Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

29 серпня 2025 року [PERSON] звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявоюв якій просить визнати припиненою іпотекужитлового будинку з усіма господарськими тапобутовими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] за укладеним [PERSON] із Товариством з обмеженою відповідальністю «Українськийпромисловий банк» іпотечним договором від 29.03.2005, який посвідчений приватнимнотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Марченко О.М. 29.03.2005та зареєстрований в реєстрі за № 387; визнати припиненою та зняти заборону відчуження цього нерухомого майна;скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майназапис про обтяження № 1817239 від 29.03.2005 та державному реєстрі іпотек запис про іпотеку №1821439 від 30.03.2005. Позивачка обґрунтовує заявлені вимоги такими обставинами. 29 березня 2005 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Марченко О.М., зареєстрований у реєстрі за № 387. Предметом іпотеки є житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Іпотека забезпечувала виконання зобов`язань за кредитним договором № 61П/2005 від 25 березня 2005 року, укладеним між відповідачем та [PERSON] , за умовами якого позичальник зобов`язався повернути до 22 лютого 2007 року кредит у розмірі 3 000 доларів США зі сплатою процентів та штрафних санкцій. На підставі іпотечного договору 29 березня 2005 року нотаріусом накладено заборону відчуження предмета іпотеки (реєстраційний номер обтяження 1817239), а 30 березня 2005 року внесено запис про іпотеку (реєстраційний номер обтяження 1821439). Позичальник повністю виконав зобов`язання перед відповідачем, що підтверджується листом відповідача від 27 грудня 2005 року № 1580 та повідомленням про виключення запису з Державного реєстру іпотек від 27 грудня 2005 року № 1581. Зазначені документи адресовані нотаріусу [PERSON] та містять прохання зняти накладені заборони у зв`язку з повним виконанням зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами. Однак відповідач не подав відповідні документи нотаріусу та не вжив заходів щодо припинення забезпечувальних обмежень. Наказом Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 02 листопада 2019 року № 374/05 припинено приватну нотаріальну діяльність [PERSON] . [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим того ж дня Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 серпня 2025 року № 440492425 зазначені обтяження продовжують діяти. Позивачка зазначає, що наявність вказаних обтяжень порушує її право власності, оскільки унеможливлює вільне розпорядження майном, у зв`язку з чим таке право підлягає судовому захисту шляхом визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів із реєстрів. Ухвалою суду від 01 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. В межах підготовчого провадження 23 жовтня 2025 року від представника позивачки адвоката Беженару О.С. надійшло клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати у ТОВ «Український промисловий банк» та у ТОВ «ІК «ІФГ «КАПІТАЛ» інформацію про стан виконання кредитних зобов`язань позичальника за кредитним договором № 61П/2005 від 25 березня 2005 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] , та про наявність або відсутність кредитної заборгованості. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.10.2025 року витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІК «ІФГ «КАПІТАЛ» інформацію про стан виконання кредитних зобов`язань позичальника (РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором № 61П/2005 від 25.03.2005 року, укладеним між ТОВ "Український промисловий банк" і [PERSON] . Ухвалою суду від 09.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті . Позивач в судове засідання не з`явився, представник надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, просила про задволення позовних вимог. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися повторно , причини неявки суду не повідомили, повідомлялися судом належним чином. Відповідач, будучи належним чином, у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України та згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повідомленим про дату, час і місце судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань не подавав, правом надання відзиву не скористався. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). На підставі ухвали суду, справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання, та позивач проти такого вирішення справи заперечень не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 29 березня 2005 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Марченко О.М., зареєстрований у реєстрі за № 387. Предметом іпотеки є житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Іпотека забезпечувала виконання зобов`язань за кредитним договором № 61П/2005 від 25 березня 2005 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] , за умовами якого позичальник зобов`язався повернути до 22 лютого 2007 року кредит у розмірі 3 000 доларів США зі сплатою процентів та штрафних санкцій. На підставі іпотечного договору 29 березня 2005 року нотаріусом накладено заборону відчуження предмета іпотеки (реєстраційний номер обтяження 1817239), а 30 березня 2005 року внесено запис про іпотеку (реєстраційний номер обтяження 1821439). Судом встановлено, що позичальник повністю виконав зобов`язання перед кредитором, що підтверджується листом ТОВ «Український промисловий банк» від 27 грудня 2005 року № 1580 та повідомленням про виключення запису з Державного реєстру іпотек від 27 грудня 2005 року № 1581. У зазначених документах, адресованих нотаріусу [PERSON] , відповідач просив зняти накладені заборони у зв`язку з повним виконанням зобов`язань. Однак відповідач не подав ці документи нотаріусу та не вжив заходів щодо припинення забезпечувальних обтяжень. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)6 вересня 2021 року. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 серпня 2025 року № 440492425 обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно (№ 1817239) та іпотеки (№ 1821439) продовжують діяти. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Український промисловий банк» (код ЄДРПОУ 19357325) перебуває у стані припинення. Згідно з листом Національного банку України від 28 квітня 2025 року № 14-0005/32183, з 21 січня 2010 року відкликано банківську ліцензію ТОВ «Укрпромбанк» та ініційовано процедуру його ліквідації. У зв`язку із закінченням строку ліквідаційної процедури непродані активи банку відповідно до ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передані в управління ТОВ «ІК «ІФГ «КАПІТАЛ».У переліку непроданих активів ТОВ «Укрпромбанк» кредитна заборгованість [PERSON] та [PERSON] відсутня. В описах архівних справ банку кредитна справа на ім`я [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (іпотекодавець) не зазначена та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалась. Представником позивачки направлено адвокатські запити до ТОВ «Український промисловий банк» (ліквідатору Раєвському К.Є.) та до ТОВ «ІК «ІФГ «КАПІТАЛ». Запит на адресу відповідача повернуто з відміткою поштового оператора «адресат відсутній за вказаною адресою». Запит до ТОВ «ІК «ІФГ «КАПІТАЛ» отримано адресатом, однак відповіді не надано. Згідно даних пошуку в Автоматизованій системі виконавчих проваджень станом на час звернення до суду , виконавчих проваджень, де [PERSON] є боржником, а ТОВ "Український промисловий Банк" стягувачем - не виявлено. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни). Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частини перша статті 598, стаття 599 ЦК України). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Абзац 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, яке є похідним від основного зобов`язання. Такий правовий висновок викладлено у постановах Верховного Суду від 06.08.2020 у справі № 337/1000/19, від 28.04.2021 у справі № 569/14282/19, від 07.07.2021 у справі № 756/13164/18. Отже, оскільки зобов`язання за кредитним договором № 61П/2005 від 25 березня 2005 року припинилося належним виконанням, припинилася й іпотека за договором від 29 березня 2005 року як похідне зобов`язання від основного. В той же час іпотекодержатель не вжив заходів для припинення іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна, чим порушив право позивачки як власника на вільне розпорядження майном. Обтяження, які діють до теперішнього часу, обмежують позивачку у праві розпорядження належним їй на праві власності нерухомим майном. Суд зазначає, що на час укладення договору іпотеки порядок державної реєстрації іпотек встановлювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою КМУ від 31.03.2004 № 410 (втратила чинність 01.01.2013), відповідно до п. 25 якого після виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель зобов`язаний був протягом десяти днів надіслати реєстратору письмове повідомлення про виключення запису з Реєстру з обов`язковим зазначенням порядкового номера запису. Запис про обтяження майна іпотекою міг бути виключений на підставі рішення суду з обов`язковим зазначенням порядкового номера запису. Порядок обтяження нерухомого майна забороною відчуження на час укладення договору іпотеки був урегульований Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999№ 31/5, зареєстрованим в МЮУ 10.06.1999 за №364/3657 (втратив чинність 01.01.2013), згідно з п.2.5 якого відомості про накладені (зняті) заборони та арешти на об`єкти нерухомого майна вносились реєстратором до Реєстру заборон у день їх надходження. На цей час відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Процедура використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно визначена чинним Порядком використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5, зареєстрованим у МЮУ 18.12.2012 за № 2102/22414. Пункт 7 вказаного Порядку передбачає, що державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об`єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об`єкта. У разі, коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. У разі «відсутності» особи, яка має відповідати за позовом (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), іпотекодавець може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування відповідних обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Такий висновок зробив Верховний Суд від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21 (провадження № 61-6732св23) у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі за позовом про скасування заборони відчуження нерухомого майна. За таких обставин, з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою та загальних засад (принципів) цивільного судочинства, суди ввжає обґрунтованими позовні вимоги про скасування заборони відчуження нерухомого майна - вишезазначеного будинку квартири, яка внесена на підставі договору іпотеки від 29.03.2005 року, як наслідки припинення іпотечного договору . З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог щодо визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки та припинення обтяження іпотеки нерухомого майна, заборони його відчуження, скасування відповідних записів, оскільки наявні обтяження щодо належного позивачці майна порушують її право власності . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачено при подачі позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved