Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , 15.10.2025 звернулися в суд з позовом до Городоцької міської ради Львівської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна державна адміністрація, [PERSON] про визнання недійсним розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів № 68 від 12.02.2002 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2, 3924 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Городоцької міської ради (колишня Речичанська сільська рада) Львівської області, визнання недійсним Державного акта серія І-ЛВ № 016913 на право приватної власності на землю від 12.02.2002 та скасування його реєстрації в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 413, визнання за [PERSON] та [PERSON] , за кожною, права на 1/2 земельної частки (паю) площею 1, 94 ум.кад.га, що на території Городоцької міської ради (колишня Речичанська сільська рада) Львівської області, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 147559 від 28.02.1997 за реєстровим № 151, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] відповідно, мотивуючи тим, що [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] , звернулися (кожна) до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 2, 3924 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Городоцької міської ради (колишня Речичанська сільська рада) Львівської області, однак їм відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 016913 Городоцькою райдержадміністрацією на ім`я померлої [PERSON] виданий [INFO] , тобто після смерті останньої, а відтак земельна ділянка не входить до складу спадщини, інше. Просили позов задовольнити. Ухвалою судді від 20.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 40). Позивачки [PERSON] та [PERSON] у заявах від 05.02.2026 вимоги підтримали, просили про розгляд справи за їх відсутності. Міський голова Городоцької міської ради Львівської області Ременяк В.В. у заяві від 28.10.2025 просив про розгляд справи за відсутності представника міської ради, при вирішенні спору по суті покладається на думку суду (а.с. 48-50). Представники третіх осіб - Львівської районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. Третя особа [PERSON] у заяві від 30.01.2026 просив про розгляд справи за його відсутності, заперечень щодо задоволення позову не висловив, окрім цього, зазначив, що на частку у праві на земельну частку (пай) площею 1, 94 ум.кад.га не претендує, відмовляється від такої на користь сестри [PERSON] (а.с. 112). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши заяви, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 4, 12, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із змісту позовної заяви, із копій свідоцтв про народження серія [NUMBER] , серія [NUMBER] та серія [NUMBER] , про укладення шлюбу серія [NUMBER] та серія [NUMBER] видно, що [PERSON] , 1910р.н. є матір`ю [PERSON] , 1944р.н. та [PERSON] , 1933р.н., а бабцею [PERSON] , 1963р.н. та [PERSON] , 1968р.н. (а.с. 14, 17, 19-20). [PERSON] померла [INFO] , що убачається із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 14). Згідно Витягу з Книги записів (реєстрації) на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району (колишня Речичанська сільська рада) Львівської області № Д-502/0-0.91-490/308-25 від 08.04.2025, [PERSON] згідно Сертифікату ЛВ № 147559 зареєстрованого за № 151 від 28.02.1997, належало право на землю (середню земельну частку (пай)) площею 1, 94 ум.кад.га, що на території Городоцької міської ради (колишня Речичанська сільська рада) Львівської області (а.с. 35). Із копії спадкової справи № 119/2001 видно, що після смерті [INFO] [PERSON] Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської області, за заявами [PERSON] та [PERSON] , заведено спадкову справу № 119/2001, що 30.09.2003 останнім видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом в рівних частинах кожному на будинок, що на [ADDRESS] та свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частинах кожному на земельну ділянку площею 0, 43 га, призначену для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, що в с. Речичани на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, а 26.03.2025 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 2, 3924 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 016913 Городоцькою райдержадміністрацією на ім`я померлої [PERSON] виданий [INFO] , тобто після смерті останньої (а.с. 22, 23, 24, 118-136). [PERSON] помер [INFO] , що убачається із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 25). Із копії спадкової справи № 215/2007 видно, що після смерті [INFO] [PERSON] п`ятою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області, за заявами [PERSON] та [PERSON] , заведено спадкову справу № 215/2007, що 27.09.2007 останнім видано свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках кожному на 1/5 частку квартири [ADDRESS] та на частку глинобитного житлового будинку, що на [ADDRESS] . Того ж дня між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про розподіл спадкового майна, зареєстрований в реєстрі за № 4-3161, згідно якого [PERSON] перейшло у власність 1/5 частка квартири [ADDRESS] , а [PERSON] - частка глинобитного житлового будинку, що на [ADDRESS] . Окрім цього, 05.05.2025 нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 2, 3924 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, яку [PERSON] успадкував після смерті [INFO] [PERSON] , проте спадкових прав не оформив, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 016913 Городоцькою райдержадміністрацією на ім`я померлої [PERSON] виданий 12.02.2002, тобто після смерті спадкодавці (а.с. 34-53). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Із матеріалів справи убачається, що 12.02.2002 головою Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , видано Державний акт серія І-ЛВ № 016913 на право приватної власності на землю площею 2, 3924 га призначену для ведення товарного сількогосподарського виробництва, що на території Городоцької міської ради (колишня Речичанська сільська рада) Львівської області, на підставі Розпорядження № 68 від 12.02.2002, тобто через один рік три місяці після смерті спадкодавця (а.с. 21). Державний акт серія І-ЛВ № 016913 від 12.02.2002 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під № 413 (а.с. 21). Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, всупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, ураховуючи, що Розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів № 68 від 12.02.2002 і Державний акт серія І-ЛВ № 016913 на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] від 12.02.2002, видані після смерті спадкодавця, а отже в порушення вимог закону, суд визнає недійсними розпорядження в частині передачі в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 2, 3924 га, що на території Городоцької міської ради (колишня Речичанської сільська рада) Львівської області та Державний акт серія І-ЛВ № 016913, а також скасовує його реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 413. Разом з цим, із матеріалів справи убачається, що 28.02.1997 на ім`я [PERSON] видано Сертифікат серія ЛВ № 147559 на право приватної власності на землю (середню земельну частку), що зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на землю (середню земельну частку) за № 151 (а.с. 34-38). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини або відмова від неї не можуть бути частковими, з умовою чи із застереженням. Із копій спадкових справ № 119/2001 та № 215/2007 убачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , проте не оформив своїх спадкових прав на частку земельної ділянки площею 1, 94 ум.кад.га, що на території Городоцької міської ради (колишня Речичанська сільська рада) Львівської області, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 147559 від 28.02.1997 за реєстровим № 151, відповідно, спадкоємці за законом, які прийняли спадщину в рівних частках - [PERSON] та [PERSON] , вправі доуспадкувати по частці означеної земельної ділянки. З огляду на вищенаведене, ураховуючи фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] при житті набула право на земельну частку (пай) площею 1, 94 ум.кад.га, що на території Городоцької міської ради (колишня Речичанська сільська рада) Львівської області, згідно Сертифікату серія ЛВ № 147559, а отже, таке право є об`єктом прав та обов`язків, що входить до складу спадщини, що спадщину після смерті [PERSON] , у відповідності до положень ст. 549 Української РСР, в порядку спадкування за законом прийняли в рівних частках [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] і не оформив своїх спадкових прав, що окрім позивачки [PERSON] , спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину є [PERSON] , відтак є підстави до часткового задоволення позову і зокрема до визнання за [PERSON] права на 1/2 земельної частки (паю) згідно означеного Сертифікату, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та за [PERSON] права на 1/4 земельної частки (паю) площею 1, 94 ум.кад.га, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Заява [PERSON] від 30.01.2026, згідно якої він не має наміру доуспадкувати 1/4 земельної частки (паю) площею 1, 94 ум.кад.га після смерті [PERSON] , на увагу суду не заслуговує.

Outcome: partial