Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

покликаючись на несплату відповідачем до 31.12.2024 орендної плати за договором оренди землі від 06.06.2016, позивач у поданій 10 листопада 2025 року позовній заяві, вимоги якої уточнені 05 лютого 2026 року, просить стягнути з відповідача на його користь 17 458 грн. 00 коп. заборгованості по орендній платі за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 згідно з Договором оренди землі і Додаткової угоди до Договору оренди землі. 24 грудня 2025 року представник відповідача адвокат Юрій Русин подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 13 041 грн. 96 коп. Стверджує, що відповідач за період 2021-2023 роки позивачу сплатив орендну плату в більшому розмірі, ніж передбачено договором, переплата складає 7 616 грн. 45 коп. Вважає, що заборгованість за 2024 рік становить 6 888 грн. 84 коп. Крім цього, не погоджується із сумою витрат на правничу допомогу, оскільки вони є неспівмірними зі складністю справи, ціною позову та наданим адвокатом обсягом послуг. Також просить поновити строк для подання відзиву у зв`язку з поважними причинами пропуску строку для його подачі. 05 лютого 2026 року від представника позивача адвоката Любові Дем`яненко надійшла заява (в порядку ст.49 ЦПК України), у якій вона просить, з врахуванням проіндексованої орендної плати і положень Податкового кодексу України, стягнути з відповідача згідно Договору оренди землі і Додаткової угоди до Договору оренди землі заборгованість по орендній платі за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 в розмірі 17 458 грн. 00 коп., з яких заборгованість з орендної плати - 15 150 грн. 45 коп., інфляційні втрати - 1 205 грн. 91 коп., пеня - 604 грн. 64 коп., три проценти річних - 497 грн. Учасники справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Вказаний представник позивача у надісланій до суду заяві просить справу слухати у відсутність сторони позивача. Відповідач до суду не з`явився, у поданій до суду заяві просить розглянути справи без її участі. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд встановив такі обставини. 06 червня 2016 року [PERSON] та ТОВ "Райз-Захід" уклали договір оренди землі: площею 2,71 га., кадастровий номер 56:246:837:00:02:000:0093, яка розташована на території Грушвицької сільської ради Рівненського району Рівненської області строком на 7 років. Відповідно до п.9 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки із вирахуванням податку з доходів (орендної плати) орендодавця згідно Податкового кодексу України. Згідно з п.10 Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року /п.11 Договору/. Згідно з п.14 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення. Право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 56:246:837:00:02:000:0093, площею 2,71 га належної [PERSON] зареєстроване 14.06.2016 ТОВ «Райз-Захід» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, строк дії 7 років, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №398114535 від 07.10.2024. 19 вересня 2017 року [PERSON] , ТОВ «Райз-Захід» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» уклали тристоронню Додаткову угоду до Договору оренди землі б/н від 06.06.2016, на підставі якої всі права та обов`язки сторони орендаря за вказаним договором оренди землі перейшли до ТОВ «ЗАК», тобто відбулась заміна сторони в зобов`язанні. Крім цього, додатковою угодою внесені зміни у п.9, який викладений в наступній редакції: орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 9 155 грн. 53 коп. за рік оренди. Разом з тим, відповідач не здійснив виплату позивачу орендної плати за 2024 рік. Сума боргу, на думку позивача, з урахуванням індексації та вирахуванням податків доходу з орендодавця, станом на 05 лютого 2026 року становить 17 458 грн. 00 коп., із яких: - заборгованість з орендної плати - 15 150 грн. 45 коп.; - інфляційні втрати - 1 205 грн. 91 коп.; - 3% річних - 604 грн. 64 коп.; - пеня - 497 грн. 06 березня 2025 року позивач був змушений звертатися до ТОВ «ЗАК» з досудовою претензією щодо виплати заборгованості з орендної плати на банківські реквізити, однак дана вимога залишилася без реагування. Суд дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди землі, і, як наслідок, виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся до суду. Щодо виконання зобов`язання За правилами ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно з ч.1 ст.15 цього Закону орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі. Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати /ст.24 Закону України «Про оренду землі»/. Положеннями п.п.164.2.5 п. 164.2 ст. 164 розд. ІV Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п.170.1 ст.170 ПКУ. Відповідно п. п. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю, майнового паю є орендар. При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. Відповідно до п.170.1.4 ст.170 Податкового кодексу України, доходи зазначені, зокрема, у п.п.170.1 п.170.1 ст.170 ПК України (дохід від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення) оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою 18%, визначеною п.167.1 ст.167 ПК України. Відповідно до пп.1.3 п.1-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ставка військового збору становить 1,5% об`єкта оподаткування. Відповідач ТОВ "Західна Агровиробнича компанія" не виплатив позивачу орендну плату за 2024 рік до 31 грудня 2024 року, як передбачено п.11 Договору оренди і вказану обставину відповідач не заперечує. Таким чином, у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем із виплати орендної плати за Договором оренди землі від 06.06.2016 та додаткової угоди від 19.09.2017, з урахуванням положень Податкового кодексу, за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 у розмірі 15 150 грн. 45 коп. Щодо стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних Згідно із ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч.1, 2 ст.551 ЦК України визначають, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За умовами пункту 14 договору оренди №б/н від 06.06.2016 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення. З урахуванням вищенаведеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за період з 01.01.2025 по 04.02.2026 інфляційні втрати у розмірі 1 205 грн. 91 коп., пеня у розмірі 604 грн. 64 коп., три проценти річних у розмірі 497 грн. 00 коп. З метою дотримання принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ч.1 ст.13 ЦПК України, суд відхиляє твердження відповідача про те, що із суми орендної плати, яку слід виплатити [PERSON] , потрібно вирахувати суму переплати, яка здійснена відповідачем за період з 2021 по 2023 роки, оскільки предметом розгляду даної справи є заборгованість по орендній платі саме за 2024 рік. Із зустрічним позовом у межах предмета якого підлягали б розгляду вимоги відповідача про зустрічне зарахування переплат за минулі роки або про повернення коштів, набутих без належної підстави, ТОВ "Західна Агровиробнича компанія" не зверталося. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог і вважає за необхідне стягнути з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь [PERSON] заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 згідно з Договором оренди землі від 06 червня 2016 року та Додаткової угоди №б/н до Договору оренди землі від 19 вересня 2017 року у сумі 17 458 грн. 00 коп. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Суд бере до уваги, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то право на її закріплене положеннями ст.59 Конституції України. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абз.2 п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абз.3, 4, 5 п.п.3.1, абз.1 п.п.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України» від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved