Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

17.12.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Підприємства житлово-комунального господарства «Донецьке» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату послуг з управління побутовими відходами у розмірі 4391,01 грн., 3028 грн судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що послуги з управління побутовими відходами надаються ПЖКГ "Донецьке", зокрема на території с-ща Андріївка Ізюмського району Харківської області з 01.02.2023 на підставі відповідних рішень Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області. Відповідач є споживачем послуг з управління побутовими відходами на підставі типових індивідуальних договорів від 09.03.2023, 11.04.2024 та 15.05.2025, укладених між сторонами, за адресою: [ADDRESS] . Фактом приєднання відповідача до умов договору про надання послуг з управління побутовими відходами (акцептуванням договору) в даному випадку є фактичне отримання послуги. Такі дії зі сторони боржника свідчать про прийняття ним пропозиції щодо укладення договору відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України та визнання своїх зобов`язань перед надавачем послуг з управління побутовими відходами, яким є відповідач. Нарахування за надані позивачем послуги з управління побутовими відходами здійснювалося за тарифами, затвердженими відповідними рішеннями Донецької селищної територіальної громади, з 01.02.2023 по 30.11.2025. Несплата відповідачем наданих позивачем послуг за період з 01.02.2023 до 30.11.2025 у визначені договором строки стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 24.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала. Суд, заслухавши представника позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що ПЖКГ "Донецьке" є надавачем послуг з управління побутовими відходами, зокрема на території с-ща Андріївка Ізюмського району Харківської області з 01.02.2023 на підставі рішень Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 25.01.2023 № 1650-VІІІ, від 27.02.2024 № 2372-VІІІ, від 27.03.2025 № 296. Рішенням Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 25.01.2023 № 1651-VІІІ затверджено тарифи на послуги з поводження побутовими відходами на території смт Донець, смт Андріївка, с-ще П`ятигірське Донецької селищної територіальної громади, зокрема для будинків приватного сектору у розмірі 36,54 грн з 1 людини на місяць. Рішенням Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 27.03.2024 № 2435-VІІІ затверджено тарифи на послуги з поводження побутовими відходами на території смт Донець, смт Андріївка, с-ще П`ятигірське Донецької селищної територіальної громади, зокрема для будинків приватного сектору у розмірі 49,56 грн з 1 людини на місяць. Рішенням Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 07.05.2025 № 3314-VІІІ затверджено тарифи на послуги з поводження побутовими відходами на території смт Донець, смт Андріївка, с-ще П`ятигірське Донецької селищної територіальної громади, зокрема для будинків приватного сектору у розмірі 49,41 грн з 1 людини на місяць. Відповідно до довідки № 2519, виданої 03.12.2025 ПЖКГ "Донецьке", за адресою: [ADDRESS] зареєстровані і проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Балаклійського районного суду від 20.02.2025 судовий наказ № 610/114/25 (пр. 2-н/610/193/2025), виданий 05.02.2025 Балаклійським районним судом Харківської області за заявою ПЖКГ "Донецьке" до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з управління побутовими відходами скасовано. Відповідно до витягу з особового рахунку № [NUMBER] заборгованість [PERSON] станом на 01.12.2025 складає 4391,01 грн. З вказаного витягу убачається, що за період з лютого 2023 року до березня 2024 року нарахування за послуги з управління побутовими відходами здійснювалося на 3 осіб за тарифом 36,54 грн на 1 людину на місяць, з квітня 2024 року до травня 2025 року на 3 осіб за тарифом 49,56 грн на 1 людину на місяць, з червня 2025 року по листопада 2025 року нарахування здійснювалося на 3 осіб за тарифом по 49,41 грн на 1 людину на місяць. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за послуги з управління побутовими відходами у добровільному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов на допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 630 ЦК України Законом або договором може бути встановлено, що окремі умови договорів визначаються відповідно до типових умов договорів (типових договорів) та примірних договорів певного виду. Кабінет Міністрів України, органи державної влади, уповноважені Кабінетом Міністрів України або законом, можуть рекомендувати орієнтовні умови договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках затверджувати типові договори. Сторони не можуть відступати від змісту типових умов договорів (типових договорів), але мають право конкретизувати їх. Сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст. Частиною 1 ст. 16 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно зі ст. 19 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Пунктом п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Плата за комунальні послуги береться за затвердженими тарифами, яку наймач зобов`язаний вносити своєчасно в установленому порядку (статті 67, 68 Житлового кодексу України (далі ЖК України)). Відповідно до ч. 3 ст. 162 ЖК України строки внесення плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Як було встановлено судом, між ПЖКГ "Донецьке" і відповідачем [PERSON] з 25.01.2023 виникли договірні правовідносини. Спір стосується заборгованості за послуги з управління побутовими відходами, що виникла за період з 01.02.2023 до 30.11.2025. Наданий позивачем розрахунок заборгованості було перевірено судом та встановлено, що нарахування за послуги з управління побутовими відходами здійснювалися відповідно до умов, узгоджених сторонами договору, згідно з тарифами, затвердженими відповідними рішеннями Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у будинку. За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем було доведено належними і допустимими доказами порушення відповідачем зобов`язання стосовно своєчасного внесення оплати за послуги з управління побутовими відходами, внаслідок чого станом на 01.12.2025 виникла заборгованість зі сплати вказаних вище послуг у розмірі 4391,01 грн. Отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 1514,00 гривні, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (3028,00 х 0,5 = 1514). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 1514,00 гривні відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved