Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

У липні 2024 року позивач Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в особі представника Ключник А.В., звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.07.2024 позовну заяву Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. У серпні 2024 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Позовні вимоги мотивовані тим, що Наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 14 від 31.05.2017 житловий будинок по [ADDRESS] передано на обслуговування Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачем 04.09.2017 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, у останньої за період з лютого 2021 по квітень 2021 виникла заборгованість у розмірі 3152,78 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 3152,78 грн., збитки від інфляції у сумі 243,27 грн. та 3% річних у сумі 104,28 грн., а всього 3500,33 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. та судовий збір. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.08.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ст. 178 ЦПК України, відповідач скористалася своїм правом та 01.10.2024 подала відзив на позовну заяву, в якому проти позова заперечувала, вказувала, що вчасно передавала показники, сплачувала за опалення по індивідуальному лічильнику, відповідно до якого має переплату в розмірі 331,10 грн. Вказувала, що позивач отримав судовий наказ на стягнення з неї заборгованості, але 01.09.2023 зазначений наказ був скасований Голосіївським судом м. Києва. Просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. 15.10.2024 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення щодо окремого питання, в якому він зауважував, що нарахування за обсяг спожитого тепла за період лютий 2021-березень 2021 здійснювалось за нормативами споживання, а не за показниками індивідуального засобу обліку відповідача, повірку якого остання зробила тільки 24.03.2021. 25.10.2024 від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому остання вказувала, що згідно абз. 3 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання відповідних засобів вимірювальної техніки. В свою чергу, позивач завчасно не повідомив про необхідність здійснення повірки. Разом із тим на момент необхідності проведення повірки в країні були введені обмеження з зв`язку з введенням карантину, спричиненого короновірусом SARS-CoV-2, що унеможливило повірку лічильника раніше. Також звертала увагу, що між виникненням боргу та поданням позовної заяви минуло більше трьох років, чим позивач порушив правила строку позовної давності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, Наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 14 від 31.05.2017 житловий будинок по [ADDRESS] передано на обслуговування Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Відповідно до ст. 175 ЖК України державні і громадські органи, підприємства, установи, організації, службові особи зобов`язані дбати про схоронність житлового фонду та підвищення його благоустрою. Крім того, судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 335265410 від 11.06.2023. Між позивачем та відповідачем 04.09.2017 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. За змістом ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Як встановлено судом, що між сторонами 04.09.2017 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 27.09.2017 між сторонами укладено Додаткову угоду про надання послуг з централізованого опалення. Згідно із п. 3.2.2. Додаткової угоди «Споживач» зобов`язується проводити згідно паспорту квартирного теплолічильника його періодичну повірку, обслуговування та ремонт за власний рахунок, попередньо попередивши про це «Виконавця» у письмовій формі. Відповідно до п. 2.4. Сплата за центральне опалення, з моменту виходу з ладу квартирного теплолічильника або закінчення строку Держповірки справляється, згідно п.2.2. Угоди, до моменту складення відповідного Акту про усунення недоліків в роботі теплолічильника та Акту про опломбування засобу обліку уповноваженим представником «Виконавця». Згідно п.2.2. В разі ненадання «Споживачем» показників лічильника в зазначений термін, або у разі некоректної роботи квартирного теплолічильника та/або закінчення терміну Держповірки, плата за послуги справляється згідно з фактичним споживанням теплової енергії за показаннями загальнобудинкового теплолічильника за данний період, з розрахунку витрат обсягів теплової енергії на 1 кв. м. загальної опалювальної площі. Таким чином, згідно Додаткової угоди про надання послуг з централізованого опалення, укладеною між сторонами та підписаної власноруч відповідачем, саме на неї як «Споживача» покладається обов`язок проводити згідно паспорту квартирного теплолічильника його періодичну повірку, обслуговування та ремонт. Згідно із ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Судом встановлено, що у зв`язку з небажанням виконання відповідачем зобов`язань за договором, у відповідача наявна заборгованість за період з лютого 2021 по квітень 2021 у розмірі 3152,78 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем, та не спростованого відповідачем. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що сума штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, яка підлягає стягненню за період з 01.04.2021 по 31.01.2022 та з 01.01.2024 по 30.04.2024 становить збитки від інфляції в сумі 243,27 грн та 3% річних у сумі 104,28 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком позивача. Стосовно заявленого пропуску позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ч.4 ст. 267 ЦК України. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Таким чином, національне законодавство розглядає позовну давність, як встановлений законом строк для захисту порушеного права. Правила про позовну давність передбачають право на позов в матеріальному сенсі. Якщо особі належить цивільне право, і це право порушено, то вона вправі здійснити своє право в примусовому порядку, проти волі зобов`язаної особи, шляхом звернення до національного суду або до іншого компетентного органу. Заборгованість відповідача утворилась в період з лютого 2021 по квітень 2021. Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги вже в 2023. При цьому скасування судового наказу не скасовує того факту, що позивач вчасно, в межах строку позовної давності, звернувся за захистом порушених прав. Після скасування судового наказу 01.09.2023 позивач звернувся до суду з цією позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме 07.07.2024, що також є вчасним та в межах строку позовної давності. Таким чином суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2759,60 грн, а також позивачем за підготовку і подання заяви про видачу судового наказу, щодо стягнення боргу з відповідача, було сплачено АО «Шенлі» кошти за договором №118-23Т від 03.04.2023 року в сумі 2500 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В підтвердження сплати коштів та виконаної роботи заявником надано виписку по рахунку [NUMBER] з АТ «Перший Український міжнародний банк» від 13.06.2023, Договір про надання правничої допомоги, Договір про залучення адвоката для надання послуг, попередній розрахунок, детальний опис робіт та Акт виконаних робіт за травень 2023 від 31.05.2023. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо решти доводів відповідача суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved