Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , виконавчого комітету Вільнянської міської ради про визнання недійсним, скасування розпорядження про передачу квартири в приватну спільну сумісну власність, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності. Позов обґрунтовано тим, що позивач разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] у лютому 2013 року вселилися у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.07.2015 позивача було засуджено до 3 років позбавлення волі. Покарання позивач відбував у ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)», однак до засудження [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом. Позовну заяву було обґрунтовано тим, що [PERSON] залишив квартиру, його місце позивачам було не відоме, з реєстрації не знімався, через що створював для них перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.12.2016 у справі № 314/7131/16-ц позовні вимоги було задоволено повністю, визнано [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та знято з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. Після набрання зазначеним рішенням законної сили, згідно зі свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 15.05.2019, виданим виконавчим комітетом Вільнянської міської ради, [PERSON] та [PERSON] приватизували на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.04.2021 у справі № 314/7131/16-ц задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасовано рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.12.2016. Поки тривав судовий розгляд, батько позивача [PERSON] помер, у зв`язку з чим його правонаступником виступила бабуся позивача [PERSON] . Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.11.2021 у справі № 314/7131/16-ц позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом залишено без розгляду. [PERSON] , отримавши постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії внаслідок неможливості вирішення питання оформлення спадщини у нотаріальному порядку, оскільки [PERSON] не надає оригінали правовстановлюючих документів для оформлення спадщини в нотаріальній конторі, звернулася до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.07.2022 по справі № 314/4314/20 позов було задоволено частково, визнано за [PERSON] право власності на 2/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач зазначив, що заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.12.2016 по справі № 314/7131/16-ц було скасовано, а отже на момент приватизації, будучи належним чином зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , його було позбавлено можливості отримати квартиру за зазначеною адресою на праві приватної спільної сумісної власності разом зі своїми батьками в порядку спадкування. [PERSON] зауважив, що він мав право на приватизацію спірної квартири, а прийняте розпорядження відповідача № 3 та свідоцтво про право власності на житло, видане на його підставі, порушують право позивача на приватизацію. Враховуючи зазначене, позивач просить суд визнати недійсним та скасувати розпорядження Вільнянського міського голови від 14.05.2018 № 66 в частині передачі квартири за адресою: [ADDRESS] в приватну спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Вільнянської міської ради Запорізької області 15.05.2018. Скасувати державну реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 1057374823215 (запис про право власності № 47589751, 26210352), загальною площею 50.22 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10.04.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 13.05.2024 від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що відповідач [PERSON] не визнає позов, оскільки доказів звернення позивача до органу приватизації із заявою про приватизацію спірної квартири не надано. Позивачем не надано суду доказів належності йому житлового чеку, що перешкоджає перевірити номіналу вартість чеку, і взагалі, його наявність. Позивачем не надано доказів не використання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, як на час видання оспорюваного розпорядження, так і на час звернення з цим позовом до суду. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вибуття вказаної квартири мало місце поза його волею. Позивач у позовній заяві не зазначив коли саме йому стало відомо про факт приватизації спірної квартири. Разом з тим, його звільнення з місць позбавлення волі відбулося в липні 2018 року, тому саме з вказаного часу він міг довідатися про нібито порушення його права. Враховуючи те, що позивач із цим позовом звернувся до суду лише в лютому 2024 року, то ним було пропущено строк позовної давності. Враховуючи зазначене, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача понесені відповідачем [PERSON] судові витрати. 22.01.2025 відповідачка [PERSON] надіслала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що відповідно до ордеру на службове жиле приміщення № 667/13 від 15.02.2013, виданого на ім`я [PERSON] , до складу сім`ї, що проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] , входять [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ордеру на жиле приміщення № 771/16 від 14.03.2016, виданого на ім`я [PERSON] , до складу сім`ї, що проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] , входить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, до видачі вказаних ордерів на жиле приміщення під час постановки померлого [PERSON] на квартирний облік для отримання житлової площі у військовій частині [NUMBER] усюди до складу сім`ї були включені також [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вказані документи, позивач мав право на приватизацію спірної квартири, оскільки був включений до складу сім`ї [PERSON] , постійно проживав та був зареєстрований у спірній квартирі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.04.2021 було задоволено заяву позивача про перегляд заочного рішення у справі № 314/7131/16-ц, а в подальшому 26.11.2021 ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області було залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, тому, на думку відповідачки [PERSON] , саме з цього моменту у [PERSON] виникло право на звернення до суду із вказаним позовом, оскільки його право на користування було поновлено судом 26.11.2021. З огляду на зазначене, відповідачка вважає, що у справі не пропущено строк позовної давності. [PERSON] зазначила, що позовну заяву [PERSON] вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог та посилався на підстави, зазначені ним у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував на квартирному обліку у виконкомі Вільнянської міської раді з 15.01.2009 за номером 188, що підтверджується копією довідки № 04-06/299 від 25.03.2011, виданої міським головою Вільнянської міської ради Запорізької області. Згідно з копією довідки, виданою ТВО командира військової частини [NUMBER] прапорщику [PERSON] , на його утриманні дійсно знаходиться сім`я у складі двох чоловік: 1) дружина [PERSON] ; 2) син дружини [PERSON] . 21.12.2012 [PERSON] звернувся до командира військової частини [NUMBER] із рапортом на отримання службового житла, у якому просив надати йому службову житлову площу в м. Вільнянську на сім`ю з 3 осіб: йому, дружині та сину дружини. У рапорті зазначено дані про членів сім`ї: 1. [PERSON] , 1978 р.н., чоловік; 2. [PERSON] 1969 р.н., дружина; 3. [PERSON] , 1989 р.н., син дружини. Згідно з витягом з протоколу № 2 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 09.01.2014 комісією постановлено включити [PERSON] зі складом сім`ї 3 особи в списки осіб, які мають право на позачергове отримання постійного житла у зв`язку зі звільненням його з лав ЗСУ за станом здоров`я. Згідно з копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою [PERSON] про те, що до складу сім`ї/зареєстрованих/ входять: [PERSON] , [INFO] уповноважений власник, [PERSON] , [INFO] дружина, [PERSON] , [INFO] , син дружини. Згідно з копією витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 21.12.12 № 394 про надання службової житлової площі, двокімнатну квартиру (житловою площею 33,3 кв. м) у [ADDRESS] , загальною площею 50,22м2 надано начальнику господарчого відділення військової частини [NUMBER] прапорщику [PERSON] , 1978 р.н., склад сім`ї 3 особи, який мешкає згідно з договором найму житла в [ADDRESS] . [PERSON] включено до списку військовослужбовців військової частини [NUMBER] , яким надається службова житлова площа, зазначено склад сім`ї: дружина [PERSON] , 1969 р.н., син дружини [PERSON] , 1989 р.н. До матеріалів справи також долучено копію довідки про перевірку житлових умов від 25.10.2012, згідно з якою було перевірено житлові умови військовослужбовця військової частини [NUMBER] , що мешкає у [ADDRESS] . Склад сім`ї 3 особи: [PERSON] , чоловік, 1978 р.н., [PERSON] дружина, 1969 р.н., [PERSON] , син дружини, 1989 р.н. Згідно з витягом з протоколу № 19 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 21.11.2012 було вирішено поставити на квартирний облік та включити в гарнізонну чергу на отримання житла дружину [PERSON] , 1969 р.н. та сина дружини [PERSON] , 1989 р.н., разом з прапорщиком [PERSON] , 1978 р.н. Згідно з витягом з протоколу № 23 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 21.12.2012 житлова комісія військової частини підтримала рішення командира військової частини [NUMBER] щодо надання даної службової квартири прапорщику [PERSON] , який перебуває в загальній черзі на отримання житлової площі у військовій частині [NUMBER] з 25.03.2011. Склад сім`ї 3 особи. Згідно з копією довідки, виданої ОСББ «Вільнянський» 26.12.2013 № 108 [PERSON] в тому, що він (вона) проживає за адресою: [ADDRESS] , загальна площа квартири 49,3 та має склад сім`ї, зареєстрований та проживає за ним за даною адресою: 1. [PERSON] , дружина, 1969 р.н., 2. [PERSON] , син, 1989 р.н. Згідно з витягом з протоколу № 5 засіданні житлової комісії військової частини [NUMBER] від 23.01.2014 постановлено: розглянувши рапорт прапорщика запасу [PERSON] (звільнений у запас за станом здоров`я), надані до нього документи, який перебуває на квартирному обліку військовослужбовців ЗСУ на поліпшення житлових умов 25.03.2011 у списках загальної черги Запорізького гарнізону за № 341, 09.01.2014 у списках позачергового забезпечення житлом військовослужбовців Запорізького гарнізону за № 129 зі складом сім`ї 3 особи, відповідно до вимог п. 3.5 розділу ІІІ наказу Міністра оборони України від 30.11.2011 № 737 «Про затвердження інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями …» клопотати перед комісією з контролю з розподілом житла у гарнізонах ЗС України про виключення 2 кімнатної квартири житловою площею 33, 3 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , яка рахується службовою за військовою частиною [NUMBER] та надана для проживання прапорщику запасу [PERSON] з сім`єю 3 (три) особи за ордером на службове приміщення № 667/13 Вільнянського міського виконавчого комітету від 14.02.2013, з числа службових. Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.07.2015 [PERSON] було засуджено до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Покарання позивач відбував у ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)», однак до засудження [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом. Позовну заяву було обґрунтовано тим, що [PERSON] залишив квартиру, його місце позивачам було не відоме, з реєстрації не знімався, через що створював для них перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.12.2016 у справі № 314/7131/16-ц позовні вимоги було задоволено повністю, визнано [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та знято з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. 15.05.2018 [PERSON] , [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить їм на праві приватної спільної сумісної власності та приватизована згідно із ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.04.2021 у справі № 314/7131/16-ц задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасовано рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.12.2016. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 27.01.2020 складено відповідний актовий запис № 74 (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.11.2021 у справі № 314/7131/16-ц позовну заяву [PERSON] (правонаступниці [PERSON] ), [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом залишено без розгляду. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживала разом з [PERSON] та [PERSON] , та отримали ордер на житло. Коли [PERSON] помер, то [PERSON] пішов до ЦНАПу і там дізнався, що він знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Син (позивач по справі) постійно проживав з нею та [PERSON] . [PERSON] зауважила, що вона працювала у колонії. Син постійно вказував, що проживає за іншими адресами, щоб не «підставляти» її. [PERSON] допомагав доглядати за її чоловіком [PERSON] з 2020 року. Позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, займався чоловік ( [PERSON] ), свідок пояснила, що вона не вдавалася в подробиці справі, у суді ніколи не була, підписала документи, не читаючи. Чоловік свідка [PERSON] помер у 2020 році. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є братом [PERSON] , який проживав по [ADDRESS] із дружиною. Квартиру цю вони отримали у 2012 або 2013 році. Син [PERSON] [PERSON] не проживав разом з ними. [PERSON] був у гостях у [PERSON] приблизно раз на тиждень. Потім вони посварилися. Коли [PERSON] сильно хворів та став лежачим свідок відвідував його частіше. У листопаді 2019 року свідок бачив [PERSON] у зазначеній квартирі. Потім свідок поїхав за кордон на 3 місяці. [PERSON] також зауважив, що він допомагав носити [PERSON] до ванної кімнати, доглядати його також допомагала їхня сестра з чоловіком. Речей [PERSON] свідок у квартирі не бачив ніколи. [PERSON] з родиною переїхав до квартири приблизно у 2013 році. Свідку відомо, що син [PERSON] відбував покарання у виді позбавлення волі. Свідок [PERSON] пояснила, що вона була знайома з [PERSON] та його дружиною [PERSON] з 2006 року. Свідку відомо, що [PERSON] отримав квартиру, це свідку повідомила сестра [PERSON] [PERSON] . [PERSON] була у цій квартирі, коли [PERSON] вже був лежачий. З [PERSON] свідок спілкувалася 2-3 рази на місяць, ще коли він приїздив до матері. Про сина [PERSON] . [PERSON] дізналася з розмови. Бачила [PERSON] свідок один раз на похоронах [PERSON] , у [PERSON] квартирі [PERSON] свідок ніколи не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є зятем відповідачки [PERSON] . [PERSON] він знав з часів, коли вчилися в одній школі. По телефону вони спілкувалися майже кожного дня, бачилися 1-2 рази на тиждень. [PERSON] живу у квартирі в [ADDRESS] . Після отримання квартири [PERSON] проживав там з дружиною. Сина [PERSON] дружини свідок у квартирі не бачив. Колись [PERSON] перетинався на вулиці з [PERSON] . [PERSON] з дружиною жили у спальні, друга кімната була для гостей. Свідок там залишався ночувати. Свідку відомо, що син [PERSON] (позивач по справі) жив в селі, а не з ними. Про те, що у [PERSON] є пасинок, свідок не пам`ятає коли дізнався. Вперше побачив його , коли він був дорослим. Це було до 2019 року. Свідку відомо про те, що [PERSON] був судимий, це між собою обговорювали [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні надала пояснення свідок [PERSON] , яка пояснила, що вона є донькою відповідачки [PERSON] . [PERSON] з дружиною проживали у квартирі [ADDRESS] , цю квартиру [PERSON] дали на роботі. Свідок з чоловіком постійно приїздили до [PERSON] в гості, майже кожні вихідні, іноді залишалися на ніч. Свідок знає сина [PERSON] [PERSON] , бачила його вже коли [PERSON] зліг. Його речей у квартирі не бачила. Про нього ніхто нічого не говорив. Перешкод в проживанні йому ніхто не чинив. [PERSON] дізналася про сина [PERSON] , коли вона почала жити разом з [PERSON] . Свідок бачила [PERSON] ще підлітком, коли вони приїздили в гості до Новомиколаївки. [PERSON] уникав розмов про пасинка. Судом було задоволено клопотання представника відповідача та оглянуто у судовому засіданні матеріали цивільної справи № 314/7131/16-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Матеріали зазначеної справи містять, зокрема: копію довідки про склад сім`ї зареєстрованим у житловому приміщенні/будинку осіб, видану [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї/зареєстровани/ входять [PERSON] , уповноважений власник, [INFO] , [PERSON] , дружина, [INFO] , [PERSON] , син дружини, [INFO] , прописаний, але з травня 2013 року не проживає; копію паспорта [PERSON] , на 11 сторінці якого наявна відмітка про те, що він зареєстрований з 22.02.2013 за адресою: [ADDRESS] ; копію вироку Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.07.2015 стосовно [PERSON] , де зазначено, що він мешкає за адресою: [ADDRESS] ; зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; конверт від імені [PERSON] , де зазначено адресу відправника: [ADDRESS] ; повідомлення про слухання справи, де зазначено адресу [PERSON] « [ADDRESS] » та поштове повідомлення про його отримання [PERSON] ; копію постанови у справі №5-0805-1364/2011 від 08.12.2011 про умовно-дострокове звільнення [PERSON] від покарання, де зазначено, що він мешкав за адресою: [ADDRESS] ; копію ухвали слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.06.2015 у справі № 314/2766/15-к про застосування відносно [PERSON] запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, де зазначено, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ; копію вироку Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.07.2016 у справі № 314/4545/16-к стосовно [PERSON] , у якому зазначено, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; копію ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.01.2016 у справі № 314/2928/15-к стосовно [PERSON] , де зазначено, що він мешкав за адресою: [ADDRESS] ; зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; копію вироку Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.07.2015 у справі № 314/2928/15-у стосовно [PERSON] , де зазначено, що він мешкає за адресою: [ADDRESS] ; зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на повагу до житла. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частинами 3, 4 статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 345 ЦК України, передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Статтями 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі наймачу та членам його сім`ї квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у межах визначеної норми. При цьому, до членів сім`ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно з частинами 2, 3, п.5 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян № 396 визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Відповідно до пункту 4 Положення № 396 передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. Пунктом 23 Положення № 396 визначено, що свідоцтво про право власності на квартиру (будинок), жилі приміщення в гуртожитках, кімнату в комунальній квартирі підлягає обов`язковій реєстрації в органі державної реєстрації прав.Державна реєстрація прав власності на приватизоване житло проводиться відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Передача квартир у власність громадян у процесі їх приватизації здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації і оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру. Також з аналізу змісту наведених норм Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" можна дійти висновку, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у займаних квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитках, кімнатах у комунальних квартирах, за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в зазначених приміщеннях, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду 15 квітня 2020 року у справі № 454/2128/15-ц (провадження № 61-40527св18), від 01 червня 2020 року у справі № 520/14902/17 (провадження № 61-21727св19), від 19 лютого 2021 року у справі №176/1698/17 (провадження №61-6510св19). Згідно з ч. 2 ст. 71 ЖК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадках взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. [PERSON] був засуджений вироком Вільняського районного суду Запорізької області від 12.07.2016 до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Початок строку рахується з 23.03.2016. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.07.2018 [PERSON] звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання. Ухвала набрала законної сили 25.07.2018. І у вироку, і в ухвалі про умовно-дострокове звільнення зазначено, що [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . З огляду на те, що заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.12.2016 у справі № 314/7131/16-ц, яким визнано [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , та знято з реєстраційного обліку було скасовано та на момент приватизації зазначеної вище квартири позивач був зареєстрованим за зазначеною адресою, тобто за ним зберігалося право на житло.Позивач довів належними та допустимими доказами, що зняття його з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] відбувалося поза його волею. Відповідно до частин 1, 2 статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином передача у спільну власність квартир, які підлягають приватизації, здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно проживають у цій квартирі. Наслідком порушення вимог частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є визнання приватизації недійсною. Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 520/14902/17 (провадження № 61-21727св19), від 14 вересня 2021 року у справі № 473/2473/20 (провадження № 61-38св21), від 27 лютого 2023 року у справі № 215/1765/21 (провадження № 61-218св23). За змістом частини 3 статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. За змістом ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] використав житловий чек матеріали справи не містять, клопотань про витребування зазначеної інформації відповідачем та його представником не надано. Враховуючи викладене, оскільки розпорядження Вільнянського міського голови від 14.05.2018 № 66, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 15.05.2018 порушує права [PERSON] на користування зазначеним у ньому житлом, суд вважає, що є підстави для визнання недійсним з дати видання та скасування зазначеного розпорядження в частині передачі квартири за адресою: [ADDRESS] , в приватну спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] , та, як наслідок, виданого на підставі нього свідоцтва про право власності на житло, і такий спосіб захисту є ефективним, таким, що відновить порушене право позивача, оскільки в інший спосіб відновити порушене право позивача буде неможливо. Велика Палата Верховного Суду в п.п. 5, 6 своєї постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 зазначила, що як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Оскільки судом визнано недійсними та скасовано розпорядження Вільнянського міського голови від 14.05.2018 № 66 в частині передачі квартири за адресою: [ADDRESS] , а також свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , таке рішення суду є підставою для внесення відповідних відомостей до реєстрів прав власності, то ж скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру не є належним способом захисту, а тому в позові в цій частині необхідно відмовити. Щодо твердження представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, суд зазначає таке. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто, новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. На момент прийняття розпорядження Вільнянського міського голови від 14.05.2018 № 66 та видачі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.05.2018 позивач був повнолітнім членом сім`ї відповідача [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Судом встановлено що у цей період позивач відбував покарання у виді позбавлення волі. Заочне рішення від 01.12.2016 про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] було скасовано ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.04.2021, суд приходить до висновку, що строк позовної давності має відраховуватися саме від 08.04.2021, тобто з моменту задоволення заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24). Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Отже, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан тривав до ухвалення Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 сформувала висновок, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Враховуючи вищевикладене, позивачем не було пропущено строків позовної давності при зверненні для суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial