Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У червні 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 23.04.2025 між позивачкою та відповідачкою було укладено письмову розписку, яка підтверджує факт передачі відповідачці грошових коштів у розмірі 5300 доларів США, що на момент передачі становило еквівалент 220 000 грн. Згідно з умовами розписки відповідачка зобов`язалася повернути зазначені кошти до 26.05.2025. 15.04.2025 відповідачка частково повернула кошти в сумі 20 000 грн. Відповідно до умов розписки відповідачка зобов`язалася сплатити неустойку в розмірі 1% від суми залишку боргу за кожен день прострочення. Уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідачки суму основного боргу 200 000 грн., суму неустойки за період з 26.05.2025 по 24.11.2025 52 000 грн., 3% річних та індекс інфляції, нараховані з 26.05.2025 та по день ухвалення рішення. Також просила на підставі ч.ч. 10-11 ст. 265 ЦПК України у рішенні зазначити вказівку органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення нарахувати починаючи з дати ухвалення рішення суду і до моменту його повного виконання пеню на суму простроченої основної заборгованості за такою формулою: П=СПОБ*0,01*К, де П пеня, СПОБ сума простроченого основного боргу, 0,01 ставка пені (1% від суми боргу за кожен тиждень прострочення), К кількість тижнів прострочення зобов`язання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Суми від 23.06.2025 справу передано за підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02.09.2025 відкрите провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 24.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із зазначених підстав. Додатково пояснив, що відповідачка виїхала за кордон і ухиляється від виконання зобов`язання. У зв`язку з неможливістю суду з технічних причин здійснювати подальший розгляд справи за допомогою системи відеоконференцзв`язку, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі. У судове засідання відповідачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповіді на позовну заяву не подала. Враховуючи положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим здійснити заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 23.04.2025 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі розписки. За нею [PERSON] 15.01.2025 одержала у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 5300 доларів, в еквіваленті 220 000 грн. Зобов`язується повернути отримані гроші в повному обсязі своєчасно до 26.05.2025 без відсотків. У разі недотримання цього обов`язку зобов`язується виплатити перю в розмірі 1% від зазначеної суми ща коден тиждень прострочення виплати. Передані грошові кошти за цією розпискою набувають статус позики згідно чинного законодавства України. На звороті розписки містяться записи [PERSON] про отримання 15.04.2025 часткової виплати коштів - у розмірі 20 000 грн (а.с. 8). Представник позивача звернався до відповідачки із досудовою претензією, яка була направлена 02.08.2025 відповідачці. Також на підтвердження наявного боргу та відмови відповідачки його повертати позивачем надано скріншоти листування (а.с. 13-20). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу). Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка отримала за договором позики у позивачки грошову суму, яку не повернула в повному обсязі в обумовлений строк. Враховуючи невиконання відповідачкою умов договору відносно повернення коштів, суд вважає, що право позивача порушене та підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 200 000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦПК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За укладеним сторонами договом позики передбачено нарахування пені у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання у розмірі 1% від суми боргу за кожен тиждень прострочення. Разом з цим, наведеною вище нормою передбачено звільнення позичальника від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за укладеним з позивачкою договором позики на період дії воєнного стану. Зі змісту розписки від 23.04.2025 вбачається, що станом на дату укладення договору позики та на дату обумовленого сторонами строку виконання зобов`язання (повернення коштів) запроваджений в Україні воєнний стан тривав, на момент розгляду справи він не припинений. Тому підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені, інфляційних збитків та трьох відсотків річних у зв`язку із порушенням строку виконання зобов`язання - відсутні. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути 200 000 грн. за договором позики. У задоволенні вимог про стягнення неустойки в сумі 52 000 грн. за період з 26.05.2025 по 24.11.2025, 3% річних та інфляційних втрат за період з 26.05.2025 по день ухвалення рішення слід відмовити. Позивач також просить суд визначити у рішенні про продовження нарахування пені з дати ухвалення рішення і до моменту його виконання. Відповідно до ч.ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. З наведеної норми вбачається право суду зазначити у рішенні про продовження нарахування пені з дати ухвалення рішення і до його виконання лише у випадку, якщо судом приймається рішення про стягнення боргу, на який нараховується пеня. Враховуючи, що у задоволенні вимог про стягнення пені відмовлено, на день ухвалення рішення воєнний стан не завершено відсутні підстави для подальшого, з дати ухвалення рішення нарахування пені. Позивачем при зверненні до суду, з урахуванням подання заяв про збільшення позовних вимог, було сплачено судовий збір у розмірі 2520 грн. Враховуючи часткове, на 79% задоволення позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2000 грн. Також позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22100 грн. На підтвердження заявлених витрат надано копію договору про надання правничої допомоги у даній справі у суді 1 інстанції, пунктом 1 розділу ІІ якого визначено фіксований розмір гонорару 22 100 грн. Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав їх неспівмірності, ураховуючи критерій складності справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає необхідним зменшити розмір витрат, що підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог до 17459,00 грн.

Outcome: partial