Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

І. Правовідносини сторін. У липні 2025 року [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач), про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовну заяву мотивує тим, що 25 травня 2025 року о 09 год. 10 хв. по вул. Іванівська-Європейська у м. Прилуки [PERSON] , керуючи автомобілем Daewo Matiz з номерним знаком [NUMBER] , поліс ОСЦПВВНТЗ №225058427, виданий АТ "СГ "ТАС" та рухаючись по вул. Іванівська при виїзді на нерегульоване перехрестя на вулицю Європейська не надала переваги у русі автомобілю Toyota Proace Verso з номерним знаком [NUMBER] , поліс ОСЦПВВНТЗ №EP-226656153, виданий ПАТ «Страхова компанія «УСГ» яким керував позивач, чим порушила вимоги пункту 16.11 ПДР. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Працівники поліції у зв`язку з ДТП склали адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП стосовно [PERSON] Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, 17.06.2025 року була винесена постанова по справі №742/2925/25 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, якою суд визнав [PERSON] винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП автомобіль Daewo Matiz з номерним знаком [NUMBER] був застрахований в АТ "СГ "ТАС". Таким чином, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 406 573,06 грн майнової шкоди, 40 000,00 грн моральної шкоди, а також судові витрати, понесені на сплату судового збору та правничу допомогу адвоката. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 листопада 2025 призначено справу до судового розгляду по суті на 04.02.2026. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник Позивача адвокат Карпенко В.К. у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Представник відповідача адвокат Жайворонко І.В. у судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через систему «Електронний суд». За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Відтак, суд 04.02.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 25 травня 2025 року о 09 год. 10 хв. по вул. Іванівська-Європейська у м. Прилуки [PERSON] , керуючи автомобілем Daewo Matiz з номерним знаком [NUMBER] , поліс ОСЦПВВНТЗ №225058427, виданий АТ "СГ "ТАС" та рухаючись по вул. Іванівська при виїзді на нерегульоване перехрестя на вулицю Європейська не надала переваги у русі автомобілю Toyota Proace Verso з номерним знаком [NUMBER] , поліс ОСЦПВВНТЗ №EP-226656153, виданий ПАТ «Страхова компанія «УСГ» яким керував позивач, чим порушила вимоги пункту 16.11 ПДР (а.с. 28). Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.06.2025 року [PERSON] визнано винною у чиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 13). Згідно з висновком експерта № 046/25 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля Toyota Proace Verso, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 04 липня 2025 року, вартість відновлювального ремонту відповідно до технологічних вимог заводу-виробника автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 25.05.2025 року, станом на дату дослідження 20.06.2025 року, становить 490 586,72 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Toyota Proace Verso, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП від 25.05.2025 року, станом на дату дослідження 20.06.2025 року, становить 490 589,72 грн. Розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля Toyota Proace Verso, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату ДТП 25.05.2025 року, становить 563 323,06 грн. (а.с. 14-25). 17.07.2025 ПАТ «СК «УСГ» на картку [NUMBER] було виплачено 156 750 грн з призначеннм планету : « Страх. Відшк. ЕР-26656153в22.01.25 стр.акт ОСЦВ-7363 в 17.07.25» (а.с. 9). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1066 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, виходячи з цих положень закону правовими підставами для відшкодування шкоди є неправомірні та винні дії, рішення чи бездіяльність особи, яка завдала шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (п. 69 ст. 1 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ст.. 980 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 89 Закону України «Про страхування» страхування здійснюється на підставі договору страхування, який укладається відповідно до загальних умов страхового продукту, якщо інше не визначено законодавством України. Страховик за договором страхування зобов`язаний: 1) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором або законом строк; 2) у разі настання страхового випадку відшкодувати витрати, понесені страхувальником для запобігання настанню страхового випадку та зменшення наслідків страхового випадку, якщо це передбачено умовами договору страхування; 3) забезпечувати збереження інформації, що становить таємницю страхування, з урахуванням вимог цього Закону. Відповідно до ст. 94 Закону України «Про страхування» страхова сума може бути встановлена за окремим об`єктом страхування, страховим випадком, групою страхових випадків, договором страхування в цілому. Розмір страхової суми визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником або відповідно до законодавства під час укладення договору страхування або внесення змін до такого договору. У договорі страхування в межах страхової суми можуть визначатися ліміти відповідальності страховика за окремим об`єктом страхування, страховим ризиком або страховим випадком, групою страхових ризиків та/або страхових випадків тощо. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах дійсної вартості майна за цінами і тарифами, що діють на день укладення договору страхування або внесення змін до такого договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом. Договором страхування може передбачатися франшиза, яка може бути умовною та безумовною. У разі зазначення в договорі страхування умовної франшизи страховик не відшкодовує частину збитку, яка не перевищує розмір франшизи, але відшкодовує збитки в повному обсязі, якщо збиток перевищує розмір франшизи. У разі зазначення в договорі страхування безумовної франшизи страховик вираховує розмір франшизи при здійсненні страхової виплати за кожним страховим випадком. Одним з видів страхування є обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961, в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі ст. 9 Закону № 1961 страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону №1961). Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). VІ. Висновки суду. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.05.2025 року з вини [PERSON] , факт якої та її вина встановлені постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.06.2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, власнику автомобіля Toyota Proace Verso, реєстраційний номер [NUMBER] , завдано матеріальної шкоди у розмірі 563 323,06 грн, при цьому виплачене страхове відшкодування у сумі 156 750 грн не покриває повного розміру завданих збитків, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 1194 Цивільного кодексу України підлягає відшкодуванню різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на момент ДТП, його залишковою вартістю після ДТП та сумою отриманого страхового відшкодування. Наведене обґрунтування узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, у відповідності до приписів якої відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. На підставі викладеного, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою, а позовні вимоги позивача, у частині стягнення матеріальної шкоди, підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 40 000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти,заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України). Позивач обґрунтовує вимоги про стягнення моральної шкоди тим, що внаслідок ДТП він зазнав фізичного болю та значних душевних страждань. Під час ДТП позивачу були завдані тілесні ушкодження, які спричинили фізичний біль, а також сильні психоемоційні переживання, пов`язані з загрозою його життю та здоров`ю, а також життю і здоров`ю рідних, які перебували в автомобілі. Протиправні дії відповідача та пошкодження нового автомобіля Toyota Proace Verso, реєстраційний номер [NUMBER] , призвели до порушення звичного способу життя позивача, розладу сну, тривалого психоемоційного напруження та необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення порушених прав. Тривала відсутність можливості користування автомобілем спричинила істотні незручності, втрату можливості реалізовувати звичні життєві потреби та додаткові моральні втрати. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При цьому, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту завдання йому моральної шкоди, не довів в чому саме вони полягали, та яких втрат він зазнав внаслідок неправомірних дій щодо нього з боку [PERSON] . Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходить з того, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди. VІ. Розподіл судових витрат. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 3 572,58 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково (406 573,00 / 446 573,06 = 0,9104), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі (3 572,58 ? 0,9104) = 3 252,59 грн відповідно до обсягу задоволення позовних вимог. VІІ. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. ч. 1 - 6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У частинах першій, другій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 137 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18. Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial