Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

У грудні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Селянського (фермерського) господарства «Ай-Петрі» про стягнення 3% річних. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 20.06.2025 Запорізький апеляційний суд прийняв постанову у справі № 332/3155/24, якою присуджено до стягнення з Селянського (фермерського) господарства «Ай-Петрі» на його користь 1000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Постанова апеляційного загального суду набрала законної сили 20.06.2025. На виконання вищезазначеної постанови Запорізького апеляційного суду, Заводським районним судом м. Запоріжжя 30.06.2025 видано виконавчий лист у справі № 332/3155/24, що разом із заявою про примусове виконання рішення надіслано до відповідного органу примусового виконання. 09.07.2025 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 332/3155/24, виданого 30.06.2025 Заводським районним судом м. Запоріжжя. Станом на момент подання даного позову рішення суду по вказаній вище справі не виконано, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних 11,84 грн, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 04.12.2025 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якого вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, вимоги за позовом підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечує щодо задоволення позовних вимог, просить здійснити розподіл судових витрат згідно ст. 142 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.06.2025 Запорізький апеляційний суд прийняв постанову у справі № 332/3155/24, якою присуджено до стягнення з Селянського (фермерського) господарства «Ай-Петрі» на користь [PERSON] 1000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Постанова апеляційного загального суду набрала законної сили 20.06.2025 (а.с. 12-17). На виконання вищезазначеної постанови Запорізького апеляційного суду, Заводським районним судом м. Запоріжжя 30.06.2025 видано виконавчий лист у справі № 332/3155/24, що разом із заявою про примусове виконання рішення надіслано до відповідного органу примусового виконання. 09.07.2025 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 332/3155/24, виданого 30.06.2025 Заводським районним судом м. Запоріжжя (а.с. 10-11). 11.11.2025 позивач на адресу відповідача направив претензію про сплату заборгованості, а саме 3% річних (а.с.18), однак вона була залишена без виконання. Станом на момент подання даного позову рішення суду по вказаній вище справі не виконано. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України), за що настають правові наслідки, визначені ст. 611 ЦК України. Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Верховного Суду від 05.03.2019 в рамках справи № 917/1564/17, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, що боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Позивачем заявлено про стягнення з відповідача 3% річних 11,84 грн. Розрахунок, наданий позивачем, судом перевірений, він відповідає нормам чинного цивільного законодавства України, сторонами по справі не оспорюється та не спростовується, контррозрахунку з боку відповідача не надано. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. За наведених вище обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та вмотивованими, документально підтвердженими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з цим, ч. 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому, визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В рамках даної справи позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід ІІ групи. Відтак, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі та визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з нього в дохід держави підлягають стягненню 50 відсотків судового збору в сумі 484,48 грн від 968,96 грн (оскільки позовна заява подана через підсистему Електронний Суд, згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору).

Outcome: approved