Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] у жовтні 2021 року звернулися до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Господар» Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Відповідачка [PERSON] не погодилася з позовними вимогами та звернулася до суду з зустрічним позовом до позивачів [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка [PERSON] , представник позивачки [PERSON] позовні вимоги, з підстав викладених у позові, підтримали та просили суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачів [PERSON] , [PERSON] компенсацію за заподіяну матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири [ADDRESS] в сумі 12 522 грн., яка включає в себе вартість виконання ремонтно-відновлювальних робіт по пошкодженню оздоблення квартири; моральну шкоду в сумі 150 000 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн. та понесені позивачами судові витрати. У задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Матросова Є.О. в судовому засіданні просили суд у задоволенні позову позивачів [PERSON] , [PERSON] відмовити, оскільки будь-якої провини відповідачки у залитті квартири позивачів не має, причини залиття кватири позивачів зумовлені особливостями будівлі будинку (дах житлового будинку не обладнаний організованим водостоком) та є відповідальністю Комунального підприємства «Керуюча компанія «Господар» Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Зустріну позовну заяву підтримують та просять суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн. Судові витрати з розгляду зустрічної позовної заяви покласти на позивачів [PERSON] , [PERSON] . Т.в.о. директора Комунального підприємства «Керуюча компанія «Господар» Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області надала суду заяву про слухання справи за відсутності представника підприємства та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов наступного висновку. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 2004 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] (том №1 а.с. 13). У листопаді 2012 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу взяла прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (том №1 а.с. 45). Власницею квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло серія [NUMBER] від 09 січня 2008 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 21691259 та (том №1 а.с. 93, 94, 17). Квартира [ADDRESS] розміщена над квартирою [ADDRESS] . Позивачі зазначають, що напротязі останніх років їх квартиру [ADDRESS] дуже сильно заливає водою кожного разу під час дощу. Вода потрапляє у їх кватиру з квартири верхнього поверху №117, яка належить відповідачці. Внаслідок негерметичності балконних дверей квартири [ADDRESS] вода потрапляє у квартиру [ADDRESS] та затоплює її. Як на підтвердження своїх доводів посилаються на Акт №58 від 12 вересня 2019 року Комунального підприємства «Господар» Партизанської сільської ради» (дата звернення до суду 22 жовтня 2021 року), яким встановлено, що 16 жовтня 2019 року при візуальному обстеженні квартири [ADDRESS] виявлено, що під час дощу з балкону квартири [ADDRESS] проходить затікання води в приміщення квартири [ADDRESS] , що призводить до сирості і цвітіння грибка у квартирі [ADDRESS] (том №1 а.с. 18) Також позивачі посилаються на Акт обстеження квартири [ADDRESS] від 18 серпня 2021 року Комунального підприємства «Господар» Партизанської сільської ради», згідно з яким при обстеженні комісією квартири у будинку [ADDRESS] виявлено, що вказана квартира затоплюється під час дощу з балкону квартири [ADDRESS] . Від затоплення у квартирі [ADDRESS] пошкоджена стеля та електропроводка, місцями відпали шпалери, що призводить до сирості та цвітіння грибка (том №1 а.с. 19). Суд враховує той факт, що при складанні вказаних вище Актів, на які посилаються позивачі (Акт №58 від 12 вересня 2019 року Комунального підприємства «Господар» Партизанської сільської ради» та Акт обстеження квартири [ADDRESS] від 18 серпня 2021 року Комунального підприємства «Господар» Партизанської сільської ради») не було перевірено квартиру [ADDRESS] , з якої відповідно до вказаних Актів проходить затікання дощу у квартиру позивачів [ADDRESS] , аби перевірити факти вказані в Актах. При складанні вказаних Актів не була присутня власниця квартири [ADDRESS] , вказана квартира взагалі обстежена не була. Разом з тим, відповідно до Акту №1 від 12 січня 2022 року Комунального підприємства «Господар» Партизанської сільської ради» при обстеженні квартири [ADDRESS] встановлено, що у кватирі ніхто не проживає, квартира не опалюється, водою та каналізацією ніхто не користується, слідів затікання з даху та мереж водопостачання та водовідведення не виявлено, мокрих п`ятен не має. Квартира [ADDRESS] не опалюється (том №1 а.с. 67). Висновком за результатами обстеження будівельних конструкцій квартири [ADDRESS] від 21 лютого 2022 року встановлено, що під час технічного обстеження будівельних конструкцій квартири [ADDRESS] виявлено дефекти та пошкодження будівельних конструкцій, викликані протіканням через пошкодження покрівлі: сліди протікань покрівлі над сходовою клітиною, на стінах сходової клітини; сліди протікань покрівлі над кімнатою квартири [ADDRESS] на внутрішній поверхні зовнішньої стіни; сліди протікань покрівлі над кухнею квартири [ADDRESS] на внутрішній поверхні зовнішньої стіни; сліди зволоження фасаду над віконним блоком під плитою даху над балконом квартири [ADDRESS] ; покрівельний килим на даху будинку [ADDRESS] без пошкоджень; залишки води та бруду на деформованій металевій покрівлі плити даху над балконом квартири [ADDRESS] ; похилий дах житлового будинку не обладнаний організованим водостоком. Під час обстеження виявлені сліди протікань покрівлі, які мали місце у попередній до обстеження період. На момент проведення обстеження на даху в наявності покрівельний килим без пошкоджень, що свідчить про нещодавно виконаний ремонт покрівлі. Під час ремонту даху будинку [ADDRESS] не був влаштований організований водосток, який має забезпечити захист фасаду будинку від опадів, що потрапляють на дах. Дах над балконом квартири [ADDRESS] деформований і не забезпечує ефективне відведення опадів. Відповідно до виявлених дефектів, пошкоджень та конструктивних особливостей будинку [ADDRESS] рекомендовано: облаштувати організований водосток з покрівлі будинку [ADDRESS] відповідно до вимог п. 5.13 та 10.1 ДБН для захисту фасадів від опадів; виконати скатний дах над плитою даху та над балконом квартири [ADDRESS] , наприклад типом даху над сусіднім під`їздом будинку [ADDRESS] . Дах над житловим будинком [ADDRESS] , плита даху над балконом, балкон квартири належать до несуче-огоджувальних конструкцій будинку (том №1 а.с. 116-134). Аналізуючи викладене вище, встановлено, що в даному конкретному випадку затікання води до квартири [ADDRESS] не є виною власника квартири [ADDRESS] , як зазначають позивачі у своєму позові, а викликано особливостями будівлі будинку (дах житлового будинку не обладнаний організованим водостоком). В свою чергу будинок [ADDRESS] знаходиться на утриманні Комунального підприємства «Керуюча компанія «Житловик», на яку покладено обов`язки щодо утримання майна, перекриття даху, стелі, місця загального користування та реагування на ліквідації аварійних випадків. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд має право за клопотанням позивача залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Залучення особи чи органу у якості співвідповідача та заміна первісного відповідача належним відповідачем здійснюється лише за згодою позивачів у справі. Однак, позивачі не скористалися своїм правом, вважають що саме дії відповідачки є причиною поганого технічного стану їх квартири. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. За клопотанням представника відповідачки [PERSON] адвоката Матросової Є.О. Ухвалою суду від 23 березня 2022 року залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Житловик» Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. При цьому позовних вимог до Комунального підприємства «Керуюча компанія «Житловик» позивачі не пред`явили, клопотань про залучення його до участі у справі як співвідповідача не заявляли, незважаючи на вжиття судом всіх можливих процесуальних заходів сприяння позивачам у реалізації їх процесуальних прав. Лише при належному складі учасників справи судом встановлюються обставини справи та досліджується й вирішується спір по суті. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Беручи до уваги висновок суду про відмову у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , судові витрати покладаються на позивачів. Стосовно вимог зустрічної позовної заяви суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. (ст. 3 ЦПК України) Як передбачено ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ст. 15 та 16 ЦПК України кожна має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп роз`яснено, що частину першу статті 55 Конституції України потрібно розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод. Як зазначено вище, відповідачка має у власності квартиру квартири [ADDRESS] , позивачі є власниками квартири [ADDRESS] поверхом нижче. З зустрічного позову вбачається, що відповідачка працює у Балівському ліцеї Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області є вчителем математики та має відповідний авторитет як вчитель. Відповідачка зазначає, що позивачі є конфліктними людьми і постійно звинувачують її у залитті квартири [ADDRESS] , при цьому доводи про те, що залиття квартири позивачів здійснюється не з вини відповідачки, а зумовлені особливостями конструкції будинку, на протязі більше п`яти років ігноруються позивачами. Внаслідок систематичних необґрунтованих звинувачень позивачів на протягі більше п`яти років їй спричинено моральну шкоду, що вплинуло на стан її здоров`я та призвело до моральних страждань. Так позивачі у присутності сторонніх людей, колег по роботі та учнів Балівського ліцею Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на високих тонах кричать на відповідачку, принижують її, зазначені обставини підтверджуються зокрема Талоном-повідомленням Єдиного обліку №18122, згідно з яким 04 листопада 2019 року (за два роки до звернення позивачів до суду з позовом про відшкодування шкоди) у приміщення Балівського ліцею Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області з`явилися дві жінки та влаштували розбірки та побутовому підґрунті з вчителем математики. На зауваження не реагували, у зв`язку з чим були викликані працівники поліції. Таким чином, тривалий час, ще задовго до подачі позивачами позову до суду, існував конфлікт між сторонами, що свідчить про моральні переживання відповідачки протягом тривалого часу. Надалі позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що додатково змусило відповідачку виправдовуватись перед судом, хоча будь-якої вини відповідачки у ситуації, що склалася з квартирою позивачів не має, що встановлено судом і стало підставою для відмови у задоволенні позову позивачів про відшкодування з відповідачки матеріальної та моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права свободи честь і гідність інших людей. Частиною 4 статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Оскільки джерелом завдання моральної шкоди є безпідставні звинувачення на адресу відповідачки протягом більше ніж 5 років, та звернення до суду позивачів з безпідставним позовом, то й обов`язок відшкодування шкоди лягає саме на позивачів. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачене статтею 23 Цивільного кодексу України, що визначає моральну шкоду як таку, що полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди» -розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Вказані вище обставини спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для відповідачки, моральну шкоду, завдану позивачами відповідачка оцінює у розмірі 100.000 грн. Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенцій, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала шкоди, з також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою. Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, згідно з пунктом 5 цієї Постанови до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Так, згідно ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст. 23 Цивільного Кодексу України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч.1 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 Цивільного Кодексу України). Частиною 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд враховує, що емоційний стан не може бути грошовим еквівалентом будь-якої суми і жодний розмір грошових коштів не замінить втраченого життєвого балансу, однак приходить до висновку про наявність у відповідачки на протязі тривалого періоду часу моральних переживань, що негативно сказались на її моральному стані. Але якщо говорити про необхідність розрахунку моральної шкоди, яка може бути відшкодована виключно в грошовій формі,

Outcome: partial