Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

24 червня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено договір фінансового кредиту № 27006-06/2024, згідно умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 6000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 120 днів. Згідно умов кредитного договору встановлено, що кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4441-11хх-хххх-5366, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Також, 08 липня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 07758-07/2024, згідно умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 120 днів. Згідно умов кредитного договору встановлено, що кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4441-11хх-хххх-5366. 30 жовтня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» було укладено договір факторингу № 30102024, згідно умов якого до ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі й за кредитними договорами № 27006-06/2024 та № 07758-07/2024. Представник позивача зазначає, що відповідачка порушила умови кредитних договорів та має прострочену заборгованість за договором № 27006-06/2024 в розмірі 28800 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 6000 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 10800 грн.; суми заборгованості за пенею (штрафами) 1200 грн.; за договором № 07758-07/2024 в розмірі 4075 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1000 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 1725 грн.; суми заборгованості за пенею (штрафами) 1350 грн. Тому, з урахуванням наведеного, представник позивача просить стягнути з відповідачки зазначену заборгованість, а також 2422,40 грн. судового збору та 7000 грн. витрат на правову допомогу. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день розгляду справи сповіщена, про причину неявки не повідомила. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі ст.1054 ЦК України, 24 червня 2024 року та 08 липня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено кредитні договори № 27006-06/2024 та № 07758-07/2024, згідно умов яких відповідачка отримала кошти в розмірі 6000 грн. та 1000 грн. 30 жовтня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» було укладено договір факторингу № 30102024, згідно умов якого до ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі й за кредитними договорами № 27006-06/2024 та № 07758-07/2024. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідачка одержала та використала за цільовим призначенням кредитні кошти, про що свідчить розрахунок заборгованості. Однак, відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами не виконувала, у зв`язку з чим допустила виникнення заборгованості за договором № 27006-06/2024 в розмірі 28800 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 6000 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 10800 грн.; суми заборгованості за пенею (штрафами) 1200 грн.; за договором № 07758-07/2024 в розмірі 4075 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1000 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 1725 грн.; суми заборгованості за пенею (штрафами) 1350 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором, відповідачкою по справі суду не надано. Враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що відповідачка свої зобов`язання перед ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», яке є правонаступником кредитора, належним чином не виконує, про що свідчить наявність заборгованості, доказів на спростування доводів позивача та суми заборгованості відповідачка суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає можливим стягнути з відповідачки на користь позивача зазначену заборгованість. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ( 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Однак, до матеріалів справи не долучено належним чином підтверджених доказів щодо понесення позивачем судових витрат в частині оплати правової допомоги в розмірі 7000 грн., у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки зазначеної суми.

Outcome: approved