Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

До Солом`янського районного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (надалі за текстом - позивач)з позовом до [PERSON] (надалі текстом - відповідач) про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, зазначено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір № 2246482 від 27.08.2020 року. Згідно якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 15 000 грн., платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 11.09.2020 року. 18.11.2020 року ТОВ «Мілоан» та позивач уклали договір відступлення права вимоги № 53-МЛ, згідно вказаного договору позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги в тому числі і за договором № 2246482 від 27.08.2020 року. Відповідач в порушення умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує. У зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, станом на дату звернення до суду відповідач має заборгованість у розмірі 67 500 грн. з яких: 15 000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 49 500 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків, 3 000 грн. - прострочена заборгованість за комісією. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2023 цивільну справу передано для розгляду судді Солом`янського районного суду м. Києва Оксюті Т.Г. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 30.03.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній зазначив, що відсутній належний та допустимий доказ укладення кредитного договору та проведення безготівкового розрахунку щодо зарахування кредитних коштів, у зв`язку із чим представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2023 цивільну справу передано для розгляду судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2024 цивільну справу передано для розгляду судді Солом`янського районного суду м. Києва Верещінській І.В. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2024 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення повідомлений належним чином. В позовній заяві представник позивача просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, просив відмовити у задоволенні позову. Враховуючи викладене та вимоги ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності учасників судового процесу, що не з`явились, та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір № 2246482 від 27.08.2020 року. Згідно якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 15 000 грн., платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 11.09.2020 року (а.с. 7-10). Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» за Договором б/н за період 27.08.2020 по 27.08.2020, 27.08.2020 року було зараховано 15 000 грн. на картку відповідача. 18.11.2020 року ТОВ «Мілоан» та позивач уклали договір відступлення права вимоги № 53-МЛ, згідно вказаного договору позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги в тому числі і за договором № 2246482 від 27.08.2020 року (а.с. 14-18). Згідно розрахунку заборгованості відповідача, станом на дату звернення до суду відповідач має заборгованість у розмірі 67 500 грн. з яких: 15 000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 49 500 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків, 3 000 грн. - прострочена заборгованість за комісією (а.с. 19). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за якими набуває новий кредитор. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23). Наданий витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №53-МЛ від 18.11.2020 в сукупності з іншими доказами по справі, в тому числі документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, є належними та достатніми доказами на підтвердження набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. [PERSON] не надав суду доказів, які б спростували чи поставили під сумнів достовірність наданих стороною позивача доказів, під час судового розгляду не заявляв клопотання про витребування Реєстру боржників, витяг з якого було надано позивачем суду, на спростування тієї обставини, що у позивача, як нового кредитора, відсутнє право вимоги за кредитним договором. Щодо розміру заборгованості по процентам. В договорі про споживчий кредит №2246482 від 27.08.2020 сторони погодили: проценти за користування кредитом - 4 500 грн., які нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2.); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом ( пункт 1.6.); позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору відповідно (пункт 2.2.1.); нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору ( пункт 2.2.2.); проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п. 1.6 договору. Якщо визначена п.1. 5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строк у пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах,згідно п. 2.3.1 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 договору. Стандартна (базова)процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплатити процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позивальнику буде надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника ( пункт 2.2.3.). Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору (пункт 2.4.1.). Таким чином, умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 11.09.2020 року, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1. договору. Відповідачем не надано суду контррозрахунків на підтвердження неправильності здійсненого нарахування та розміру заборгованості. Щодо стягнення комісії. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту, а тому відсутні підстави для висновку про нікчемність умов договору про становлення одноразової комісії за надання кредиту відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що відповідач не виконав умов укладеного договору, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми кредитної заборгованості в загальному розмірі 67 500 грн., у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір, в розмірі 2 422,40 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved