Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

ТОВ «Віва Капітал» через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 239-ЧЕ/ФО від 19.03.2024. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 19.03.2024 між ТОВ «Віва Капітал» та відповідачем [PERSON] укладений договір про надання фінансового кредиту (далі - кредитний договір) № 39-ЧЕ/ФО, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 60 000 грн, зі сплатою процентів за користування ним в порядку та на умовах, визначених договором строком на 24 місяці до 18.03.2026. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 31.10.2025 становить 32 205 грн 98 коп., з яких 28 055 грн 33 коп. заборгованість за кредитом, 4 150 грн 65 коп. заборгованість за відсотками. Позивач 17.09.2025 звернувся із претензією-вимогою про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором до [PERSON] , яке 02.10.2025 повернулось відправнику у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, а, отже, така вимога залишена відповідачем без реагування. А тому, просить стягнути із відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Віва-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 39-ЧЕ/ФО від 19.03.2024 станом на 31.10.2025 року в загальній сумі 32 205 грн 98 коп. та судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.11.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Грушевий Ю.В. в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначив, що просить провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, яка повернулась до суду без вручення з причин відсутності адресата за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи із повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення (доставлено 16.11.2025 та 06.01.2026), а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті суду. А тому, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.02.2026 справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди представника позивача щодо такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною 2 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим кодексом. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст. 624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Віва Капітал» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладено кредитний договір № 39-ЧЕ/ФО від 19.03.2024, який підписаний відповідачем його власноручним підписом. Згідно умов вищевказаного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику фінансовий кредит у розмірі 60 000 грн на засадах строковості, поворотності, цільового характеру використання, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та інші обов`язкові платежі, а також виконати інші зобов`язання в повному обсязі в порядку та на умовах, визначених договором та правилами. Кредит надається строком на 24 календарних місяці з 19.03.2024 до 18.03.2026, продовження строку кредитування не передбачено умовами кредитного продукту. Плата за користування кредитом становить 40 % річних від загальної суми виданого кредиту. Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заяві про отримання кредиту. Відповідачу 19.03.2024 було надано кредитні кошти в сумі 60 000 грн шляхом їх перерахування на його банківський рахунок [NUMBER] , відкритий у АТ «ПУМБ», що підтверджується платіжною інструкцією № 56 від 19.03.2024. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору у повному обсязі, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість в сумі 32 205 грн 98 коп., з яких 28 055 грн 33 коп. заборгованість за кредитом, 4 150 грн 65 коп. заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 39-ЧЕ/ФО від 19.03.2024, укладеного між ТОВ «Віва Капітал» та [PERSON] . Відповідно до п. 4.9.1. договору дострокове повернення кредиту може відбуватись за ініціативою кредитодавця у випадках передбачених п. 5.4.3. договору. Так, згідно пункту 5.4.3 кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь час фактичного користування кредитом у випадку затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. З матеріалів справи вбачається, що у даній справі, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Віва Капітал» обґрунтувало свої вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором та правом вимагати дострокового повернення суми кредиту та відсотків у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 26.07.2023 у справі № 757/2278/14-ц, у разі пред`явлення кредитором позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, саме на позивача покладається обов`язок з доведення того, що є підстави для звернення з позовом. Частиною 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Тобто спеціальний закон пов`язує право кредитодавця вимагати дострокового погашення кредиту за певних умов, зокрема, якщо це передбачено кредитним договором. Як зазначено вище і вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із цим позовом 03.11.2025 (надійшов 06.11.2025), після не сплати відповідачем сум за кредитним договором певної кількості щомісячних платежів, в результаті чого станом на 31.10.2025 у останнього виникла заборгованість в загальній сумі 32 205 грн 98 коп., з яких 28 055 грн 33 коп. заборгованість за кредитом, 4 150 грн 65 коп. заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Із умов кредитного договору № 39-ЧЕ/ФО від 19.03.2024 вбачається, що кредитний договір надано строком на 24 місяці із датою остаточного повернення кредиту 18.03.2026, тобто станом на подання позову до суду строк повернення кредиту не настав. Позивачем було направлено на адресу відповідача [PERSON] претензію-вимогу № 4808 від 17.09.2025, якою банк вимагав дострокового повернення кредиту та процентів у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх боргових зобов`язань, яка залишена останнім без реагування. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено виникнення у позичальника обов`язку достроково сплатити заборгованість за кредитним договором відповідно до його умов. Зокрема, в матеріалах справи наявні докази відправки досудової вимоги позичальнику рекомендованим листом з описом вкладення, яка повернулась без вручення у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання. Таким чином, строк виконання основного зобов`язання у спірних правовідносинах настав достроково та з позичальника підлягає стягнення вся сума кредиту. Підсумовуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі на суму 32 205 грн 98 коп., з яких 28 055 грн 33 коп. заборгованість за кредитом, 4 150 грн 65 коп. заборгованість за відсотками. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що оскільки позовні вимоги підлягають до повного задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає і судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 600 грн суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 10 600 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2025, укладений між Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.» в особі керуючого Грушевого Ю.В. та ТОВ «Віва Капітал» та акт виконаних робіт від 27.10.2025. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: approved