Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 42870,00 гривень, з яких сума заборгованості за основним боргом 7200,00 гривень, сума заборгованості за процентами, нарахованих первісним кредитором у розмірі 24114,00 гривень, нараховані позивачем проценти за 107 календарних днів у розмірі 11556,00 гривень; стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 гривень. Крім того, у прохальній частині позовної заяви позивач просив в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі),що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4829955 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони погодили наступні умови договору: тип кредиту кредит; сума кредиту складає 7200,00 гривень; строк кредиту 360 днів: з 22.07.2024 по 16.07.2025; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 7200,00 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . 31.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 31/03/2025 за плату відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4829955 від 22.07.2024 у розмірі 34914,00 гривень, з якої заборгованість з тіла кредиту 7200,00 гривень, заборгованість за процентами 24114,00 гривень, штрафні санкції 3600,00 гривень. Заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 4829955 від 22.07.2024 складається з: сума кредиту 7200,00 гривень, сума нарахованих процентів первісним кредитором - 24114,00 гривень, сума нарахованих процентів позивачем за 107 календарних днів 11556,00 гривень, штрафні санкції 3600,00 гривень, всього - 46470,00 гривень. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Приморського районного суду м. Одеси Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2025 відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 17.11.2025. Витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію чи емітувалась на ім`я [PERSON] платіжна картка № [NUMBER] ; інформацію чи зараховувалася 22.07.2024 на картковий рахунок маска картки № № [NUMBER] сума 7200,00 гривень від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» через платіжного провайдера (платіжну систему) Товариство з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтверджують відповідне зарахування, якщо така платіжна картка емітувалася на ім`я [PERSON] . У судове засідання 17.11.2025 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання та заяви не подавали. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розглядати справу без його участі. Відповідач про причини неявки суду не повідомив. Розгляд справи відкладено на 27.01.2026 у зв`язку з неявкою відповідача у справі. У судове засідання 27.01.2026 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання та заяви не подавали. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судовий розгляд, однак відповідач до суду не з`являвся, про причини неявки до суду не повідомляв, не подав відзив, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідача, повідомленого про дату, час і місце розгляду справи судом належним чином, за правилами заочного розгляду справи та на підставі наявних у справі доказів, згідно з вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судові засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд 27.01.2026 перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 09.02.2026. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1055 ЦК України встановлює вимоги до форми кредитного договору, зокрема кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з п. п. 6, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону України № 675-VIII) (в редакції, чинній на момент укладення договору) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України № 675-VIII). Згідно з ч. ч. 3, 12 ст. 11 Закону України № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч.1 ст. 12 Закону України № 675-VIII). Суд встановив, що 22.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4829955 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі договір), згідно з умовами якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. п. 1.2., 1.3., 1.4. договору тип кредиту кредит; сума кредиту складає 7200,00 гривень; за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за договором, відповідно до графіку платежів; строк кредитування 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів; тип процентної ставки фіксована; cтандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору; денна процентна ставка за договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1.5%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 12608,01% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 46080,00 гривень (п. п. 1.5., 1.6. договору). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави (п. п. 1.8., 1.9. договору). Згідно з п. п. 2.1.-2.2. договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта, за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 22.07.2024 або 23.07.2024. У випадку, якщо товариство здійснює перерахування коштів не у день укладання договору, а у наступні календарні дні, графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредитування (кількість днів), зазначений в п. 1.3. договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий графік платежів розміщується товариством в особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу клієнта. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1. договору. Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п. п. 2.4., 2.5. договору). Порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів, повернення (виплати) кредиту та сплати процентів визначені п. п. 3.1.- 3.5., 4.1.- 4.9.1. договору. Відповідно до пп. 5.1.1. п. 5.1. договору товариство має право вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором, натомість клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором (пп. 5.4.1. п. 5.4. договору). Підписуючи цей договір, клієнт підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», актуальна на дату укладання договору редакція яких розміщена на вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 9.9. договору). Згідно з п. 9.12. договору всі додатки до цього Договору підписані сторонами є невід`ємною частиною договору. Як вбачається з матеріалів справи, договір № 4829955 від 22.07.2024 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису 76602 22.07.2024 10:57:18. У матеріалах справи містяться таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, підписана відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 76602 22.07.2024, паспорт споживчого кредиту, у якому зазначена інформація про основні умови кредитування, щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, що є невід`ємною частиною договору № 4829955 від 22.07.2024 про надання споживчого кредиту, підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 77437, 22.07.2024. На виконання ухвали Приморського районного суду від 30.10.2025 на адресу суду від Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» надійшов лист вих. № 20.1.0.0.0/7-251104/8048-БТ, яки підтверджений факт емітування банківської картки № [NUMBER] ( [NUMBER] ) відповідачу [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , а також перерахування грошових коштів в сумі 7200,00 гривень на емітовану картку, у відповідності до вимог п. 2.1. договору № 4829955 від 22.07.2024 про надання споживчого кредиту. На підтвердження виконання зобов`язання за договором № 4829955 від 22.07.2024 про надання споживчого кредиту позивач також надав суду копію довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення», вих. № 1-0104 від 01.04.2025 про перерахування суми коштів у розмірі 7200,00 гривень 22.07.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 459561063, відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна». Отже, факт отримання відповідачем від первісного кредитора грошових коштів на підставі договору № 4829955 від 22.07.2024 про надання споживчого кредиту у сумі 7200,00 гривень підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Станом на 31.03.2025 заборгованість відповідача за договором № 4829955 від 22.07.2024 склала 34914,00 гривень, з якої заборгованість з тіла кредиту 7200,00 гривень, заборгованість за процентами 24114,00 гривень, штрафні санкції 3600,00 гривень. 31.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (клієнт) укладений Договір факторингу № 31/03/2025, відповідно до якого фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов?язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. На підтвердження відступлення права вимоги позивач долучив копію платіжного доручення № 6743 від 31.03.2025 на суму 2181527,71 гривня, копію витягу з реєстру боржників від 31.03.2025, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» право вимоги заборгованості до боржників, зокрема до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на договором № 4829955 у сумі 34914,00 гривень, з якої заборгованість з тіла кредиту 7200,00 гривень, заборгованість за процентами 24114,00 гривень, штрафні санкції 3600,00 гривень. До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за договором № 4829955 про надання споживчого кредиту від 22.07.2024 року за період 01.04.2025 по 16.07.2025, згідно з яким заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 4829955 від 22.07.2024 становить: сума кредиту 7200,00 гривень, сума нарахованих процентів позивачем за 107 календарних днів 11556,00 гривень. Нарахування процентів згідно із розрахунком здійснено позивачем в межах строку дії договору за стандартною процентною ставкою, у сумі 11556,00 гривень (7200 гривень* 1,5%*107 календарних дні). Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за договором № 4829955 від 22.07.2024 становить 42870,00 гривень, а саме: сума заборгованості по тілу кредиту - 7200,00 гривень, сума заборгованості по нарахованим процентам первісним кредитором - 24114,00 гривень, сума заборгованості по нарахованих процентах за 107 календарних днів 11556,00 гривень. У матеріалах справі відсутні докази повернення відповідачем коштів, отриманих від первісного кредитора у кредит. Отже, відповідачем порушено виконання зобов`язань за договором. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, надати докази на спростування тверджень, наведених у позовній заяві, подати контррозрахунок заборгованості. Докази оплати відповідачем заборгованості у матеріалах справи відсутні. Досліджені під час розгляду справи докази є належними та допустимими, у своїй сукупності достатніми для висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 42870,00 гривень. Щодо вирішення питання про нарахування в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних , суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України . Таким чином, положення ч.10 та ч.11 ст. 265 ЦПК України визначають, що суд може зазначити в рішенні про нарахування саме відсотків або пені, натомість позивач просить нарахувати інфляційні витрати та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України. При цьому вирішення питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення є правом, а не обов`язком суду. Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зобов?язання за договором між сторонами виникло 22.07.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Таким чином, на правовідносини між сторонами розповсюджується дія норм Закону України № 2120-IX та п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Отже, вимоги позивача про здійснення нарахування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 гривень та витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved