Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складається із житлового будинку, присадибної земельної ділянки та земельної ділянки для підсобного господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Проте, свідоцтво про право власності на земельні ділянки, що належали його померлому батькові відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 20.02.1993 року, він не може отримати у зв`язку з неможливістю реєстрації в Державному земельному кадастрі цих ділянок через накладення земельних ділянок відповідача. Тобто він позбавлений можливості оформити своє право на спадщину, а успадкованими ним земельними ділянками користуються [PERSON] . В жовтні позивач звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] , який має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 011834 виданий відповідно до протоколу Кваліфікаційної комісії від 27.11.2014 року № 10, ліцензію № 0025 від 14.06.2011 року на право легального користування програмним забезпеченням Геодезична Інформаційна система 6, для розроблення технічної документації на земельні ділянки та присвоєння кадастрових номерів відповідно до чинного законодавства. Проте, на своє звернення від [PERSON] , отримав: - рішення № РВ-3500121912023 про відмову у внесенні відомостей (змін з до них) до Державного земельного кадастру від 25.10.2023 р. винесене державним кадастровим реєстратором Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому державний кадастровий реєстратор Бокова А.С. дійшла висновку про перетин земельних ділянок з ділянкою 1225482000:03:001:0118, площа співпадає на 31,6742%. Відповідно внесення відомостей до Державного земельного кадастру неможливе по причині розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; - рішення № РВ-2100081252023 про відмову у внесенні відомостей (змін з до них) до Державного земельного кадастру від 25.10.2023 р. винесене державним кадастровим реєстратором Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому державний кадастровий реєстратор Мар`ян І.В. дійшов висновку про наявний перетин земельних ділянок з ділянкою 1225482000:03:001:0117, площа співпадає на 12,4207% та з ділянкою 1225482000:03:001:0118, площа співпадає на 18,223%. Відповідно внесення відомостей до Державного земельного кадастру неможливе по причині розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Зазначені суміжні земельні ділянки, кадастрові номери 1225482000:03:001:0117 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 105704612254) та 1225482000:03:001:0118 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10575352254), які накладаються на спадкові земельні ділянки позивача, належать відповідачу по справі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 липня 2013 року, серія та номер: 476, виданий 16.07.2013, видавник Корнієнко Ю.В. приватний нотаріус Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, та розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 35305552 від 03.11.2023 року. За заявою позивача, фізична особа-підприємець [PERSON] , який має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 011834 виданий відповідно до протоколу Кваліфікаційної комісії від 27.11.2014 року № 10, ліцензію № 0025 від 14.06.2011 року на право легального користування програмним забезпеченням Геодезична Інформаційна система 6, відповідно до чинного законодавства надав висновок щодо технічної можливості здійснення реєстрації земельних ділянок шляхом присвоєння їм кадастрових номерів для оформлення спадщини, з якого вбачається перетин спадкових земельних ділянок належних спадкодавцю [PERSON] , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 20.02.1993 року зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 366, із: земельною ділянкою кадастровий номер 1225482000:03:001:0118, площа співпадає на 31,6742%, та з земельною ділянкою кадастровий номер 1225482000:03:001:0117, площа співпадає на 12,4207% та з земельною ділянкою кадастровий номер 1225482000:03:001:0118, площа співпадає на 18,223%. Отже, земельні ділянки кадастровий номер 1225482000:03:001:0117 та кадастровий номер 1225482000:03:001:0118, які належать [PERSON] , сформовані та є об`єктами цивільних прав та обов`язків. У зв`язку з вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Короткий зміст відзиву на позовну заяву: (а.с.107-110), представник відповідача проти позову заперечує у повному обсязі, мотивуючи тим, що позов не містить передбачених законом обставин для визнання правочину недійсним; позивач просить захистити право, яке ще не виникло на момент укладення правочину, який він просить суд визнати недійсним; обраний спосіб захисту є неефективним, оскільки за умови його правильного застосування, не захищає право позивача, а лише порушує права інших осіб. Крім того представник відповідача просить застосувати строк позовної давності (а.с. 118-119) Рух справи: 25.01.2024 Томаківським районним судом , суддею Скрипченко Д.М. було ухвалене заочне рішення в рамках даного провадження, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. 21.11.2024 заочне рішення було скасоване, за заявою представника відповідача, справу призначено до слухання у загальному позовному провадженні (а.с.103-104). 19.08.2025 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено Кондус Л.А. Ухвалою судді від 29.09.2025 вказану цивільну справу суддею прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 10.11.2025. 10.11.2025 за ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вих. 23.04.2024 №К-90/0-120/6-24 повідомлено про виконання у повному обсязі заочного рішення Томаківського районного суду від 25.01.2024 року, скасовано держану реєстрацію спірних земельних ділянок ( а.с. 81). Аргументи учасників провадження : Представник позивача адвокат Івахненко О.О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Ярошенко О.О. в судовому засіданні заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, прохає у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] , який за ухвалою суду від 12.05.2025 був залучений до участі у цій справі в якості співвідповідача, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином неодноразово повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Треті особи: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Юрій Валентинович, Мирівська сільська рада Нікопольського району Дніпропетровської області в особі виконавчого комітету, Товариство з обмеженою відповідальністю «Експерт-груп» в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, будь яких пояснень щодо позовних вимог не надали. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження наданими позивачем доказами, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини, з яких судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть спадкодавця серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складається із житлового будинку, присадибної земельної ділянки та земельної ділянки для підсобного господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються виданими на ім`я спадкодавця [PERSON] правовстановлюючими документами: свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] від 06.07.1988 року, зареєстроване в реєстрову книгу за № 3-73 (а.с.12); державним актом на право приватної власності на землю від 20.02.1993 року зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 366, виданого Виводівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області (а.с.17-18); рішенням сесії № 167-12 від 20.02.2008 року Виводівської сільської ради, яким житловому будинку присвоєно номер «13» (а.с.15); розпорядженням сільського голови № 5 від 29.01.2016 року про перейменування вулиць, яким в [ADDRESS] (а.с.16). В жовтні позивач звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] , який має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника №011834 виданий відповідно до протоколу Кваліфікаційної комісії від 27.11.2014 року № 10 (а.с.27 на звороті), ліцензію № 0025 від 14.06.2011 року на право легального користування програмним забезпеченням Геодезична Інформаційна система 6, для розроблення технічної документації на земельні ділянки та присвоєння кадастрових номерів відповідно до чинного законодавства. Проте, на своє звернення від [PERSON] , отримав: - рішення № РВ-3500121912023 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 25.10.2023 р. винесене державним кадастровим реєстратором Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому державний кадастровий реєстратор Бокова А.С. дійшла висновку про перетин земельних ділянок з ділянкою 1225482000:03:001:0118, площа співпадає на 31,6742. Відповідно внесення відомостей до Державного земельного кадастру неможливе по причині розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.22); - рішення № РВ-2100081252023 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 25.10.2023 р. винесене державним кадастровим реєстратором Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому державний кадастровий реєстратор Мар`ян І.В. дійшов висновку про наявний перетин земельних ділянок з ділянкою 1225482000:03:001:0117, площа співпадає на 12,4207% та з ділянкою 1225482000:03:001:0118, площа співпадає на 18,223%. Відповідно внесення відомостей до Державного земельного кадастру неможливе по причині розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.24). Зазначені суміжні земельні ділянки, кадастрові номери 1225482000:03:001:0117 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 105704612254) та 1225482000:03:001:0118 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10575352254), які накладаються на спадкові земельні ділянки позивача, належать відповідачу по справі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 липня 2013 року, серія та номер: 476, виданий 16.07.2013, видавник Корнієнко Ю.В. приватний нотаріус Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, та розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 35305552 від 03.11.2023 року. За заявою позивача, фізична особа-підприємець [PERSON] , який має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 011834 виданий відповідно до протоколу Кваліфікаційної комісії від 27.11.2014 року № 10, ліцензію № 0025 від 14.06.2011 року на право легального користування програмним забезпеченням Геодезична Інформаційна система 6, відповідно до чинного законодавства надав висновок щодо технічної можливості здійснення реєстрації земельних ділянок шляхом присвоєння їм кадастрових номерів для оформлення спадщини, з якого вбачається перетин спадкових земельних ділянок належних спадкодавцю [PERSON] , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 20.02.1993 року зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 366, із: земельною ділянкою кадастровий номер 1225482000:03:001:0118, площа співпадає на 31,6742%, та з земельною ділянкою кадастровий номер 1225482000:03:001:0117, площа співпадає на 12,4207% та з земельною ділянкою кадастровий номер 1225482000:03:001:0118, площа співпадає на 18,223% (а.с.26). Отже, земельні ділянки кадастровий номер 1225482000:03:001:0117 та кадастровий номер 1225482000:03:001:0118, які належать [PERSON] , сформовані та є об`єктами цивільних прав та обов`язків. Крім того, з повідомлення приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Рудого М.Є. від 06.01.2025 № 01/02-14 вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заводилась спадкова справа за №58/2023, копію якої направлено на запит суду (а.с.128-174). З копії спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] відмовилася від належної їй частки спадкового майна на користь [PERSON] , що передбачено ч.2 ст. 1274 ЦК України. Заяви [PERSON] про прийняття спадщини (а.с.137 на звороті, а.с.141 на звороті). Інших спадкоємців немає. Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Згідно ст.15 Закону України «Про державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо. Крім того, згідно вимог ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номеру. Згідно вимог ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь. До того ж, ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Зокрема, такі відомості вносяться: на підставі відповідної технічної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ст. 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Внесені відомості зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно. Згідно п. 1.12 Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів направо власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» складання державного акту на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об`єднанням громадян всіх видів, проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 79-1 ЗК України, формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Нанесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У відповідності до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про державний земельний кадастр», державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Отже, координати земельних ділянок в натурі, визначені державним актом на право приватної власності на землю від 20.02.1993 року зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 366, виданого Виводівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області [PERSON] , мають переважне право над координатами цих же земельних ділянок, що зазначені в електронній базі державного земельного кадастру. Крім того, Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП Тм №005646, по якому [PERSON] продав земельну ділянку [PERSON] , яка накладається на успадковану позивачем земельну ділянку, видано 30 вересня 1997 року, а успадкований житловий будинок з будівлями та спорудами побудовано в 1982, 1983 роках та 06.07.1988 року видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] , державний акт на право приватної власності на землю, на якій розташовано житловий будинок, видано 20.02.1993 року, тобто спадкодавець, батько позивача [PERSON] , значно раніше став власником житлового будинку і земельної ділянки, на які накладається земельна ділянка відповідача. При цьому, права власності на земельну ділянку її отримувач відповідно до Державного акту, не позбавляється. Згідно ст.107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Частиною першою та другою статті 198 ЗК України визначено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 ЗК України). Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). За правилами п. «б» та п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм для користування. Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України). Вирішити питання в досудовому порядку, шляхом виправлення у Державному земельному кадастрі помилок у відомостях координат поворотних точок меж земельних ділянок, відповідач відмовляється. Хоча судом пропонувалося сторонам вирішити спір у позасудовому порядку і оголошувалась перерва у слуханні справи. Відповідно до ч. 2 та ч. 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Суд не погоджується з висновками представника відповідача про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, враховуючи те, що факт правомірності володіння та користування майном є достатньою підставою для відповідної особи для звернення за захистом цього права. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України). Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/17 (провадження № 14-525цс18), від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс18). Враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки відповідача [PERSON] з кадастровими номерами 1225482000:03:001:0117 та 1225482000:03:001:0118, на яких існує фактичне накладання на інші земельні ділянки. Між тим скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яке виникло на підставі договору купівлі- продажу такого майна, можливо лише довівши неправомірність прийняття такого правочину, тобто оскарживши такий правочин зокрема в судовому порядку. Суд, також вважає безпідставним клопотання представника відповідача про застосування позовної давності, оскільки про своє порушене право позивач дізнався після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , і він звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини. З копії спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] , заява [PERSON] про прийняття спадщини зареєстрована нотаріусом 18.08.2023 року, з позовною заявою до суду позивач звернувся 16.11.2023 року , тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо витрат у справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховує те, що позивач в позовній заяві не ставить питання щодо стягнення понесених судових витрат, у зв`язку з чим, вважає за можливе залишити їх за позивачем.

Outcome: approved