Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

До Пересипського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, про скасування обтяження з нерухомого майна, в якому просила: -скасувати у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження приватного будинку під [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] , а саме заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження № 8131399, зареєстрований 30.10.2008 року Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі рішення №619 від 03.12.1975 року, Виконком м. Одеси Свої вимоги обгрунтував тим, що [PERSON] є власницею приватного будинку під [ADDRESS] з 07 грудня 2006 року, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 07.12.2006 року, витягом з державного реєстру правочинів №3273474 від 07.12.2006 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 12973934 від 20.12.2006 року. Минулий власник [PERSON] у 1990 році подав заяву до Суворовської районної ради народних депутатів виконавчого комітету на надання земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,06 га для будівництва індивідуального житлового будинку. Рішенням № 807/3 від 16.11.1990 року Суворовської районної ради народних депутатів виконавчого комітету було прийнято рішення на надання земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,06 га для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON] та зобов`язали [PERSON] замовити проект будівництва земельної ділянки, узгодивши його з службами міста та здійснити будівництво житлового будинку та здати в експлуатацію в строк до кінця 1992 року. Рішенням № 916 від 17.12.1993 року Суворовської районної ради народних депутатів виконавчого комітету було затверджено акт прийому в експлуатацію домоволодіння [ADDRESS] , що складається з 5 кімнат житлової площі 98,3 кв.м. - кухні, ванної, вбиральні, передпокою, коридору, комори, гаража від [PERSON] з оформленням права особистої власності. 10 травня 1994 року [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 20 грудня 2002 року був оформлений договір купівлі-продажу нерухомого майна ВАС № 184197, в якому [PERSON] продав, а ВАТ по газопостачанню та газифікації «ОДЕСАГАЗ» купило житловий будинок [ADDRESS] . 07 грудня 2006 року був оформлений договір купівлі-продажу нерухомого майна ВЕІ № 539134 в якому Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Одесагаз» продало, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] , про що було видано Витяг з Державного реєстру правочинів № 3273474. 20 грудня 2006 року [PERSON] було видано витяг № 12973934 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. На початку червня 2025 року [PERSON] хотіла подарувати вказаний будинок своїй племінниці, однак їй стало відомо, що на будинку є заборона відчуження. Звернувшись до адвоката Хажинського Р.М. - Титянкова В.О. вже отримавши інформаційну довідку № 431422367 від 16.06.2025 року дізналася, що є заборона на відчуження за №8131399 від 30.10.2008 року, зареєстрована реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: рішення №619 від 03.12.1975 року, Виконком м, Одеси. 16.06.2025 року адвокатом Хажинським Р.М. в інтересах [PERSON] до директора департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради був направлений адвокатський запит на надання рішення Виконкому міста Одеси № 619 від 03.12.1975 року на підставі якого був накладений арешт. 18.06.2025 року була отримана відповідь з департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради, з якої вбачається, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 03.12.1975 року № 619 щодо заборони відчуження на будинок [ADDRESS] лінії, не існує. Надали протокол № 27 від 04.12.1975 року засідання виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих з описом рішень прийнятих 04.12.1975 року. 04.12.1975 року було проведено засідання виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 27, де в цей день розглядалось 22 рішення, одним з прийнятих рішень, є рішення № 619, а саме «про уточнення плану амортизаційних відрахувань щодо трамвайно- тролейбусного управління», але ніяк не рішення про заборону на відчуження приватного будинку під [ADDRESS] , який був побудований та ведений в експлуатацію на підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 916 від 17.12.1993 року, про що є відповідні документи. Також 27.06.2025 року була отримана відповідь на адвокатський запит з Одеського державного нотаріального архіву, про те, що Одеський державний нотаріальний архів провів перевірку серед документів, сформованих, прошитих, пронумерованих та переданих на архівне зберігання Першою державною нотаріальною конторою та встановлено, що Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 03.12.1975 року № 619 не передавалось до Одеського державного нотаріального архіву. А отже, слід зауважити, що 30.10.2008 року Першою одеською нотаріальною конторою було накладено обтяження на майно, а саме приватний будинок під [ADDRESS] , на підставі рішення яке не приймалось, а отже і немає підстав в обтяженні майна та заборони на його відчуження. 31 липня 2025 року була подана заява про скасування арешту будинку до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради. 06 серпня 2025 року була отримана відповідь з Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, з якої вбачається, що «для суб`єкту державної реєстрації з відповідною заявою на проведення реєстраційних дій, яка буде сформована за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, та надати належним чином завірену копію судового рішення щодо припинення обтяження на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яке набрало законної сили». 31 липня 2025 року була подана заява про скасування арешту будинку до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 28 серпня 2025 року отримано відповідь з якою вбачається, що для зняття арешту з вказаного вище будинку, якій на праві приватної власності належить Позивачу [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Дані обставини стали підставою для звернення для суду. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 08.09.2025 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 01.10.2025 року. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 26.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 10.02.2026 року. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Хажинський Р.М. не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, представник позивача адвокат Хажинський Р.М., надав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій позовні вимоги підтримав, також просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. У судове засідання представник відповідача Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Танасійчук Г.М., не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Надала відзив на позовну заяву в якому вважаючи, що Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради не є належним відповідачем по справі просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обгрунтованим, є не доказаним тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 07.04.1994 року Виконавчим комітетом Суворовської районної ради народних депутатів [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , яке зареєстровано в реєстровій книзі №24455 стр.64 книга 239 (а.с.15). 20 грудня 2002 року був оформлений договір купівлі-продажу нерухомого майна ВАС № 184197, в якому [PERSON] продав, а ВАТ по газопостачанню та газифікації «ОДЕСАГАЗ» купило житловий будинок [ADDRESS] . (а.с.16-17). 07 грудня 2006 року був оформлений договір купівлі-продажу нерухомого майна ВЕІ № 539134 в якому Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Одесагаз» продало, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] , про що було видано Витяг з Державного реєстру правочинів № 3273474. (а.с.18-19) 20 грудня 2006 року [PERSON] було видано витяг № 12973934 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с.21) На початку червня 2025 року [PERSON] хотіла подарувати вказаний будинок своїй племінниці, однак їй стало відомо, що на будинку є заборона відчуження. Звернувшись до адвоката Хажинського Р.М. - Титянкова В.О. вже отримавши інформаційну довідку № 431422367 від 16.06.2025 року дізналася, що є заборона на відчуження за №8131399 від 30.10.2008 року, зареєстрована реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: рішення №619 від 03.12.1975 року, Виконком м, Одеси. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.ч.1,2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Як вбачається з матеріалів справи Позивачка [PERSON] звертається з позовом до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, про скасування обтяження з нерухомого майна. Тлумачення ст. 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. За теоретичним визначенням «відповідач» це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. у справі № 523/9076/16- ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. У даній справі позивач просить суд скасувати у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження будинку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 03.12.1975 р. № 619, на підставі якого було накладено арешт, не існує. Таким чином, відповідно до позовної заяви Першою Одеською державною нотаріальною конторою 30.10.2008 р. зареєстровано обтяження на підставі неіснуючого рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради, чим порушено права позивача. При цьому, управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, яке визначено відповідачем у даній справі, не здійснювало оскаржуваних реєстраційних дій, не порушувало жодних прав позивача та не може відповідати за заявленими вимогами. Наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2017 р. № 4336/5 «Про утворення деяких державних нотаріальних контор» припинена діяльність Першої Одеської державної нотаріальної контори а також утворено Приморську, Київську, Суворовську, Малиновську державні нотаріальні контори у місті Одеса. Враховуючи висновки Верховного суду, викладені у постанові від 27.05.2020 р. у справі № 522/25954/16-ц, у разі припинення органів, установ, які наділені владними повноваженнями, до участі залучається процесуальний (публічний) правонаступник такої установи. Тобто, у даному випадку відповідно до практики Верховного Суду належним відповідачем має бути або правонаступник Першої Одеської державної нотаріальної контори, або Міністерство юстиції України. Натомість, управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради є лише одним із суб`єктів державної реєстрації, який здійснює реєстраційні дії виключно з підстав та у порядку, визначеному законом. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Відтак, незалежно від залучення до участі у справі управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, останнім буде зареєстровано припинення обтяження будинку за адресою: [ADDRESS] , у разі прийняття судом відповідного рішення та звернення позивача щодо його виконання у порядку, встановленому ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради не порушувало й не оспорювало прав позивача, а є лише органом, на який законом покладено повноваження у сфері державної реєстрації, а тому не є належним відповідачем у даній справі. Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради жодним чином не зловживало наданими йому повноваженнями, спір не виник внаслідок його неправомірних дій, а наявність повноважень щодо здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не повинно тягнути за собою процесуальні наслідки, зокрема, у вигляді сплати судового збору у разі задоволення судом відповідної позовної вимоги. Судом встановлено, про те, що позивач не надав суду доказів в обґрунтування позовних вимог. Також, суд вважає, що позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, про скасування обтяження з нерухомого майна не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed