Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

До Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 29.04.2025 надійшла позовна заява адвоката Щербінського Романа Леонідовича, який діє в інтересах позивача [PERSON] , до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01.05.2025 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.01.2026 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 22.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.05.2018 року у справі № 344/13557/17 присуджено стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, а рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 року у справі № 344/13556/17, шлюб розірвано. З часу розірвання шлюбу між стронами відповідач бачив дитину пару разів, випадково на вулиці, однак не підходив і не розмовляв з ним. Відповідач батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання [PERSON] вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідачем неодноразово заявлялось, що син йому не потрібен і знати його він не хоче. Вказані твердження наведені в розмові та листуванні в месенджері. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. На підставі зазначених обставин справи, представник позивача просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , та стягнути понесені судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, щодо ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Додатково зазначила, що відповідач не спілкується із сином, не цікавиться ним, не бере участі у його вихованні. Останній раз бачив сина більше 2 років тому випадково на вулиці і лише привітався із ним. Крім того, відповідач не бажає сплачувати аліменти на утримання сина і погрожував їй. Позовні вимоги підтримала. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, щодо ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Стефанець Г.Я. у судовому засіданні зазначила, що службою була здійснена робота та встановлено, що відповідач по справі [PERSON] не спілкується із сином [PERSON] , [INFO] , не бере участі у його вихованні. У спілкуванні у телефонному режимі із працівником служби відповідач поводив себе агресивно та не бажав надавати пояснень. На підстав зібраних доказів службою надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем реєстрації, в тому числі через сайт «Судова влада». Відзиву на позов не подав. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, повторно не прибув у судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи суд може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 року у справі № 344/13556/17 розірвано. Малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати із матір`ю (а.с.13-14). Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.05.2018 року (справа № 344/13557/17) присуджено стягувати із відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 750 грн. щомісячно (а.с.11-12). Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.04.2024 року (справа № 344/24344/23) ухвалено змінити спосіб стягнення аліментів із аліментів у твердій грошовій сумі на 1/ частку від заробітку (доходу) відповідача на утримання сина (а.с.15-18). Службою у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради була здійснена робота щодо вирішення питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та встановлено, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю, яка займається його вихованням. Батько [PERSON] в телефонних розмовах (04.07.2025, 23.10.2025) із працівниками служби пояснив, що на даний час він є військовослужбовцем, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки не вважає себе його батьком, участі у його вихованні не бере та не хоче брати. Участі у засіданні комісії не бажає брати. Згідно витягу з рішення та висновку Органу опіки та піклування від 16.01.2026 № 19, орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина сина [PERSON] , [INFO] (а.с.151-155). Судом в порядку ст.45 ЦПК України, була з`ясована думка малолітнього [PERSON] , [INFO] , щодо позбавлення батьківських прав. Малолітній [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні пояснив, що проживає разом із мамою та бабусею. Батька [PERSON] добре не пам`ятає, останній раз бачив його випадково на вулиці біля магазину, він лише привітався з ним. Не спілкується із батьком. З урахуванням зазначеного, судом встановлено, що відповідач [PERSON] батько малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , самоусунувся від виховання сина, оскільки не цікавиться його життям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний його розвиток. Доказів зворотнього відповідач суду не надав. Отже, відповідач [PERSON] свідомо ухилився від виховання свого сина, що полягає у свідомому нездійсненні протягом тривалого часу його виховання, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування дитини до самостійного життя та праці, що, в свою чергу, вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1211,20 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved