Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що у шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що син проживає разом з нею в Україні. Відповідач припинив приймати участь в утриманні сина з червня 2025 року. Зазначає, що відповідач не згод надавати кошти на виховання сина, участі у виховані дитини не бере, а вирішити питання матеріальної допомоги на дити мирним шляхом неможливо. Враховуючи вищевикладене, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. 09.10.2025 від представника відповідача - адвоката Шевчука Ю.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Зазначає, що позивачка зловживає своїми батьківськими правами, оскільки виїхала із Польщі без відома та згоди батька, окрім цього не дає можливості спілкуватися із сином, не повідомляє фактичної адреси її проживання та дитини. Окрім цього, вважає вимогу про стягнення аліментів необгрунтованою, відсутні докази, що відповідач ухилився від утримання дитини або відмовися від матеріальної підтримки, фактично створила лише формальні підстави для отримання коштів. У відповіді на відзив позивачка вказала, що факт виїзду позивачки з території Польщі жодним чином не звільняє відповідача від обов`язку утримувати свою дитину. Твердження про перешкоджання у спілкуванні з дитиною є неправдивими. Окрім цього, зазначає, що невизнання позовних вимог спрямована на уникнення виконання елементарного батьківського обов`язку. Учасники в судове засіданн яне з`явилися, подали заяви, в яких просили проводити розгляд справи без їх участі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.03.2023 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану у Проніні, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу із позначенням № [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] від 16.03.2023 року, [PERSON] народився [INFO] у Закопане, Польща. Батьками [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] . Факт проживання малолітнього сина сторін [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] сторонами не заперечується. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ст. 7 ч. 8 СК України); а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 цього ж кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ст.7 ч. 9 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною третьою ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Суд критично оцінює доводи відповідача щодо наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та неповідомлення місця її проживання, оскільки зазначені обставини не є предметом розгляду у даній справі. Предметом спору є виключно вимога про стягнення аліментів на утримання дитини, а тому відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог. З приводу тверджень відповідача, що вимога про стягнення аліментів є необгрунтованою та від сплати таких відповідач не ухилявся, суд такі до уваги не бере, оскільки що для задоволення позову про стягнення аліментів не вимагається обов`язкового встановлення факту ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Сам по собі факт проживання дитини з одним із батьків та відсутність встановленого порядку добровільного та регулярного утримання є достатньою правовою підставою для вирішення питання про стягнення аліментів у судовому порядку. Звернення до суду з позовом про стягнення аліментів є реалізацією гарантованого законом права особи на судовий захист та належне забезпечення прав та інтересів дитини. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи рівність прав та обов`язків щодо дитини як батька, так і матері, а також те, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів слід задоволити у повному обсязі. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , як батька малолітньої дитини [PERSON] слід стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 23 липня 2025 року, тому суд присуджує стягнення аліментів з відповідачки починаючи з вказаної дати і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду із відповідним позовом в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 гривень.

Outcome: approved