Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернулась до Личаківського районного суду м. Львова із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 листопада 2010 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за актовим записом №356. Позов мотивує тим, що 27 листопада 2010 року сторони зареєстрували шлюб. У подружжя є спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Проте протягом тривалого часу відносини погіршувались. Сімейно життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Вони фактично припинили відносини між собою як подружжя, разом не проживають та спільного господарства не ведуть з жовтня 2025 року. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе. Просить позов задоволити. Відповідач подав до суду відзив, в якому зазначає, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти припинення шлюбу. Водночас заперечує твердження позивача, що сім`я була зруйнована остаточно, оскільки він зберігає сім`ю з двома синами, які за їх бажанням продовжують жити з ним. Вважає, що відбулось фактичне відокремлення позивачки від їх сім`ї. З його боку вживались реальні заходи для збереження шлюбу. Разом з тим, такі не принесли результатів, вважає примирення неможливим і не заперечує щодо задоволення позову. Проте заперечує щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу. Окрім цього, 9 лютого 2026 року до суду надійшла заява про визнання позову. В поданій заяві відповідач також заперечує щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу з підстав неспівмірності та штучності. Також зазначає, що покладення таких на нього суперечить інтересам дітей, які перебувають на його утриманні. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 грудня 2025 року головуючим суддею у справі визначено суддю Боброву Ю.Ю. (а.с. 13). Із відповіді Західного міжрегіонального управління ДМС від 26 грудня 2025 року та даних з Єдиного державного демографічного реєстру від 12 січня 2026 року отримано інформацію про реєстрацію місця проживання відповідача (а.с. 16, 17). Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 13 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі (а.с. 18). Позивач та його представника в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Також зазначають, що на стягненні суми витрат на правничу допомогу не наполягають та просять таку не стягувати. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 27 листопада 2010 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за актовим записом №356 зареєстровано шлюб між[PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] . Також встановлено, що у шлюбі в сторін народилась діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9). З позову вбачається, що на даний час сторони сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, заходи позасудового врегулювання спору результатів не принесли. Окрім цього, позивач і відповідач вважають примирення неможливим. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо тривалий час, а тому примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову та визнані відповідачем. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Окрім цього, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а також враховуючи визнання відповідачем позову, позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд, також вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо судових витрат Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім цього, відповідно до положень ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з врахуванням визнання відповідачем позову, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі положень ст. 141 ЦПК України, з врахуванням клопотання представника позивача щодо залишення витрат на правничу допомогу за позивачем, слід стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,6 грн.

Outcome: approved