Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 75481,29 грн. з яких: 59318,29 грн. з тіла кредиту, 16163,00 грн. з комісії, а також витрати на професійну правничу допомогу 9200,00 грн. і судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 18.11.2022 між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 98739472000. Позивачем було надано кредит відповідачеві для особистих потреб у сумі 76966,79 грн. із ставкою 0,00001% річних від суми залишку за кредитом, за користування кредитом понад встановлений строк - 7,00001% річних, а також комісію. Відповідач своїх зобов`язань щодо повернення кредиту належно не виконав через що утворилась заборгованість, яку заявлено у позові до стягнення. Згодом право вимоги до відповідача було відступлено АТ «Укрсиббанк» позивачеві. Ухвалою Шевченківський районний суд м. Харкова від 23.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, також було встановлено строки для реалізації права сторін на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Представник позивача подав заяву згідно якої просив справу розглянути за його відсутністі, позов задовільнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідача було повідомлено про дату, час та місце судового розгляду, однак він судове засідання не з`явився, причини не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. За таких обставин судом, згідно ч. 2 ст. 247, ст.ст. 280-281 ЦПК України, постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. До позову додано копію договору про надання споживчого кредиту № 98739472000 від 18.11.2022 між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] (далі за текстом Кредитний договір), який, як вказує позивач, було підписано відповідачем електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора. За умовами наданого договору АТ «Укрсиббанк» мав надати відповідачу кредит у сумі 76966,79 грн. для особистих потреб шляхом перерахування на рахунок [NUMBER] (п.п. 2.1, 3.1, 3.3 Кредитного договору). Відповідач зобов`язався повертати кредит, сплачувати за його користування внесенням щомісячних ануїтетних платежів відповідно до Графіка платежів, що викладений в додатку № 1 до договору. Розмір такого платежу з моменту укладення договору до 18.09.2023 передбачено у 1604 грн., а з 19.09.2023 - 2758 грн. (п.п. 3.5 - 3.7 Кредитного договору). В договорі встановлено відсоткова ставка - 0,00001% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін передбачено ставку у 7,00001% річних (п.п. 3.8 - 3.7 Кредитного договору). В додатку № 1 встановлено щомісячну комісію 1,5% від суми наданого кредиту, кмісія за управління кредитом при переплаті, кмісія за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу - 500 грн. Також, визначено графік щомісячних платежів із датами таких та розміри платежів. Доказів підписання Кредитного договору відповідачем електронним підписом матеріали справи на момент її розгляду не містять. До позову додано виписку за кредитним договором 98739472000 за період з 18.11.2022 по 09.12.2024. Виписка не містить особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Згідно виписки вихідний залишок за основним боргом, відсотками, комісіями, щомісячною страховкою і штрафними санкціями: 0,00 грн. АТ «Укрсиббанк» відступило право вимоги до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» за договором факторингу № 284 від 09.12.2021. Банк, як клієнт, зобов`язався, згідно п. 2.1 названого договору, передати ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс», як фактору, право вимоги за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1 до договору. У формі вказаного додатку мав складатися реєстр боржників (абз. 9 Розділу 1 Договору факторингу). Право вимоги вважається таким, що перейшло до фактора з моменту підписання Акту приймання-передачі Права вимоги згідно п. 4.1 Договору факторингу. В дату укладення договору факторингу АТ «Укрсиббанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» підписали Акт приймання-передачі Права вимоги до договору факторингу № 284 від 09.12.2024 у відповідності до якого клієнтом відступлено фактору права вимоги в обсязі і на умовах визначених Договором і Реєстром Боржників. У витязі з додатку до договору факторингу № 284 від 09.12.2024 - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами АТ «Укрсиббанк» відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» право виомги до [PERSON] за кредитним договором 98739472000 від 18.11.2022 у загальній сумі 75481,29 грн. з яких: 59318,29 грн. за тілом кредиту, 16163,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610, частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до приписів статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даній справі суд виходить з того, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню (висновок Верховного суду, викладений в постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21). Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Поняття бухгалтерського обліку визначено частиною 1 статті названого закону як процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. В цій статті визначаються поняття господарської операції - дії або події, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства та первинного документу - документу, який містить відомості про господарську операцію. Основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України встановлено Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75 (далі за текстом - Положення). Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 62 Положення). За правилами п. 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Однак, на момент розгляду справа не містить документів, які б слугували первинними документами згідно Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України та належним чином підтверджували б виконання операції з безготівкового перерахування суми кредиту на картковий рахунок відповідача за кредитним договором. Наявна в справі виписка не містить особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Крім того, в справі на момент її розгляду відсутній Реєстр боржників за формою, встановленою в додатку № 1 до вищевказаного договору факторингу або витяг з такого реєстру. Відсутня в справі і форма такого реєстру, погодженого АТ «Укрсиббанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» при укладенні договору факторингу. Наведене виключає можливість пересвідчитися в належному переході права вимоги до позивача щодо відповідача без припущень. За вказаних обставин в позові слід відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положення п. 1 ч. 3 ст. 133, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначають, що витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, підстави для стягнення з відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed