Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви У грудні 2025 ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 21 641 грн 04 коп., а також судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 08.01.2025 між ТОВ «ФК «КредитПлюс» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 13 334 грн зі сплатою 390% річних, комісії за надання кредиту в розмірі 3 333 грн 50 коп. та кінцевим строком повернення коштів до 02.04.2025. Кредитодавець належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. На підставі договору факторингу позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 21 641 грн 04 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13 334 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 7 806 грн 04 коп.; комісії за надання кредиту в розмірі 501 грн, яку позивач просить стягнути на його користь. Доводи сторін у справі Представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 08.01.2025 між ТОВ «ФК «КредитПлюс» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 13 334 грн зі сплатою 390% річних, комісії за надання кредиту в розмірі 3 333 грн 50 коп. та кінцевим строком повернення коштів до 02.04.2025 (а.с. 24). Відповідно до п. 2.2.1 кредитного договору сума кредиту становить 13 334 грн, яка надається в наступному порядку: у розмірі 10 000 грн 50 коп. на банківський рахунок позичальника; у розмірі 3 333 грн 50 коп. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5. індивідуальної частини договору. Цього ж дня, ТОВ «ФК «КредитПлюс» перерахувало на рахунок [PERSON] кредитні кошти в розмірі 10 000 грн (а.с. 75). Однак, доказів щодо перерахування кредитних коштів саме в розмірі 13 334 грн матеріали справи не містять. 16.04.2025 між ТОВ «ФК «КредитПлюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 30). Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 21 641 грн 04 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13 334 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 7 806 грн 04 коп.; комісії за надання кредиту в розмірі 501 грн (а.с. 28, 29). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із п. 2.2.1 кредитного договору сума кредиту становить 13 334 грн, яка надається в наступному порядку: у розмірі 10 000 грн 50 коп. на банківський рахунок позичальника; у розмірі 3 333 грн 50 коп. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5. індивідуальної частини договору (а.с. 25). Однак, фактично відповідач отримав у позику кредитні кошти в розмірі 10 000 грн, що підтверджується листом АТ «ПриватБанк» від 06.01.2026 (а.с. 76). Інших належних доказів (квитанції, касові ордери, чеки) на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів саме в розмірі 13 334 грн, позивачем не надано. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають частковому задоволенню в розмірі 10 000 грн. Щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц). Як встановлено судом, фактично відповідач отримав у позику кредитні кошти в розмірі 10 000 грн, тому саме виходячи із цієї суми тіла кредиту підлягають нарахування проценти за користування кредитом (а.с. 76). Крім того, згідно із п. 2.3. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставною 390% річних, що становить 1,068% в день (390 % річних ? 365 днів). Разом із тим, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, починаючи з 20.08.2024 року (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та п. 17 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону). Отже, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитом в розмірі 8 400 грн (10 000 грн х 1 % в день х 84 календарні дні). Однак, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення процентів у меншому розмірі, а саме 7 806 грн 04 коп., а суд згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог, то позовні вимоги в цій частині у визначеному позивачем розмірі підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту Згідно із п. 2.5. кредитного договору комісія за надання кредиту складає 3 333 грн 50 коп., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника, або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 цієї індивідуальної частини кредитного договору. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (а.с. 25). При цьому, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію (пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо) (п. 31.18. Постанови Верховного Суду від 13.07.2022 № 496/3134/19). Отже позовні вимоги про стягнення про стягнення комісії за надання кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Висновки за результатами розгляду позовної заяви За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково підтверджуються належними та допустимими доказами, є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Указаний критерій застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у зазначеній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2500 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial