Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Доброславського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Позов обґрунтовано тим, що вона перебувала у відносинах та проживала спільним життям із [PERSON] у період з 2011 до 2015 року. За час перебування у стосунках в них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось через несумісність характерів, їх стосунки припинено, з моменту припинення відносин позивач та відповідач проживають окремо. Дитина проживає з позивачем. Протягом усього часу виховання дитини позивачка її забезпечувала власними силами та коштами. Проте з жовтня 2025 року позивачка була вимушена звільнитися з роботи з причин припинення роботи підприємства, та стати на облік до центру зайнятості з метою працевлаштування. З 29 січня 2024 року по теперішній час дитина навчається у ТОВ Одеський приватний ліцей «СМАРТ». Період навчання у вказаному закладі є безперервне навчання, тобто дванадцять місяців на рік. Вказаний навчальний заклад з поглибленим вивченням іноземної мови (англійської) розвитком обраних дитиною її здібностей, зокрема дитина активно займається спортом, а саме плаванням у спеціальному басейні, та акробатикою вказані зайняття відбуваються п`ять разів на тиждень, тобто кожен робочий день із залученням відповідних фахівців. Також дитина забезпечується чотирьох разовим харчуванням. Вказаний заклад передбачає навчання та розвиток здібностей дитини протягом п`яти робочих днів з понеділка по п`ятницю протягом усього дня з 08:00 годин ранку до 18:00 години вечора із контролем виконання завдань наданих педагогами. Разом із цим вказаний спеціалізований навчальний заклад передбачає платність вказаних послуг. Так, згідно до довідки №145/10/25 від 24.10.2025 року наданою ТОВ Одеський приватний ліцей «СМАРТ» за весь час відвідування вказаного навчального закладу позивачка вже сплатила 279 000 гривень за період з січня 2024 року по жовтень 2025 року включно. Весь цей час відповідач аліменти на дитину не виплачує, додаткові витрати на дитину не надає. На думку позивачки, відповідач повинен сплатити половину витрачених позивачкою додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 139 500 (гривень за період з січня 2024 року по жовтень 2025 року включно, а також стягнути додаткові витрати на утримання доньки, в у твердій грошовій сумі в розмірі 6750 гривень, щомісячно, починаючи з дати подання цього позову до її повноліття. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції вказав, що вони не проживають разом з матір`ю дитини, проте протягом всіх років, він як батько дбає про свою дитину: надає постійно кошти, забезпечує всім необхідним, виконує всі прохання, відвозить дитину до медичних закладів (укладено договір страхування здоров`я в медичному закладі), проводить регулярно час, дитина залишається із ним в нього вдома, він купує дитині речі, вони ходять в розважальні центри, в кінотеатри тощо. Про виконання ним своїх батьківських обов`язків свідчить і те, що за стягненням аліментів позивач звернулась лише зараз. Він не заперечує проти їх стягнення, оскільки сплачувати аліменти офіційно для нього, як батька дитини виявиться навіть кращим проявом своїх обов`язків, після винесенням судом законного рішення. Водночас вважає, що стягнення додаткових витрат на утримання дитини стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається відповідною статтею СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Начальний заклад, в якому наразі навчається дитина обрала позивач за власною ініціативою. В свою чергу, він не надавав такої згоди, разом з тим позивач лише поставила його перед фактом, коли документи нею вже були підписані і даний навчальний заклад погодив з позивачем всі умови. Раніше дитина в початкових класах навчалась в іншому навчальному закладі, і він був згоден. Він буде згідний нести спільні витрати на той навчальний заклад, який вони оберуть спільно для дитини. Позивач долучила лише Договір, Заяву, довідку навчального закладу про оплату навчання. Проте, жодного документу (виписка з рахунку, чек, квитанція), по безпосередню оплату нею цих коштів не надано. Згідно ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», розрахунковий документ документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача. Згідно доказів долучених позивачем приватний навчальний заклад це ТОВ «Одеський приватний ліцей «СМАРТ», тобто юридична особа. Виписки з рахунку ТОВ також не надано. Отже в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази понесення позивачкою зазначених додаткових витрат. Стягнення коштів, які будуть понесені у майбутньому вважає недоцільним, оскільки за зазначених обставин, він вважає, що вони спільно повинні розглянути питання щодо обрання навчального закладу, за всіх обставин справи. Щодо інших істотних обставин призначення додаткових витрат, зазначив, що він має батьків пенсіонерів, яким допомагає матеріально. Позивачка [PERSON] надала відповідь на відзив, в якому вказала, що факт проведення часу разом із дитиною не звільняє батька від відповідальності щодо утримання цієї дитини та несення усіх сукупних витрат. Посилання на договір страхування здоров`я в періоді з березня 2019 року по березень 2022 рік, укладений в медичному закладі не стосується предмету позову, не співпадає з періодом, в якому позивачкою були понесені витрати на навчання. На її особисту думку, в теперішній час, коли у державних школах діти навчаються онлайн, за умови наявності можливості у школи надати таке обладнання вчителю для проведення уроків, при наявності світла, їх дитина навчається у приватній школі, де кількість учнів в класі не перевищує 15 осіб, навчання відбувається тільки офлайн, за присутності учнів і вчителів, із поглибленим вивченням іноземних мов та розвитку здібностей, чотириразове харчування, перевірка домашніх завдань кваліфікованим вчителем, повноцінний день, проведений із користю задля отримання нових знань та навичок, соціалізація. В умовах війни, в яких наразі знаходяться діти, кожний з батьків робить свідомий вибір щодо відповідальності за майбутнє своєї дитини, і вона його взяла на себе. Посилання відповідача на позбавлення його, як батька, права на прийняття безпосередньої участі в житті дитини та на прийняття рішень щодо її навчання та розвитку не відповідає дійсності. Посилання відповідача на те, що витрати на відвідування дитиною приватної школи не викликані особливими як позитивними так і негативними фактами самої дитини, тобто не є суб`єктивними, вважає безпідставними, оскільки витрати, понесені нею за навчання доньки у спеціалізованому учбовому закладі та витрати пов`язані із розвитком здібностей дитини (поглиблене вивчення іноземної мови, плавання, зайняттям хореографії), на її думку, відносяться до додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини. Посилання відповідача на ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», є необґрунтованим, оскільки ТОВ «Одеський приватний ліцей «СМАРТ», є юридичною особою та може приймати розрахунок готівкою через касу підприємства відповідно до положень ПКУ, ЗУ «Про бухгалтерський облік», Положень про облікову політику підприємства та положень чинного законодавства України. Довідка про отримання коштів за навчання доньки, видана ТОВ «Одеський приватний ліцей «СМАРТ» є первинним документом, який підтверджує надходження готівки, оформлюється на підставі Прибуткового касового ордеру та містить усі обов`язкові реквізити, дані про фізичну особу платника, суму, мету отримання та підписи відповідальних осіб. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце проведення якого була сповіщена своєчасно, належним чином, однак надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, тому суддя вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений своєчасно, належним чином, однак надав заяву про розгляд справи без його участі на підставі позиції, викладеної у відзиві.. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що від фактичних шлюбних відносин сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії: [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 24 липня 2021 року. Дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] . З 29 січня 2024 року по теперішній час дитина навчається у ТОВ Одеський приватний ліцей «СМАРТ» зазначені обставини підтверджуються Договором публічної оферти з надання освітніх послуг від 29 січня 2024 року, Договором публічної оферти з надання освітніх послуг від 25 жовтня 2024 року. Період навчання у вказаному закладі є безперервне навчання тобто дванадцять місяців на рік. Вказаний навчальний заклад з поглибленим вивченням іноземної мови(англійської) розвитком обраних дитиною її здібностей (п.4.1.4, 4.1.5 договору публічної оферти з надання освітніх послуг). Протягом усього часу знаходження дитини у навчальному закладі, дитина забезпечується чотирьох разовим харчуванням (п.4.1.3.1 договору публічної оферти з надання освітніх послуг). Вказаний спеціалізований навчальний заклад передбачає платність вказаних послуг, зокрема додатком №2 до договору публічної оферти з надання освітніх послуг від 29 січня 2024 року передбачено, що відповідно до п.1.2. Додатку №2 до договору публічної оферти з надання освітніх послуг від 29 січня 2024 року щорічний внесок складає 6000 грн, відповідно до п. 1.4. Додатку №2 до договору публічної оферти з надання освітніх послуг від 29 січня 2024 року щомісячний платіж за надання послуг по цьому Договору складає 12000 грн., між тим, додатком №2 до договору публічної оферти з надання освітніх послуг від 25 жовтня 2024 року передбачено, що відповідно до п.1.2. Додатку №2 до договору публічної оферти з надання освітніх послуг від 25 жовтня 2024 року щорічний внесок складає 6000 грн, відповідно до п. 1.4. Додатку №2 до договору публічної оферти з надання освітніх послуг від 25 жовтня 2024 року щомісячний платіж за надання послуг по цьому Договору складає 13000 грн., відповідно до п. 1.7. Додатку №2 до договору публічної оферти з надання освітніх послуг від 25 жовтня 2024 року. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» та частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до вимог статті 181 СК України. Відповідно до частини 1 статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 185 СК України, до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами , якими є розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо, на що потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Отже, додаткові витрати на дитину присуджуються за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, витрат, викликаних особливими обставинами. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини аліментів, які стягуються на утримання дитини, тобто на звичні для неї потреби - харчування, одяг, розваги, тощо. Наявність і потребу в додаткових витратах має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. При цьому, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами . Разом із тим, на думку суду, витрати позивачки, пов`язані з укладанням договору освітніх послуг, не обумовлені особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням позивачки, якою не доведено потребу у проведенні таких занять і погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять. Саме по собі перебування (навчання) дитини приватному навчальному закладі не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з навчанням, викликані особливими обставинами. Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2019 року у справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19) погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо. Також позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б потребу платного навчання дитини у приватній школі при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання дитини у приватній школі. У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21) зазначено, що понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких занять. Таким чином, суд приходить до переконання, що витрати на утримання дитини пов`язані з одноособовим прийняттям рішення про переведення дитини до приватного навчального закладу без урахування думки другого з батьків та відвідування відповідних занять не є такими, що пов`язані з розвитком особливих здібностей дитини, викликаних особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. З врахуванням викладеного, у задоволенні позову слід відмовити. Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановивши з наданих та досліджених і оцінених в порядку ст. 89 ЦПК України доказів фактичні обставини та беручи до уваги наведені норми права, враховуючи принцип змагальності сторін, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed