Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідач [PERSON] та [PERSON] (донька позивачки) перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Донька - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Позивачка зазначає, що онук проживає разом з нею, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. [PERSON] навчається на інклюзивній формі навчання та є учнем 2-А класу ліцею № 12 імені Івана Франка Івано-Франківської міської ради. Згідно відповіді ліцею № 12 батько [PERSON] жодного раю не цікавився успіхами сина, не був присутній на батьківських зборах, не приводив та не забирав його з навчального закладу. [PERSON] є дитиною з інвалідністю, діагноз дитячий аутизм (F84.0), потребує постійної реабілітації. Батько дитини знаходиться за кордоном з 2019 року. З розмови з батьком дитини стало зрозуміло, що він не збирається опікуватися сином. У зв`язку з цим позивачка звернулася до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з проханням позбавити відповідача батьківських прав, на що їй було рекомендовано звернутися до суду. Зважаючи на вищезазначене, позивачка просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердому грошовому розмірі - 39 536,51 грн, не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, , до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір відповідатиме, на думку позивачки, належному забезпеченню дитини у підлітковому віці. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. На електронну адресу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області відповідач направив заяву, у якій вказав, що дізнався у телефонному режимі від позивачки [PERSON] про подання нею позову до Івано-Франківського міського суду про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Погоджується з позбавленням його, зважаючи на те, що у ситуації, яка склалася, позбавлення його батьківських прав є на думку відповідача єдиним можливим рішенням, яке дозволить його неповнолітньому синові залишитися у сімейному оточенні. Позивачка є бабусею його сина з боку матері, проживає разом з ним у місті Івано-Франківську та має намір оформити опіку над дитиною. У шлюбі з [PERSON] (дочка позивачки) він перебував з 2005 року. Вони проживали в м. Костянтинівка Донецької області в квартирі, яку придбала його мати. У них народилися діти: донька (2005 р.н.) та син (2016 р.н., дитина з аутизмом). Задовго до війни він виїхав на роботу за кордон, де працює різноробочим. Робота у нього не постійна. Витрати на проживання значні. З 2023 року м. Констянтинівка Донецької області одержала статус території бойових дій. Будинок, у якому находилася квартира, де він проживав із сім`єю, знищений. В Україні у нього відсутнє постійне місце проживання та робота. Дружина з дітьми та її батьками переїхали у місто Івано-Франківськ та отримали статус внутрішньо переміщених осіб. У 2025 році дружина померла, неповнолітній мій син залишився з батьками дружини, які в Івано-Франківську проживають разом, мають статус внутрішньо переміщених осіб. Враховуючи його тривалу відсутність у житті дитини та особливості здоров`я сина, не бачиться з ним, не спілкується по телефону, оскільки дитина не розмовляє. Відповідач вважає за доцільне погодитися на позбавлення його батьківських прав. Погоджується, щоб його син і надалі проживав із бабусею, з якою має усталені сімейні стосунки. Не заперечую проти призначення бабусі опікуном дитини. Від сплати аліментів не відмовляється. Розмір аліментів має визначатися виключно відповідно до норм чинного законодавства України та з урахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дитина також отримує або буде отримувати соціальні виплати, передбачені законодавством України, що також слід враховувати при визначенні розміру аліментів. Просить розгляд справи проводити без його участі. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судовому засіданні пояснила, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23.01.2026 року № 83, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Покликається на доводи, викладені у висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як слідує з матеріалів справи, позивачка [PERSON] , [INFO] , її зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 6). Відповідно до довідки від 31.10.2023 № 2615-7001917167, позивачку взято на облік як внутрішньо переміщену особу та вказано місце проживання за адресою: за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.04.2016 року, [PERSON] народився [INFO] . У графі "Батьки" зазначено: батько - [PERSON] , громадянин України, мати - [PERSON] , громадянка України (а.с. 7). [PERSON] є дочкою позивачки, що підтверджує копія Свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18.04.1986 року (а.с. 10). [PERSON] та [PERSON] з 04.06.2005 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 24). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 8). Дитина [PERSON] , [INFO] , згідно довідки від 28.08.2023 № 2615-7001871872, перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та проживає за адресою місця проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). З інформації Ліцею № 12 імені Івана Франка Івано-Франківської міської ради вбачається, що [PERSON] навчається у ліцеї № 12 імені Івана Франка Івано-Франківської міської ради з першого класу на інклюзивній формі навчання. Зі слів класного керівника [PERSON] , навчанням хлопця за цей період цікавилась тільки мати [PERSON] та бабуся [PERSON] . Мати, бабуся постійно відвідували батьківські збори, цікавилися успіхами [PERSON] у класного керівника, забирали та приводили хлопця до ліцею, допомагали йому в адаптації до нових умов, постійно підтримували, оскільки [PERSON] є дитиною з особливими освітніми потребами. Батько [PERSON] жодного разу не був присутній на батьківських зборах, до класного керівника за інформацією про адаптацію та успіхи сина у ліцеї не звертався, не приводив та не забирав його з навчального закладу (а.с. 18). Висновком виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (додаток 1 до рішення виконавчого комітету міської ради від 23.01.2026 № 83) зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначається у висновку: батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] матір дитини [PERSON] померла. Батько дитини [PERSON] перебуває за кордоном з 2019 року. Вихованням та розвитком дитини не займається. Хлопчик проживає разом з бабусею [PERSON] та дідусем з боку матері і повнолітньою сестрою [PERSON] . Сім`я є з числа внутрішньо переміщених (м. Констянтинівка Донецької області). Перемістились до м. Івано-Франківська у жовтні 2023 року. На території Івано-Франківської громади сім`я орендує помешкання за адресою: [ADDRESS] . За результатами відвідування сім`ї встановлено, що у помешканні створено належні житлово-побутові умови для проживання та розвитку дитини. Дідусь з бабусею пенсіонери, проте дідусь додатково працює, так як родина потребує матеріального ресурсу. Хлопчик навчається на інклюзивній формі навчання у 2 класі ліцею № 12 Івано-Франківської міської ради. [PERSON] є дитиною з інвалідністю - діагноз дитячий аутизм (F84.0) і потребує постійної реабілітації. Згідно оцінки потреб сім`ї, підготовленої КЗ «Міський центр соціальних служб Івано-Франківської міської ради», наявні складні життєві обставини, дитина фактично залишилась без законного представника, випадок класифіковано як середньої складності. За результатами оцінки потреб, дитину взято на облік Служби у справах дітей як таку, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Відповідно інформації ліцею № 12 Івано-Франківської міської ради від 15.12.2025 року, малолітній [PERSON] навчається з першого класу на інклюзивній формі навчання. Зі слів класного керівника [PERSON] , за період навчання у першому класі навчанням хлопчика цікавилась лише покійна матір та бабуся [PERSON] . Дитина відвідує навчальний заклад регулярно, не пропускає занять без поважні причин, проте потребує створення спеціальних умов для навчання, виховання та постійного психолого-педагогічного супроводу. Учень не сприймає інструкції вчителя, потребує багаторазового повторення та постійної допомоги з боку педагога, звернене мовлення розуміє обмежено, не повторює звуки. Всі його відповіді невербальні. Учень у спілкуванні проявляє вибірковість, надає перевагу тим, кого знає, не завжди йде на контакт з однокласниками. Бабуся постійно відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами [PERSON] у класного керівника, приводить та забирає хлопця, допомагає йому з навчанням, постійно підтримує, оскільки [PERSON] є дитиною з особливими освітніми потребами. Відповідно до відповіді Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 10.10.2025 [PERSON] , [INFO] , до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Службою у справах дітей було направлено листа за місцем реєстрації відповідача у справі, однак беручи до уваги те, що дана територія є непідконтрольна Україні, інформування шляхом надсилання кореспонденції є неможливим. Проте, на адресу суду та Служби у справах дітей від [PERSON] надійшла заява від 09.12.2025 року, у якій він повідомляє наступне. Йому відомо, що позивачкою вчинено щодо нього відповідний позов, він погоджується з позбавленням його батьківських прав. Бабуся систематично надсилає інформацію, фото та відео про дитину його батькові, за допомогою мобільних додатків, однак позитивної відповіді, реакції чи зацікавленості в успіхах сина, не надходить. Хлопчик с гіперактивним та потребує постійного перебування поруч із собою дорослих. Всю відповідальність, забезпечення, турботу про дитину взяли на себе дідусь з бабусею. Питання про надання висновку у справі розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 15.01.2025 року у присутності позивачки у справі. Оскільки відповідач перебуває за кордоном, на його електронну адресу було направлено листа із з`ясуванням його думки, зокрема щодо участі в засіданні комісії. У повідомленні від 14.01.2025 року, яке надійшло на електронну адресу Служби у стравах дітей [PERSON] повідомив, що підтримує свою позицію стосовно позбавлення його батьківських прав відповідно до поданої раніше заяви, та про те, що не буде присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. З огляду на вищевстановлені обставини, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Згідно статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена у статті 164 Сімейного кодексу України є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з нормами статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як зазначено пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої, малолітньої дитини. Суд зазначає, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, залишивши її без батьківської уваги та турботи. Поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів суд прийшов до наступного висновку. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 3 статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд зважає, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Зважаючи на досліджені обставини, враховуючи інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача аліментів в користь позивачки, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердому грошовому розмірі - 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки у судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial