Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

18.04.2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Тітова І.Б. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у вигляді трьох розписок від 28.04.2022 року на загальну суму 130000,00 доларів США та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.04.2022 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 130000,00 доларів США, про що ним була власноручно написані три розписки: на 40000 доларів США, на 40000 доларів США та на 50000 доларів США. У зазначених письмових розписках був зазначений строк повернення позичених коштів: до 09.05.2022 року, до 07.06.2022 року та до 01.09.2022 року. Однак, у визначені строки відповідач свого обовязку з повернення коштів не виконав, гроши не повернув та позивач був вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 09.05.2025 року було відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 18.09.2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Тітов І.Б. позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 05.02.2026 року не з`явився. Причини не прибуття відповідача з поважних причин документально не підтверджено. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З наданих доказів суд вбачає наступне. 28.04.2022 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 130000,00 доларів США, про що [PERSON] була власноручно написані три розписки: на 40000 доларів США, на 40000 доларів США та на 50000 доларів США. Письмові розписки, надані суду представником позивача в оргигіналах, мають строк повернення позичених коштів: на 40000 доларів США - до 09.05.2022 року, на 40000 доларів США - до 07.06.2022 року, на 50000 доларів США - до 01.09.2022 року. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як визначено ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановленого договором. В порушення вимог закону та укладених договорів у формі розписок [PERSON] грошові кошти у тридцяти денний строк у добровільному порядку не повернув. Положення ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом (ст. 525 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, загальна сума заборгованості становить 130000,00 доларів США. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15140, 00 грн. за подані вимоги. На підставі викладеного і

Outcome: approved