Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх доньок. Позовні вимоги обґрунтовані наступним: 24 листопада 2007 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , 1984 року народження, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області зроблено актовий запис № 941. В шлюбі було народжено двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Так як шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склалися, шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони мали кілька спорів щодо фінансового утримання, виховання та місця проживання дітей. Згідно заочного рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на дітей. Однак, відповідач не витрачала аліменти на утримання дітей, недбало ставилася до їх виховання, залишала дітей зі сторонніми людьми, зловживала алкоголем, діти не мали повноцінного розвитку, соціалізації у побутовому житті, освіті, а також були позбавлені медичного обслуговування. Через що позивач, як батько, забрав дітей для постійного проживання з ним та виховання і звернувся із заявою до Оріхівського районного суду Запорізької області про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача на його користь, а також із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документу, виданого Куйбишевським районним судом Запорізької області, згідно якого з позивача підлягали стягненню аліменти на користь відповідача. За результатом розгляду заяви позивача, 01.02.2022 Оріхівським районним судом Запорізької області видано судовий наказ № 323/3528/21, провадження 2-н/323/14/22, про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 15.12.2021 і до досягнення дітьми повноліття. Також, згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2023 року по справі № 319/1404/15-ц 6/335/29/2023, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий на виконання заочного рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25.11.2015 по справі № 319/1404/15-ц, про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей. Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації № 386 від 05.10.2020, місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] визначено із батьком [PERSON] , 1983 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Під час винесення зазначеного розпорядження були враховані ті факти, що батько дітей та його теперішня дружина [PERSON] , опікуються дітьми, забезпечують навчання дітей, відповідально ставляться до їх виховання в сім`ї, відкликаються на прохання класних керівників, регулярно відвідують школу, діти своєчасно проходять медичні огляди. В будинку де проживають діти, вони мають окремі власні кімнати, де створені всі належні умови для проживання, навчання та виховання. Також діти висловили свою думку, що вони бажають жити з батьком. В свою чергу, мати дітей [PERSON] , з моменту фактичного проживання дітей з батьком (2020 рік) припинила свої фізичні та моральні зв`язки з дітьми, вони не проводять час разом, не мають спільних інтересів. Відповідач не цікавиться побутовими, шкільним і суспільним життям дітей. Згідно розрахунку заборгованості, складеному Центральним ВДВС у м. Запоріжжі, станом на 30.06.2023 розмір заборгованості зі сплати аліментів складав 54068,56 гривень. З розрахунку вбачається, що навіть у ті місяці, коли відповідач мала дохід, аліменти вона не сплачувала. Відповідач усунулась від захисту інтересів та виховання дітей, вона фактично не бачила дітей більше 4-х років, не цікавиться їх навчанням у шкоді, не спілкується з вчителями, не лікує і не жаліє коли хворіють, не розділяє з ними свята та не підтримує у стресових ситуаціях. Відповідачу байдуже щодо матеріальних потреб дітей в одязі, взутті, шкільному приладді. Така ситуація з відсторонення відповідача від дітей призвела до послаблення сімейних та психосоціальних зв`язків між доньками та матір`ю, оскільки діти про неї не згадують. Матір свідомо та винно не змінила стилю свого життя, щоб втримати соціальний та енергетичний зв`язок з доньками. Байдужість - це болючий стан для дитини, особливо коли вона виходить від найближчої фігури в її житті - матері, тому позивач вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дітей. Також позивач просить врахувати соціальну характеристику відповідача, котра згідно даних державного реєстру виконавчих проваджень, систематично притягується до адміністративної відповідальності і сплачує штрафи на користь держави, в особі адмінкомісії Запорізької міської ради та відділів поліції, при цьому не сплачує аліменти на утримання дітей. Враховуючи викладене, позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до малолітніх доньок. Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2025 року справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (а.с.35-36). На підставі протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу було передано в провадження судді Худіної О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2025 по справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.12.2025 підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті. До судового засідання позивач не з`явився, відповідно до документальної інформації наразі останній перебуває на військовій службі по захисту Батьківщини від Російської агресії. Представник позивача - адвокат Василенко Л.О. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання неодноразово була повідомлена належним чином, клопотань не надходило, про причини неявки суд не повідомила. Надала до суду заяву, в якій зазначила неіснуючу адресу фактичного проживання. Представники Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області скерували до суду заяву про розгляд справи за їхню відсутність. У судовому засіданні представник третьої особи, органу опіки та піклування Парфенюк Л.П. вказала, що під час підготовки висновку щодо доцільності/недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, остання у телефонному режимі заперечувала проти позову, була запрошена на засідання комісії, однак не з`явилась, жодних клопотань, пояснень до органу опіки та піклування не надсилала. Висновок щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав був винесений у зв`язку із врахуванням заперечень відповідача, а також пов`язаний із тим, що на території Шевченківського району м. Запоріжжя ані позивач з доньками, ані відповідач фактично не мешкають. Просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дітей. У судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що вона дружина позивача. Наразі позивач перебуває на військовій службі. Разом із нею проживають малолітні доньки позивача, [PERSON] та [PERSON] . У них добрі стосунки, вони називають її мамою. Рідна мати на протязі останніх п`яти років зовсім не спілкується із доньками, не цікавиться їхнім життям, не допомагає матеріально. Дівчата її бояться, спілкуватися із нею не бажають. У судовому засіданні, у присутності дитячого психолога [PERSON] , були заслухані малолітні [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2013 року народження, які суду пояснили, що позивач їхній батько. На теперішній час тато перебуває на військовій службі. Вони мешкають із новою татковою дружиною [PERSON] , яку вважають своєю мамою. Вона до них добре ставиться, вони забезпечені усім необхідним. Рідну мати вони не бачили більше п`яти років. Коли раніше вони проживали разом із нею, поки тато їх не забрав, мати била їх, вони були голодні, не мали необхідних речей. Мати ніколи не займалася їхнім вихованням, не цікавилася їхнім життям. Спілкуватися із нею дівчата не бажають. Позов батька повністю підтримують. Суд, заслухавши представника позивача та органу опіки та піклування, свідка та малолітніх дітей, дослідивши надані суду докази, проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-10, 19). 24.11.2007 [PERSON] , [INFO] одружився із [PERSON] , [INFO] , прізвище дружини після одруження « [PERSON] » (а.с.11-12). 30 вересня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.13). У шлюбі народилися діти: -[PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.15,16); -[PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.14,16). Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 386 від 05.10.2020 було визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18). Відповідно до довідки від 25.08.2021 виданої виконкомом Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області гр. [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та має на утриманні малолітніх підопічних дітей: [PERSON] , [INFO] (проживає без реєстрації), [PERSON] , [INFO] , (проживає без реєстрації) (а.с. 19). Згідно із Розрахунком заборгованості від 10.10.2023 - [PERSON] станом на 30.06.2023 має загальну суму заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 54 068,56 грн. (а.с. 20-21). 3 грудня 2019 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після одруження [PERSON] (а.с. 22). До матеріалів справи додані позитивні характеристики з місця роботи [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23, 71). Згідно із Наказом № 01.1-8/11 від 15.08.2025 виданого Службою у справах дітей Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області «Про тимчасове влаштування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в родину [PERSON] , [INFO] »… враховуючи заяву гр. [PERSON] , [INFO] про тимчасове влаштування на час військової служби цього малолітньої доньки [PERSON] в родину його дружини [PERSON] , [INFO] , з метою захисту прав та інтересів дітей, залишених без батьківського піклування, наказано, тимчасово влаштувати малолітню [PERSON] , [INFO] , дитину, залишену без батьківського піклування в [PERSON] , [INFO] , з якою у неї склалися близькі відносини, яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Наказу № 01.1-8/12 від 15.08.2025 виданого Службою у справах дітей Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області «Про тимчасове влаштування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в родину [PERSON] , [INFO] »… враховуючи заяву гр. [PERSON] , [INFO] про тимчасове влаштування на час військової служби цього малолітньої доньки [PERSON] в родину його дружини [PERSON] , [INFO] , з метою захисту прав та інтересів дітей, залишених без батьківського піклування, наказано, тимчасово влаштувати малолітню [PERSON] , [INFO] , дитину, залишену без батьківського піклування в [PERSON] , [INFO] , з якою у неї склалися близькі відносини, яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Директором Наталівської гімназії Степненської громади Запорізького району 17 жовтня 2025 року надано характеристику на ученицю 7 го класу [PERSON] , згідно із якою [PERSON] виховується в родині, де відповідально ставляться до виховання та навчання дитини. Вдома створені всі необхідні житлово - побутові умови для нормального розвитку дитини, здійснюється контроль за успішністю та поведінкою доньки. [PERSON] завжди підтримує тісний зв`язок зі школою, класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Мати дівчинки за час навчання не поцікавилася успішністю [PERSON] і жодним чином не проявила інтерес до її успіхів. Згідно із характеристикою наданою директором Наталівської гімназії Степненської громади Запорізького району від 17 жовтня 2025 року - [PERSON] навчається в [PERSON] гімназії з другого класу, є ученицею 8 го класу. Батько [PERSON] приділяє належну увагу і турботу щодо розвитку дитини. Завжди цікавиться навчанням, підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує всі батьківські збори, а також індивідуальні консультації з класним керівником та вчителями - предметниками. За весь час навчання [PERSON] в школі, мати жодного разу не поцікавилась успіхами дитини та не приймала участі в житті. 02.12.2025 Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області надано інформацію, відповідно до якої: Службою у справах дітей Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області спільно з поліцейським офіцером Степненської громади було здійснено виїзд за адресою проживання малолітніх дітей: [ADDRESS] . На момент обстеження було з`ясовано, що діти проживають в одноповерховому будинку, який складається з чотирьох кімнат, коридору, кухні та ванної кімнати з туалетом. До будинку підключено усі необхідні комунікації: газо, водо, електропостачання та Інтернет. В будинку зроблено сучасний ремонт, житло охайне, є необхідні меблі, побутова техніка, постільна білизна, умови для приготування та вживання їжі, відпочинку та навчання дітей. Дівчата мають окремі кімнати облаштовані спальними місцями, столи для навчання та ігор, особисті речі, одяг та взуття відповідно до сезону, для дистанційного навчання в наявності ноутбук та сучасні мобільні телефони. Поки [PERSON] перебуває на військовій службі вихованням, навчанням та розвитком дітей повністю займається його дружина [PERSON] , яку вони називають мамою. Начальником служби у справах дітей було проведено бесіду з [PERSON] та [PERSON] та з`ясовано їх думку, щодо позбавлення батьківських прав їх матері. [PERSON] та [PERSON] запевнили, що не заперечують проти позбавлення їх матері батьківських прав, оскільки вже більше п`яти років мама з ними не спілкується, не телефонує їм, не цікавиться їх життям, досягненнями та успіхами в навчанні. До вказаної інформації додані Акт обстеження умов проживання від 14.11.2025 та пояснення дівчат. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 16.01.2001 за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). Згідно із документальною інформацією наданою Мінсоцполітики від 05.08.2025 - [PERSON] , фактично проживає з 15.07.2022 у [ADDRESS] (а.с.33). Відповідно до документальної інформації від 27.10.2025 за № 143488/10 наданої державним виконавцем, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідача станом на жовтень 2025 року складає 198935,95 грн. До матеріалів справи доданий Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , наданого 22.12.2025 Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району. Суд критично відноситься до вказаного Висновку, адже як встановлено судом, та не заперечується представником органу опіки та піклування, висновок ґрунтується виключно на запереченнях, які були одного разу у телефонному режимі надані відповідачем. Обставини встановлені висновком не відповідають дійсності, є необґрунтованими, та такими, що суперечать інтересам дітей. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розвиту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими позивачем доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньок, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їхнього здоров`я, хоча б мала це робити, адже вона матір, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньок. Більш того, як свідчать самі дівчатка, мати ніколи не дбала про них, застосовувала фізичне насильство. Діти побоюються, що їх змусять спілкуватися із матір`ю. Процесуальна поведінка відповідача під час розгляду справи, також свідчить про її пасивність та не бажання боротися за відновлення та налагодження стосунків із доньками. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх доньок. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 СК України, відносно малолітніх дітей. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved