Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати із відповідача на її користь аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що від шлюбу із відповідачем мають дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27.07.2019 у справі № 462/3673/19 шлюб між нею і відповідачем розірвано, а згідно із рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.11.2019 відповідача зобов`язано сплачувати аліменти доньку у розмірі 2 500,00 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.06.2019. Вказує, що з того часу відповідач разом з ними не проживає, участі у вихованні та житті доньки не бере, питанням догляду, освіти, купівлі одягу чи продуктів харчування для дитини не цікавиться, однак донька стала дорослішою та її потреби значно зросли, а відтак, із врахуванням також істотного зростання цін та прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, та надалі стягувати аліменти на доньку із відповідача у частці всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення донькою повноліття. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 27 жовтня 2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, роз`яснено які саме недоліки позову, порядок та протягом якого строку такі слід усунути. 20.11.2025 позивачка, на виконання ухвали від 27.10.2025 про залишення позовної заяви без руху, подала до суду поштовим зв`язком письмову заяву про усунення недоліків позову. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 25.11.2025 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] рекомендованою поштовою кореспонденцією скеровувались до відома відповідача ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї, роз`яснено право відповідача, порядок та строки подання відзиву на позовну заяву, однак як вбачається із конверта, яким відповідачу скеровувалась судова кореспонденція, такий повернуто на адресу суду неврученим адресату із зазначенням причини невручення, згідно довідки АТ «Укрпошта» за трекінгом поштового відправлення на сайті АТ «Укрпошта»: «за закінченням терміну зберігання». За умовами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, відповідачем відзиву до суду не подано, про наявність поважних причин не подання відзиву у встановлений строк суду не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не поступала. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані серед іншого піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відомостями з автоматизованої системи документообігу Залізничного районного суду м. Львова встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 2013 року, який рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 22 липня 2019 року у справі № 462/3673/19 розірвано. Вказане рішення суду не оскаржувалось та 28.08.2019 набрало законної сили. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 08 жовтня 2015 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Згідно із рішення Залізничного районного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 462/3674/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів судом ухвалено задовольнити позов у повному обсязі, вирішено стягувати з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06 червня 2019 року. Рішення суду не оскаржувалось, набрало законної сили 13.12.2019 та на його виконання Залізничним районним судом м. Львова 19.12.2019 видано виконавчий лист № 462/3674/19. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивачка звертаючись до суду із позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів з [PERSON] на доньку [PERSON] , раніше визначеного рішенням суду Залізничного районного суду м. Львова від 12.11.2019 із твердої грошової суми у розмірі 2 500,00 грн щомісячно і до досягнення нею повноліття на стягнення аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття обгрунтовує заявлені позовні вимоги значним зростанням цін, потреб доньки, яка дорослішає та збільшення прожиткового мінімуму з часу визначення судом розміру аліментів у 2019 році у розмірі 2 500,00 грн. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до вимог до ч. 1 ст. 184 ЦПК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Частиною першою ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, на користь якої сплачуються аліменти - отримувач аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено підстави для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Водночас за час перебування справи на розгляді суду, відповідач не скористався правом подати відзив на позовну заяву, суду не надано належних доказів, які б обґрунтовано свідчили про неможливість відповідачем сплачувати аліменти на доньку із врахуванням зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від його заробітку (доходу). Враховуючи вищенаведене, виходячи з найкращого та максимально можливого врахування інтересів дитини,

Outcome: approved