Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

09.01.2026 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за Кредитним договором №1551-3508 від 10.05.2025 в загальному розмірі 75 654,79 гривень, вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову зазначив, що 10.05.2025 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ УКР КРЕДИТ ФІНАНС та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1551-3508. Зазначений Кредитний договір разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом споживчого Кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 29 500,00 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період 14 днів; комісія за видачу кредиту - 20,00 % від суми кредиту; знижена % ставка 0,90 % в день; стандартна % ставка - 1,0% в день. Базовий період проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказана у Договорі і визначена Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт Кредитодавця. Вказує, що позивач (через партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім», з яким укладено договір № 02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10.06.2020 р. та який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/772-рк від 29.04.2023 р.) видав Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішне перерахування платежу на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, оскільки отримавши кредитні кошти Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору. Окрім цього здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №1551-3508 від 10.05.2025 року. В подальшому, відповідач всупереч умовам Кредитного договору, ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 21.10.2025 року становить 75 654,79 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 27 876,39 гривень; заборгованість за нарахованими процентами 33 618,40 гривень; заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК 14 160,00 гривень. Щодо правомірності нарахування неустойки та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання зазначив, що 24.12.2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», на підставі якого п 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про споживче кредитування» викладено в новій редакції, а саме: у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Одночасно також відбулось виключення п.6.1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування, яким було передбачено норму про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування. Отже, вважає, що чинна норма Закону Про споживче кредитування, яка також діяла на дату укладання Договору з Відповідачем, і яка передбачає звільнення від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань, не застосовується до договорів про споживчий кредит, які укладені за межами періоду, що встановлений п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», тобто з 23.01.2024 року, тому позивач має всі підстави для нарахування та витребування з Відповідача сплати неустойки та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання, якщо умовами договору передбачена сплата таких платежів. Щодо правомірності нарахування комісії за надання кредиту послався на те, що Закон про споживче кредитування безумовно та однозначно передбачає право Позивача (як Кредитодавця) на встановлення комісії за надання кредиту за Кредитним договором. Ухвалою від 12.01.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 04.02.2026 з викликом сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 03.02.2026 через електронний суд надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача адвокат Мельник А.В. частково заперечив позовні вимоги, зазначивши, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування», на які посилається позивач як на підставу стягнення процентів на підставі ст.625 ЦК України, не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені / неустойки під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Натомість, основним регулятором договірних відносин є ЦК України, нормами якого, зокрема п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України з 24.02.2024 наявна заборона нарахування неустойки, тому просить у задоволенні вимоги щодо стягнення процентів річних на підставі ст.625 ЦК України відмовити. Щодо нарахованої комісії за надання кредиту у розмірі 5 900.00 грн, вважає, що положення договору, зокрема п.4.7. Договору №оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника, на чому акцентує увагу Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18). Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 вказала на те, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Відтак, вважає, що зарахована на погашення комісії сума в розмірі 5 900.00 грн підлягає зарахуванню у суму боргу. Між цим, представник відповідача заперечив розрахунок заборгованості наданий позивачем, долучив розрахунок заборгованості, що здійснений стороною відповідача, виходячи із процентної ставки згідно п.4.6., п.10.2. Договору, тобто 0.90% в день за умови погашення відсотків за Договором впродовж базового періоду 14 днів, в іншому випадку - 1% в день на суму неповернутого тіла кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. Окрім цього, враховано здійснені відповідачем три платежі за Договором: 23.05.2025 року на суму 6 224,87 грн.; 07.06.2025 року на суму 6 814,87 грн.; 20.06.2025 року на суму 6 254,37 грн. Відтак, вважає, що з відповідача слід стягнути розмір заборгованості за тілом кредиту, що становить 20 387,58 грн та розмір заборгованості за неповернутими відсотками в розмірі 24 791,78 грн. Також просить зменшити розмір процентів за користуванням кредитом з урахування рішення позивача про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до 5000 грн. Таким чином просить задовольнити позов частково. В судове засідання 04.02.2026 року сторони не з`явились. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, при цьому зазначивши про повне підтримання позовних вимог. Представник відповідача у відзиві на позов просив проводити розгляд справи у його відсутності. В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.05.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1551-3508. Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. З метою підписання договору, а також підтвердження ознайомлення з правилами та іншими документами, відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор А6737, яким і підписано договір. Згідно п.4.1. загальний розмір кредиту: 29 500, 00 грн. Дата надання/видачі кредиту 10.05.2025 (а.с.13-23). У п.4.4 кредитного договору визначено, що базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору. П. 4.6 визначено, що нарахування процентів здійснюється на залишок неповерненої суми за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного поверненні всієї суми кредиту за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 1% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою процентною ставкою). Відповідно розділу 10 договору «Програма лояльності» (п.10.2) знижена процентна ставка становить 0.90% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Позичальник здійснює сплату процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою з першого дня користування кредитом протягом усього періоду дії договору за умови, якщо позичальник своєчасно і у повному обсязі сплачує проценти за користування кредитом, комісію за видачу кредиту (якщо п.4.7 Договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) та повертає кредитодавцю отриманий Кредит згідно Графіка платежів за зниженою ставкою. П. 4.7. визначено, що комісія за видачу кредиту становить 20% від суми виданого кредиту. Відповідно до п.4.10 кредитного договору, строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту. Дата повернення (виплати) кредиту 05.03.2026 року. У п.4.11 кредитного договору визначено, що реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 6024,98 %. Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 114014,15 грн. та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом та комісійну винагороду, яка стягується з позичальника на користь третьої особи, що надає платні послуги під час здійснення платежів за договором через веб сайт кредитодавця або через особистий кабінет (п.4.12). Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) передбачені всі умови користування кредитом, а саме: повернення кредиту, повернення всіх платежів за користування кредитом та інформація відносно всіх умов кредитування (а.с.24-34). Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №1551-3508 (графік платежів за договором), відповідно до методики НБУ, визначено види платежів за кредитом, також платежі за додаткові та супутні послуги, чиста сума кредиту 106 177,47 гривень, сума кредиту 29 500,00 гривень, проценти за користування кредитом 70039,42 гривень, комісія за надання кредиту 5900,00 гривень, інші послуги третіх осіб 738,05 гривень (а.с.32 зворот). З листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за вих№7/16986 від 24.10.2025, адресованого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вбачається, що 10.05.2025 здійснено видачу кредитних коштів за договором №1551-3508 від 10.05.2025 у розмірі 29 500,00 грн. на номер карти [NUMBER] , платіж №1604162779 (а.с.35-41). Із довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1551-3508 від 10.05.2025 вбачається, що 10.05.2025 позивач здійснив видачу кредитних коштів за договором №1551-3508 від 10.05.2025 у розмірі 29 500,00 грн. на карту № [NUMBER] , платіж №1604162779 (а.с.42). Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] за договором про відкриття кредитної лінії №1551-3508 від 10.05.2025 станом на 21.10.2025 становить 75 654,79 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 27 876,39 гривень; заборгованість за нарахованими процентами 33 618,40 гривень; заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК 14 160,00 гривень (43-45). Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а за змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В абзаці 2 частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію» (надалі Закон №675-VIII), який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону № 675-VIII зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі. Згідно із частинами третьою та шостою статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Як передбачено частиною першою статті 12 Закону № 675-VIII, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Як зазначалось вище, договір про відкриття кредитної лінії №1551-3508 від 10.05.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем укладені в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор, який використано для підтвердження підписання договору. Без здійснення вказаних дій відповідачем договір не був би укладений сторонами, відтак, цей правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. З огляду на викладене вище, суд вважає доведеним факт підписання [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відтак укладення договору узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Даний факт підтверджується довідкою про перерахування коштів та листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за вих.№7/16986 від 24.10.2025. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторона відповідача не заперечуючи укладення договору про відкриття кредитної лінії №1551-3508 від 10.05.2025, вважає неправомірним нарахування процентів згідно ст.625 ЦК України та комісії, зарахування сплачених платежів на погашення комісії, які, на їх думку, повинні були бути зарахованими на погашення процентів та суми тіла кредиту в порядку черговості платежів. Як вбачається із матеріалів справи відповідачем на виконання умов договору про відкриття кредитної лінії №1551-3508 від 10.05.2025 сплачено в сукупності 19 292,11 грн, а семе: 23.05.2025 року 6224,87 грн, 07.06.2025 року 6814,87 грн., 20.06.2025 року 6254,27 грн. Водночас, із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що 23.05.2025 року платіж в сумі 6224,87 грн зараховано частково на погашення процентів за користування кредитом в розмірі 3451,5 грн та на погашення комісії - 2507,87 грн. (залишок по комісії 3392,13 грн). Сплачені [PERSON] 07.06.2025 року кошти в сумі 6814,87 грн. також зараховано на погашення відсотків згідно ст.625 ЦК України 590,00 грн, комісії - 2507,87 грн (залишок по комісії 884,26 грн.) та процентів, а переказані 20.06.2025 року кошти в сумі 6254,27 грн - на погашення комісії 884,26 грн, процентів та самого тіла кредиту. Так, згідно ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що положення договору про відкриття кредитної лінії №1551-3508 від 10.05.2025 (п.4.7) про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними, суперечать положенням статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а тому доводи сторони відповідача в цій частині є підставними. Оскільки суд дійшов висновку про незаконність нарахування комісії за надання кредиту у сумі 5900 грн, тому зараховані на погашення комісії кошти у вказаному розмірі слід зарахувати в порядку черговості на погашення процентів за користування кредитом та тіла кредиту. Водночас, у судовому засіданні встановлено про факт зарахування погашених коштів на сплату відсотків на підставі ст.625 ЦК України, що заперечується відповідачем. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває на цей час. Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нараховані відсотки на підставі ст.625 ЦК України за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором в цей період, підстави для стягнення з відповідача нарахованих відсотків на підставі ст.625 ЦК України за невиконання відповідачем грошового зобов`язання відсутні, відтак, суд вважає неправомірним зарахування погашених відповідачем 07.05.2025 року коштів в розмірі 590,00 грн на сплату відсотків згідно ст.625 ЦК України, тому такі також слід зарахувати в порядку черговості на погашення процентів та тіла кредиту. Оскільки, відповідач звільнений від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 ЦК України, на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підстави для стягнення з відповідача нарахованих відсотків на підставі ст.625 ЦК України в розмірі 14 160, 00 грн відсутні. Відтак у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Щодо посилань позивача на п.6. Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення; у тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором та виключення п.6.1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування, яким було передбачено норму про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування, то суд звертає увагу на те, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Таким чином, мають застосовуватися норми Цивільного кодексу України. Заперечуючи відносно позову представник відповідача подав розрахунок заборгованості по договору про відкриття кредитної лінії №1551-3508 від 10.05.2025, у якому здійснені відповідачем платежі 23.05.2025 року в розмірі 6224,87 грн, 07.06.2025 року 6814,87 грн, 20.06.2025 року 6254,27 грн зараховані в порядку черговості на погашення відсотків та тіла кредиту. Розрахунок, здійснено в межах строку кредитування з 10.05.2025 року по 21.10.2025 року з врахуванням відсоткових ставок погоджених сторонами, що відповідає принципу свободи договору. Суд погоджується з вказаним розрахунком відповідача і визначає заборгованість відповідача за договором про відкриття кредитної лінії №1551-3508 від 10.05.2025 в розмірі 45179,36 грн , з яких: 20 387,58 грн заборгованість за тілом кредиту, 24 791,78 грн відсотки за період з 10.05.2025 до 21.10.2025. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача щодо необхідності зменшення розміру процентів за користуванням кредитом з урахування рішення позивача про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», оскільки таке є дискреційним повноваженням позивача. За таких обставин, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін, також сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1551-3508 від 10.05.2025 слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості у сумі 45179,36 грн, а відтак позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1589,93 грн., виходячи з наступного розрахунку 45179,36 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 2662,40 грн. (ставка судового збору) : 75654,79 грн. (сума заявлених позовних вимог). Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного та

Outcome: partial