Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором (оферти) № 28.06.2025-100001284 від 28.06.2025 року в сумі 24 240,00 грн., з яких 8 000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 10 640,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 400,00 грн комісія за надання кредиту; 1 200,00 грн. додаткова комісія за обслугоування кредитної заборгованості; 4 000,00 грн неустойка; 2 422,40 грн. - судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] було укладено кредитний договір з ТОВ «Споживчий центр», однак відповідачем належним чином взяті на себе зобов`язання, які визначені вказаним кредитним договором, не виконуються, що є підставою для стягнення заборгованості. У судове засідання представник позивача не з`явився, згідно матеріалів позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення йому смс-повідомлення про виклик в судове засідання на номер телефону, зазначений у позовній заяві, яке ним було отримано, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 року вказана справа передана на розгляд судді Бедьо В.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.12.2025 року відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферти) № 28.06.2025-100001284, за умовами якого товариство зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 8000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього. Строк позики 168 днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі Дисконтний період), а саме до 12.12.2025 р. Процентна ставка стандартна у розмірі 1% за один день користування кредитом. Комісія від суми Кредиту 5% від суми кредиту. Неустойка: 120 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Указаний договір підписано сторонами з використанням електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора E249. Будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит та нараховані проценти у строк, передбачений умовами договору, матеріали справи не містять Оцінка Суду. Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Специфіка спірних правовідносин свідчить, що для правильного вирішення спору необхідно дати відповідь на такі ключові питання: 1) Чи було укладено договір з відповідачем? 2) Чи були надані відповідачу кредитні кошти? 3) Чи наявні підстави для стягнення заборгованості і якщо так, то в якому розмірі? Відповідаючи на вказані питання у справі, суд звертає увагу на наступне. Згідно із матеріалами справи відповідач підписав кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України (даліЦК) передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК). Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20)), яка враховується Судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). З позовної заяви вбачається факт укладання 28.06.2025 р. [PERSON] кредитного договору з ТОВ «Споживчий центр». Наведене підтверджує укладення кредитного договору і виникнення зобов`язань між сторонами. Отримання коштів відповідачем в розмірі 8000,00 грн. підтверджується доказами, наданими позивачем, кошти за Кредитним договором було переведено на картковий рахунок чотири останні цифри якого 4190 які суд приймає до уваги. Зазначені обставини [PERSON] в порушення статей 12, 81 ЦПК не спростував. Згідно зі статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк. Банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. Тобто, позивач не має доступу до виписки з банківської картки відповідачки та не може такий отримати, оскільки така виписка становить банківську таємницю захищену законодавством. Так, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2025 у справі №753/16762/15-ц, касаційний суд виснував, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. В даному випадку, факт видачі кредитних коштів підтверджується фактом укладення Кредитного договору, а також факт користування відповідачкою такими, оскільки за кредитним договором № 28.06.2025-100001284 від 28.06.2025 відповідачці було надано 8000,00 гривень у користування, однак як слідує з розрахунку заборгованості по даному договору, то заборгованість становить суму 24240,00 гривень, яка складається з: 8000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 10640,00 грн. - гривень сума заборгованості за процентами, 4000,00 грн неустойка. Доказів погашення заборгованості за кредитним договором № 28.06.2025-100001284 кредитору відповідач не надав. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами, комісією, додатковою комісією та неустойку. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. За умовами Кредитного договору № 28.06.2025-100001284 від 28.06.2025 року, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] . Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника в розмірі 8 000,00 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача за Кредитним договором № 28.06.2025-100001284 від 28.06.2025 року підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 8000,00 грн., проценти в сумі 10640,00 грн., 400,00 грн комісія з наданням кредиту, 1200,00 грн додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 4000,00 грн неустойка. Так, зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст. ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved