Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач АТ «ПУМБ» в особі свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №200293128033 у сумі 86 351,07 грн. Позовні вимоги мотивувало тим, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] 11.02.2021 укладено кредитний договір №200293128033, на підставі якого видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 30 000,00 грн, який пізніше було збільшено до 50 000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.08.2025 складає 86 351,07 грн, з яких: 48 824,79 грн заборгованість за кредитом; 37 526,28 грн заборгованість за процентами; 0,00 грн заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. З урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої SARS-CoV-2» від 11.03.2020, Закону України «Про правовий режим воєнного стану». п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вважає, що позивачем дотримані строки звернення до суду з позовом. Ухвалою судді від 25.11.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направив. Позовна заява містить зазначення представника позивача про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу у відсутності відповідача та постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. 11.02.2021 [PERSON] підписав заяву №200293128033 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.23-24). Відповідач при підписанні заяви підтвердив, що ознайомлений з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами банку та цілком згодний, всі умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. В заяві №200293128033 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено зокрема розмір кредитного ліміту у сумі 30 000,00 грн, який відповідач просить встановити на поточний рахунок, та реальна річна процентна ставка, яка складає 47,88%. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №200293128033 від 11.02.2021 кредитний ліміт неодноразово збільшувався, 03.03.2022 до максимального розміру 50 000,00 грн (а.с.36). Позивачем надано паспорт споживчого кредиту, що не підписаний відповідачем, публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджену рішенням Правління АТ «ПУМБ» №818 від 11.08.2020 в редакції від 12.08.2020, копії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера відповідача (а.с.25, а.с.27-33, а.с.25-26). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №200293128033 від 11.02.2021, укладеним між АТ «ПУМБ» та [PERSON] , станом на 04.08.2025 заборгованість відповідача складає 86 351,07 грн, з яких: 48 824,79 грн заборгованість за сумою кредиту; 37 526,28 грн заборгованість за відсотками; 0,00 грн заборгованість за комісією (а.с.36-37). З виписки по особовому рахунку з 11.02.2021 по 04.08.2025 вбачається рух коштів за рахунком, відкритим на ім`я [PERSON] для обслуговування за кредитним договором №200293128033 (а.с.38-40). Як вбачається з вимоги №КНО-44.2.2/1345 від 05.08.2025 банк звертався до відповідача [PERSON] з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором №200293128033 та сплату заборгованості у загальній сумі 86 351,07 грн протягом 30 днів з моменту листа (а.с.33-34). Відповідно до інформаційної довідки від 25.11.2025 з Реєстру територіальної громади м. Харкова [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.50). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Що стосується посилання позивача на дотримання строків позовної давності при зверненні до суду, суд зауважує, що позовна давність застосовується до вимог лише за клопотанням сторони. Від сторін у цій справі клопотань про застосування позовної давності не надходило, а тому суд не бере до уваги пояснення позивача, в обґрунтування дотримання строків звернення з позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем не спростовано обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не надано доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі, та стягує з відповідача заборгованість за кредитним договором від 11.02.2021 №200293128033 у сумі 86 351,07 грн, з яких: 48 824,79 грн заборгованість за кредитом, 37 526,28 грн заборгованість за процентами. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved