідачами заборгованість у повному обсязі не сплачена, остаточно просив стягнути з відповідачів боргу у розмірі 8 360,76 грн. Ухвалою суду від 11.12.2025 провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Заводського районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. За адресою проживання відповідачів направлялась ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить таких висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, щоПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» надає послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за вказаною адресою, що підтверджується наявною у матеріалах справи інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.06.2025 № 431670339 (а.с. 4). За положеннями статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За вказаною адресою у ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» відкрито особистий рахунок № [NUMBER] . Позивач здійснював постачання теплової енергії до квартири відповідачів [ADDRESS] в опалювальних сезонах 2023 -2025, що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Фактичним доказом постачання теплової енергії на об`єкт споживача є наряд на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону, який видається виконавцями послуг, як зазначено в рішенні виконавчого комітету ММР. Нарахування відповідачам сум оплати за спожиту теплову енергію здійснювалось за встановленими тарифами, зазначеними у рішеннях Виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Однак відповідачами оплата послуг за надану теплову енергію належним чином не здійснювалась, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума заборгованості відповідачів за спожиту теплову енергію за період з 01.04.2023 до 01.11.2025 складає 8 360,76 грн (з урахуванням добровільної сплати на загальну суму 6 200,00 грн). Будь-яких інших доказів сплати заборгованості за надані позивачем послуги у добровільному порядку матеріали справи не містять та відповідачами не надані. Згідно з ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати належне йому майно, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. За змістом п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 162 Житлового кодексу України зазначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 11 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з дій осіб, які породжують цивільні права та обов`язки. Обов`язок сплатити вартість спожитої теплової енергії випливає з самого факту користування тепловою енергією. Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з вищенаведеного, з урахуванням наданих доказів позивачем та наявності несплаченої заборгованості за спожиту теплову енергію, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Згідно з статтею 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 028,00 грн, сплачений позивачем при подачі цього позову.

Outcome: approved