Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

07 травня 2025 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту перебування на його утриманні дітей. Просить суд встановити факт, що на його утриманні перебувають четверо дітей віком до 18 років, одна спільна з [PERSON] та троє, що фактично виховуються ним (двоє від попереднього шлюбу дружини, ще одного під опікою дружини). Мотивує заяву тим, що він фактично виховує та утримує усіх дітей, біологічні батьки яких не беруть участі у вихованні або ухиляються від виконання батьківських обов`язків, і для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації йому необхідне судове підтвердження цього факту. Процесуальні дії. 12 травня 2025 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області заява залишена без руху. 23 травня 2025 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позиції сторін. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у заяві, та підтвердив, що діти перебувають на його повному утриманні. Представник заявника адвокат Родіонова О.О. у судовому засіданні просила заяву задовольнити, посилаючись на положення Конвенції про права дитини та необхідність врахування найкращих інтересів дітей з метою забезпечення їх належного утримання батьком. Заінтересована особа [PERSON] підтвердила, що заявник [PERSON] є її чоловіком, батьком їхньої спільної дитини, а також утримує та виховує її дітей від першого шлюбу і племінницю, передану під опіку. Зазначила, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі та спільно виховують чотирьох дітей, які фактично знаходяться на утриманні [PERSON] . Також повідомила, що у зв`язку з безпековою ситуацією вона тимчасово виїхала з дітьми за кордон та наразі не проживає на території України. Просила встановити факт знаходження дітей на утриманні. У судовому засіданні представник заінтересованої особи [INFO] зазначив, що діти заявника фактично перебувають за кордоном, а перерахування заявником щомісячно грошових коштів у розмірі близько 5 000 гривень не свідчить про перебування усіх дітей на його повному утриманні. Також представник вказав, що звернення заявника до суду з даною заявою спрямоване виключно на уникнення мобілізації. Просив подальший розгляд справи здійснювати за його відсутності. У судовому засіданні представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Вишгородської міської ради Черепан С.М. повідомила, що заяву просить розглянути на розсуд суду. Також зазначила, що питання було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини, рішення якої затверджено виконавчим комітетом Вишгородської міської ради, та визнано недоцільним встановлення факту перебування дітей на утриманні заявника, оскільки діти фактично з ним не проживають та виїхали за кордон. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Свідоцтвом про шлюб від 20.06.2018 підтверджується факт укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а також зміна прізвища останньої на [PERSON] . Свідоцтвом про народження [PERSON] підтверджується наявність у подружжя спільної дитини. Свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що зазначені діти є дітьми [PERSON] від попереднього шлюбу. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.12.2016 у справі № 264/6594/16-ц встановлено факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а також припинення між ними сімейних відносин задовго до розірвання шлюбу. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.12.2016 у справі № 264/7047/16-ц підтверджується факт стягнення аліментів з біологічного батька дітей, а матеріалами виконавчого провадження його ухилення від виконання батьківських обов`язків, наявність заборгованості та оголошення його у розшук. Матеріалами виконавчого провадження № 54457095 встановлено, що [PERSON] не бере участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дітей, не підтримує з ними зв`язку, не має офіційних доходів та майна. Рішенням Вишгородської міської ради від 17.10.2024 № 588 підтверджується встановлення опіки над [PERSON] . Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.03.2025 встановлено, що [PERSON] проживав разом із дружиною та чотирма дітьми за адресою у м. Вишгород Київської області, забезпечував належні житлово-побутові умови для проживання дітей. Довідкою Вишгородської міської ради від 11.03.2025 № 222 підтверджується, що діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебували на повному утриманні [PERSON] . Довідками та характеристиками Вишгородського ліцею «Сузір`я» встановлено, що заявник разом із дружиною брав активну участь у вихованні дітей, відвідував батьківські збори, забезпечував навчання та розвиток дітей, мав позитивний вплив на їх виховання. Довідкою про доходи та характеристикою з місця роботи ТОВ «Будівельна група УКРПРОМІНВЕСТБУД» підтверджується наявність у заявника постійного доходу та можливість матеріального забезпечення сім`ї. Застосовані норми права. Загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків закріплено у статтях 14, 15 СК України. Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Відповідно до приписів частини першої та другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 180, ч. 2 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4ст.26Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у разі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Відповідно до Додатку 5 «Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024року, передбачено, що жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, додають документи, що підтверджують право на відстрочку: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину. У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 160/11228/23 вказано, що особа, перебуваючи у шлюбі з громадянкою, має право на участь у вихованні її дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Мотиви і висновки суду . Суд встановив, що заявник [PERSON] є батьком однієї малолітньої дитини та перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, щодо яких він є вітчимом, а також проживає у сім`ї з малолітньою дитиною, над якою встановлено опіку його дружини. Водночас предметом розгляду у цій справі є не з`ясування факту фактичної участі заявника у вихованні чи матеріальному забезпеченні дітей, а встановлення юридичного факту перебування дітей на його утриманні у розумінні статті 315 ЦПК України та законодавства про військовий обов`язок і військову службу. Згідно зі статтею 268 СК України, обов`язок вітчима утримувати пасинка або падчерку виникає виключно за наявності сукупності умов, а саме: відсутності у дитини матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів чи сестер або неможливості цих осіб з поважних причин здійснювати належне утримання, за умови наявності у вітчима можливості надавати матеріальну допомогу. З матеріалів справи вбачається, що мати дітей [PERSON] не позбавлена батьківських прав, здійснює батьківські права та обов`язки щодо дітей, перебуває з ними разом та фактично забезпечує їх догляд і представництво інтересів, у тому числі під час перебування за межами України. За таких обставин підстави для виникнення у заявника самостійного юридичного обов`язку щодо утримання дітей його дружини відсутні. Посилання заявника та його представника на те, що біологічний батько дітей ухиляється від виконання батьківських обов`язків та має заборгованість зі сплати аліментів, суд оцінює критично. Наявність заборгованості свідчить про неналежне виконання обов`язків біологічним батьком, однак сама по собі не припиняє його статусу як зобов`язаної особи та не породжує автоматичного обов`язку утримання дітей вітчимом. Так само не може бути прийнятий довід про необхідність встановлення відповідного факту з метою забезпечення найкращих інтересів дітей. Встановлення факту перебування дітей на утриманні є процесуальною дією, спрямованою на підтвердження конкретного юридичного факту, а не на вирішення питань соціального захисту чи матеріального забезпечення дітей. Саме по собі таке встановлення не створює, не змінює та не припиняє обсяг прав дітей і не впливає безпосередньо на рівень їх матеріального забезпечення, а тому не може розглядатися як захід забезпечення їх найкращих інтересів у розумінні Конвенції про права дитини. Крім того, суд враховує, що на момент розгляду справи діти фактично не проживають разом із заявником та перебувають за межами України, що унеможливлює висновок про їх перебування на його повному утриманні у розумінні статті 315 ЦПК України. Надання заявником матеріальної допомоги дітям за власною ініціативою або за домовленістю з матір`ю дітей є проявом турботи та відповідального ставлення до сім`ї, однак не є тотожним виконанню законодавчо встановленого обов`язку утримання, який є визначальним для застосування підстав, передбачених законодавством про мобілізацію. Суд також звертає увагу, що відповідно до поданої заяви встановлення факту перебування дітей на утриманні заявника необхідне йому для реалізації права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років. Разом із тим, з аналізу статті 268 СК України вбачається, що обов`язок утримання дітей дружини у заявника як у вітчима може виникнути лише за сукупності передбачених законом обставин, доказів наявності яких суду надано не було. Добровільне надання матеріального утримання чужій дитині, навіть у разі доведення такого факту, не свідчить про перебування дитини на утриманні особи у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». За таких обставин суд доходить висновку, що доводи заявника та його представника щодо необхідності встановлення відповідного факту в інтересах дітей не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Виходячи з наведеного, суд зазначає, що заявник як вітчим та за згодою матері дітей може брати участь у їх вихованні та матеріальному забезпеченні, однак це не породжує юридичного обов`язку щодо їх утримання у значенні, яке надається такому обов`язку законодавством про військову службу. Таким чином, підстави для встановлення факту перебування на утриманні заявника неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відсутні. Щодо судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed