Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що з вона перебуває в шлюбі з [PERSON] . Тривалий час [PERSON] вчиняє психологічне і фізичне насильство протии заявниці, а саме: вчиняє погрози фізичної розправи, знищення особистих речей, принижує, ображає у нецензурній формі. Також, [PERSON] постійно висловлюється образливо та нецензурно, публічно ображає її. З цього приводу вона неодноразово зверталася до поліції. 16.04.2025 Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області видав обмежувальний припис стосовно [PERSON] , встановив заходи тимчасового обмеження його прав та поклав на нього обов`язки на строк 6 місяців. Окрім цього, працівниками поліції винесено терміновий заборонний припис щодо [PERSON] . Однак він умови термінового заборонного припису не виконує, своєї поведінки не змінює, а тому заявниця просить суд застосувати до нього обмежувальний припис. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.01.2026 відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду. Заявниця у судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої заяву про видачу обмежувального припису підтримала, просила задовольнити, судовий розгляд здійснювати у її відсутності. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій заперечує проти накладення на нього тимчасового обмеження, просить розгляд заяви здійснювати у його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.04.2025 видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] та встановлено заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладено на нього обов`язки: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; обмежити спілкування з постраждалою особою [PERSON] ; заборонити наближатися ближче 100 метрів до місця проживання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.11.2025 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2, ч.3 ст.173-8 КУпАП, а саме 26.10.2025 близько 21.30 год. за адресою [ADDRESS] [PERSON] не виконав вимоги термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №642611 заборони на вхід та перебування в місці постраждалої особи, а також заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] терміном 10 діб з 19.00 год. 26.10.2025 до 19.00 год. 05.11.2025. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив ч.3 ст. 173-8 КУпАП. Крім того, 27.10.2025 близько 07.00 год. за адресою [ADDRESS] [PERSON] умисно дав ляпас по обличчю своїй дружині [PERSON] , чим була завдана шкода фізичному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство фізичного характеру. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив ч.3 ст. 173-2 КУпАП. Також, 27.10.2025 близько 07.00 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] порушив ТЗП серії АД №642611 з 19.00 год. 26.10.2025 по 19.00 год. 05.11.2025 строком 10 діб про заборону на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив ч.3 ст. 173-8 КУпАП. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.01.2026 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-8 КУпАП, а саме 09.01.2026 о 10:40 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не виконав вимоги термінового заборонного припису серії АА № 642733 від 08.01.2026 щодо зобов`язання залишити місце проживання потерпілої особи строком на 10 діб. Крім того, 10.01.2026 близько 16:00 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не виконав вимоги термінового заборонного припису серії АА № 642733 від 08.01.2026 щодо зобов`язання залишити місце проживання потерпілої особи строком на 10 діб. Також, 12.01.2026 близько 01:00 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не виконав вимоги термінового заборонного припису серії АА № 642765 від 10.01.2026 щодо зобов`язання на вхід та перебування в місці проживання потерпілої особи строком на 10 діб. Крім того, 13.01.2026 близько 17:22 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не виконав вимоги термінового заборонного припису серії АА № 642733 від 08.01.2026 щодо зобов`язання залишити місце проживання потерпілої особи строком на 10 діб. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Також 14.01.2026 о 13:40 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не виконав вимоги термінового заборонного припису серії АА № 642765 від 10.01.2026 щодо зобов`язання залишити місце проживання потерпілої особи строком на 10 діб. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявниці домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявниця обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявниця дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а їх кривдником є заінтересована особа [PERSON] , і на підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, такі ризики є реальними. Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу ряду обов`язків, передбачених ч. 2 даного Закону та задоволення заяви. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: approved