Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача, у подальшому збільшивши свої позовні вимоги, у якому просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , у сумі 35425 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 по 24.10.2011. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача стягуються аліменти до її повноліття згідно рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16.02.2009 року. Проте, позивачка вказує, що їх донька потребує лікування, а саме виправлення дистального прикусу зубів (прогнатія). Зазначена патологія лікується шляхом встановлення незнімних брекет - систем для складних випадків. Згідно із копіями актів виконаних робіт, проведених стоматологією Kiev Dental витрати на лікування [PERSON] складають 54200 гривень. Також, позивачкою понесені витрати, пов`язані з лікуванням, а саме здійснення телерентгенограми (ТРГ) та знімків верхньої та нижньої щелепи, на суму 1500 грн. Крім того, згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23 грудня 2025 року [PERSON] потребує лікування зубів, а також рекомендоване видалення зубів. А тому, 23 та 27 грудня 2025 року дитині було проліковано відповідні зуби, що підтверджується актами виконаних робіт, а позивачкою понесено додаткові витрати на лікування. На підставі викладеного, позивачка просить суд стягнути з відповідача половину вартості понесених додаткових витрат, що зумовлені особливими обставинами, які необхідні на лікування доньки, а саме 35425 грн. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася та надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд задовольнити їх. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з«явився. В своїй заяві до суду просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 по 24.10.2011, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області № 2-129/2009 від 16.02.2009 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Бобровиця Чернігівської області, аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму дитини, відповідного віку, починаючи з 21 січня 2009 року (а.с.7). 27.07.2012 року після укладення шлюбу з [PERSON] , позивачка змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Даний шлюб було розірвано 24.07.2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.5). З актів виконаних робіт від 30.11.2025, від 05.12.2025, від 23.12.2025 та від 27.12.2025, проведених стоматологією Kiev Dental видно, що витрати на лікування [PERSON] складають 54200 грн. та 15150 грн. Також, позивачкою понесені витрати, щодо здійснення телерентгенограми (ТРГ) та знімків верхньої та нижньої щелепи на суму 1500 грн. (10,11,12). З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23 грудня 2025 року, вбачається, що [PERSON] потребує лікування зубів: 27, 25, 36, 15, 17, 46, також рекомендоване видалення зубів: 18, 28, 38, 48. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтями 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ст.ст. 180-181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Відповідно до частини першої статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Зазначений висновок ґрунтується також на правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст.185СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР№ 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181,182 СК України. Як визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. При визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, та зважає на те, що позивачка особисто понесла додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 70850 грн., а відповідач не брав участі у вказаних додаткових витратах на дитину, зокрема будь - яких доказів, що б спростовували цей факт суду не надав, а відтак, суд вважає, що є всі підстави для покладення на відповідача обов`язку сплатити половину суми додаткових витрат на дитину, що складає 35425 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1331 грн. 20 коп.

Outcome: approved