Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

До Вінницького районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивований тим, що 25.05.1995 між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. До грудня 2021 року подружжя проживало однією сім`єю, однак внаслідок погіршення стосунків, зокрема вчинення відповідачем відносно позивачки та дочки домашнього насильства, сторони припинили подружні стосунки і наразі перебувають на стадії розірвання шлюбу. За час шлюбу подружжям було набуто земельну ділянку площею 0, 1000 га, кадастровий номер 0520682803:02:002:0452, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2013, право власності на яку зареєстровано за відповідачем. У 2013 році сторони здійснили продаж квартири [ADDRESS] і на виручені кошти побудували будинок на вказаній земельній ділянці, в якому проживали разом з січня місяця 2014 року по грудень місяць 2021 року. Будинок повністю придатний до проживання у ньому, облаштований комунікаціями, електрикою, закінчений ремонт на першому поверсі. Проте через небажання відповідача, як титульного володільця земельної ділянки на якій збудований будинок, він не був офіційно введений в експлуатацію та не зареєстрований як об`єкт нерухомого майна. Позивачка вважає, що має право на частку вищевказаної земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва, розташованого на цій земельній ділянці. Добровільної згоди на поділ майна між подружжям досягнуто не було. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду адвоката позивачки із вимогою про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за відповідачем права власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га, кадастровий номер 0520682803:02:002:0452, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та об`єкт незавершеного будівництва, розташований на цій земельній ділянці і стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за частку у цьому майні. Також адвокат позивачки просила стягнути із відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08.02.2023 було відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено провести в загального позовного провадження; запропоновано учасникам справи надати заяви по суті справи у строк, встановлений судом. Також ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08.02.2023 позивачці відстрочено сплату судового збору за подання даної позовної заяви до визначення вартості майна. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08.06.2023 вищевказану цивільну справу передано до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.07.2023 вказану справу прийнято до свого провадження, вирішено розпочати розгляд справи спочатку, призначивши підготовче засідання. У строк, визначений ухвалою суду від 08.02.2023, від відповідача відзив на позов не надійшов. Ухвалою суду від 24.10.2023 у справі було призначено комплексну будівельно-технічну, оціночно-будівельну і оціночно-земельну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 09.07.2024 було поновлено провадження у справі для вирішення клопотання експерта. Ухвалою суду від 13.08.2024 частково задоволено клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 07.11.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «Подільський центр судових експертиз» ухвалу суду від 24.10.2023 залишено без виконання у зв`язку з незабезпеченням доступу до об`єкта дослідження та повернуто на адресу суду матеріали цивільної справи. Ухвалою суду від 11.11.2024 було поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 06.01.2025 задоволено клопотання адвоката позивачки про повторне направлення ухвали суду від 24.10.2023 про призначення у справі експертизи на виконання; зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 18.06.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський центр судових експертиз» надійшов висновок експерта № 798 від 16.06.2025. Ухвалою суду від 07.07.2025 було поновлено провадження у справі. 22.09.2025 на адресу суду від адвоката позивачки надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка обґрунтована тим, що після отримання висновку експерта за результатами призначеної судом комплексної будівельно-технічної, оціночно-будівельної і оціночно-земельної експертизи було встановлено ринкову вартість спільного майна подружжя, яке є предметом спору. Тому, адвокат позивачки збільшила позовні вимоги в частині розміру грошової компенсації вартості частки спірного майна і просила стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію вартості частки земельної ділянки площею 0, 1000 га, кадастровий номер 0520682803:02:002:0452, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 649 287, 00 гривень та вартості частки об`єкта незавершеного будівництва, розташованого на цій земельній ділянці, в розмірі 716 051, 50 гривень. Решту вимог адвокат позивачки підтримала. Ухвалою суду від 23.09.2025 було прийнято до розгляду заяву адвоката позивачки про збільшення позовних вимог та запропоновано учасникам справи надати відповідні заяви по суті справи. Від відповідача та/або його адвоката відзив на позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог на адресу суду не надійшов. Ухвалою суду від 17.11.2025 підготовче провадження було закрито і призначено справу до судового розгляду по суті. 03.02.2026 судом було відмовлено в задоволенні клопотання адвоката відповідача про витребування з [INFO] і МОУ відомостей щодо можливої мобілізації відповідача з метою його розшуку, оскільки він не виходить на зв`язок із своїм адвокатом, про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу судового засідання. У судовому засіданні адвокат позивачки підтримала збільшені позовні вимоги, аргументуючи мотивами, викладеними у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, та просила їх задовольнити. Адвокат відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог, аргументуючи тим, що стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар, оскільки він є неплатоспроможнім, суперечитиме принципу пропорційності та порушуватиме баланс інтересів. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.02.2023 у справі № 129/2336/22, яке набрало законної сили 31.03.2023, зареєстрований 25.05.1995 Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1022, розірвано. 27.05.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 1000 га, кадастровий номер 0520682803:02:002:0452, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 464. (т. 2 а.с. 158-161) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності від 27.05.2013, на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. (т. 1 а.с. 13-13зв.) Як вбачається із висновку експерта № 798 від 16.06.2025, за результатами проведення судової комплексної будівельно-технічної, оціночно-будівельної і оціночно-земельної експертизи у даній цивільній справі, під час проведення дослідження експертом було встановлено, що на вищевказаній земельній ділянці розташований об`єкт незавершеного будівництва двоповерховий будинок з підвалом, ворота, хвіртка, огорожа та вигрібна яма. За результатами візуально-інструментального обстеження, дослідження матеріалів цивільної справи та нормативних документів у галузі будівництва зроблено висновок, що ступінь готовності даного незавершеного будівництвом об`єкта станом на час проведення дослідження становить 98, 42 %. У матеріалах цивільної справи N? 128/255/23 на арк. 130 міститься повідомлення про початок виконання будівельних робіт/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 11 червня 2013р. будівництво житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , вид будівництва - нове, код об?єкта 1110.3, будівельний паспорт N?254, виданий відділом містобудування та архітектури Вінницької районної державної адміністрації від 10.06.2013р., категорія складності об?єкта - II. Відповідальним за виконання робіт є [PERSON] . Доказів того, що вищевказаний об`єкт будівництва прийнятий до експлуатації, суду не надано. Позивачка вважає, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Взаємної згоди між колишнім подружжям щодо поділу даного майна не досягнуто. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ході розгляду справи неодноразово роз`яснювалось сторонам наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення викладені в заявах по суті справи та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи нижченаведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.05.1995, який рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.02.2023 у справі № 129/2336/22, було розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0, 1000 га, кадастровий номер 0520682803:02:002:0452, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій в період шлюбу було побудовано двоповерховий будинок, який наразі не введено в експлуатацію і право власності на який, відповідно, не зареєстровано. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved