Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між ним та відповідачкою зареєстрований 19 серпня 2023 року у [ADDRESS] , про що 19.08.2003 року зроблено відповідний запис в книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу №144 (в томі 24 в році 2023 на сторінці 95). У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітніми. Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося, у них часто виникали непорозуміння й суперечки через різні погляди на сімейне життя та несумісність характерів, тому вони припинили спільне проживання. Вважає, що шлюб носить формальний характер тому просить його розірвати. В судове засідання позивач не з`явився, у поданій заяві представник позивача просила проводити розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі, примирення вважає неможливим, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, у поданій заяві представник відповідачки просив проводити розгляд справи у її відсутності, зазначив, що відповідачка вимоги позову визнає, примирення вважає неможливим, тому просить шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19 серпня 2023 року у [ADDRESS] , про що 19.08.2003 року зроблено відповідний запис в книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу №144 (в томі 24 в році 2023 на сторінці 95). Після одруження відповідачка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітніми та проживають з матір`ю. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Згідно зі ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, в тому числі питань визначення застосовуваного права. В силу вимог ст.55 Закону України «Про міжнародне приватне право», право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ст.63 цього Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, що діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про міжнародне приватне право», вибір права, передбачений частиною другою статті 60 та статтею 61 цього Закону, має бути здійснений у письмовій формі або явно випливати з умов шлюбного договору. Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», у випадках, передбачених законом, учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Оскільки сторони є громадянами України, мають зареєстроване постійне місце проживання в Україні, погодилися на розгляд справи у судах України, то суд вважає, що до питання припинення шлюбу можуть бути застосовані норми Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідачка погодилася на розірвання шлюбу, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачкою позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено. Судом встановлено, що стосунки, які існують між подружжям, виключають можливість збереження сім`ї, а тому шлюб слід розірвати На підставі наведеного, ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved