Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 28.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 8080817. За умовами договору відповідач отримав кредит в сумі 15 000 грн. Умовами договору визначено проценти за користування кредитом в сумі 3960 грн., які нараховуються заставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За умовами договору кредитні кошти видаються безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок. Договір передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. 25.07.2024 було укладено договір № 25-07/24, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі й за договором № 8080817. Відповідач належним чином умови договору не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 19482, з яких 15000 грн. за тілом кредиту, 3432 грн. відсотки на дату відступлення права вимоги, 1050 грн. за комісіями. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просила стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 8080817 від 28.01.2022 в сумі 19482 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 29.09.2025 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 09.12.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано з АТ «Універсал Банк» інформацію, чи видавалась [PERSON] кредитна картка № [NUMBER] (віртуальна чи фізична); докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 15 000 грн., які 28.01.2022 були на неї перераховані, а саме виписку по рахунку [PERSON] за номером картки № [NUMBER] за період із 28.01.2022 по 28.02.2022; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; інформації щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] з 28.01.2022 по 28.02.2022. 28.10.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне. Зазначає, що відповідачу взагалі невідоме ТОВ «Мілоан». Крім того, договір про споживчий кредит № 8080817 від 28.01.2022 та додатки не містять підпису відповідача по справі. Твердження позивача, що договір було підписано в електронному вигляді шляхом надсилання sms на номер +380930424452 не підтверджено жодним доказом, вказаний номер не є номером відповідача. Щодо Довідки про ідентифікацію зазначає, що вказаний документ не містить ні діти, ні номера, складений ТОВ «Мілоан» одноособово та немає ніякої доказової бази. Долучена до матеріалів справи довідка про перерахування грошових коштів за кредитним договором №8080817 від 28.01.2022, видана ТОВ «ФК Власне» не є документом, передбаченим діючим законодавством, який може підтверджувати факт перерахування коштів на картковий або будь-який інший рахунок. У своїх доводах представник посилається на Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. ТОВ «Елаєнс» не є банківською установою, тому не мало права здійснювати перекази коштів та проводити безготівкові платежі. Вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів перерахування суми кредиту за договором про споживчий кредит. 05.11.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що для підписання договору був сформований, надісланий та введений одноразовий ідентифікатор, який відповідач отримав на зазначений ним номер - W46721 28.01.2022 16.08. На підставі чого креддитодавцем було складено довідку про ідентифікацію. Оскільки норми чинного законодавства не вимагають відображення коду одноразового ідентифікатора саме в кредитному договорі, вважає, що довідка про ідентифікацію є належним доказом вчинення позичальником підписання кредитного договору в електронній формі. Звертає увагу суду, що кредитодавцем було здійснено перерахування грошових коштів за реквізитами банківської картки, вказаними позичальником на сайті кредитодавця - №5375414127387602. Посилаючись на викладені обставини, просить позовні вимоги задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви (а.с.42) 28.01.2022 з метою укладення кредитного договору ТОВ «Мілоан» здійснено ідентифікацію [PERSON] , шляхом надсилання на зазначений в анкеті-заяві номер мобільного телефону одноразового ідентифікатора [NUMBER] (а.с.48,49). 28.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 8080817. Згідно з умовами договору сторони узгодили, що кредитодавець надає [PERSON] кредит в сумі 15 000 грн. строком на 30 днів з 28.01.2022 до 27.02.2022, шляхом переказу на картковий рахунок (п.1.1-1.4,2.1). Комісія за надання кредиту склала 1050 грн. (п.1.5.1). Проценти за користування кредитом 3960 грн., які нараховуються за відсотковою ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (1.5.2).Стандартна відсоткова ставка 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). Розділом 2.3 визначений порядок пролонгації кредитного договору. Пунктом 2.3 договору визначені умови Пролонгації строку кредитування. Продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. Пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Визначені можливі періоди продовження строку кредитування. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору (а.с.21-25). На виконання умов договору визначений Графік платежів за договором про споживчий кредит 8080817 від 28.01.2022 (а.с.39). Порядок надання кредиту визначений Правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» (а.с.43-47). Згідно з довідкою, виданою ТОВ ФК «Елаєнс», 28.01.2022 на картку № [NUMBER] перераховано грошові кошти в сумі 15 000 грн (а.с.50). Як вбачається з виписки, наданої АТ «Універсал Банк», 28.01.2022 на рахунок [PERSON] зараховано 15 000 грн. (Cash2CARD P2PCREDIT) (а.с.128-130,131-133). 25.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 25-07/2024, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі й за кредитним договором № 8080817, укладеним з [PERSON] (а.с.54-68,19,67-68). Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення за період з 28.01.2022 по 04.03.2022 включно, заборгованість за договором про споживчий кредит складає 19482 грн., яка складається з наступного: 15000 грн. за тілом кредиту, 3432 грн. за відсотками, 1050 грн. за комісіями (а.с.17). Аналогічна інформація міститься в розрахунку заборгованості (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно із ч. ч. 1, 2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). При цьому, на виконання вимог ч.1ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Із вказаних норм права та із аналізу письмових доказів вказаної цивільної справи можна дійти висновку, що сторони погодили умови кредитування. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено у ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Частиною 1 ст.633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Суд, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку. Дослідженими матеріалами справи підтверджено факт укладення договору про споживчий кредит №8080817 від 28.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] та отримання відповідачем 28.01.2022 кредитних коштів в сумі 15 000 грн., шляхом зарахування на банківську картку відповідача, емітовану в АТ «Універсал Банк». Доводи представника відповідача про те, що відповідач не укладав вказаний кредитний договір не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовуються дослідженими матеріалами справи, безпосередньо довідкою про ідентифікацію із зазначенням одноразового ідентифікатора та самим договором про споживчий кредит, в якому міститься відмітка про підписання відповідачем договору одноразовим ідентифікатором W46721. При укладенні кредитного договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за тілом кредиту та за відсотками. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем доведено отримання права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 15 000 грн. та відсотків в сумі 3432 грн. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за стягнення комісій, суд зазначає наступне. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума нарахованої відповідачу комісії за оформлення кредиту становить 1050 гривень. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів"(будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року. У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду за надання кредиту (п.1.5.1 Договору). Однак, відповідно до ч. 5ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2ст. 215 ЦК України не дійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, згідно з яким правова допомога ТОВ «Факторинг-Партнерс» надавалась АО «Лігал Ассістенс», прайс-лист «Лігал Ассістенс», заявка на надання юридичної допомоги № 926, Витяг з акту № 17 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025. Згідно з Витягом з акту № 17 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025, вартість юридичних послуг, наданих ТОВ «Факторинг Партнерс» склала 9000 грн.. Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістенс» надано наступні юридичні послуги: надання усної консультації 3000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6000 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи надані суду докази понесених витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про співмірність суми заявлених витрат на правову допомогу із складністю справи. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково (на 95%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8550 гривень та судовий збір в сумі 2301,28 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial