Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

В листопаді 2025 року позивач звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість в загальному розмірі 30000, 00 гривень та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.01.2024 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] укладено договір №4347513 про надання споживчого кредиту. Правочин укладено в електронній формі. На підставі даного договору кредитодавець надав відповідачці кошти шляхом їх зарахування на платіжну картку вказану відповідачкою в сумі 3 000, 00 гривень. Періодичність платежів зі сплати процентів - 30 днів. Строк кредиту - 360 днів. Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала. 23.09.2024 ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" на підставі договору факторингу №23/09/2024, відступило право грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 22275,00 гривень. Оскільки, на момент укладення договору факторингу строк дії договору № 4347513 не закінчився, товариство донараховувало відсотки за користування кредитними коштами за 123 календарних дні, то позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 30000, 00 гривень. Крім того просить суд стягнути інфляційні втрати та 3 % річних починаючи з дати набрання рішенням законної сили. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 05.01.2026 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідачки та для витребування доказів. 05.02.2026 судове засідання відкладено для ухвалення та проголошення рішення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надав. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подала. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2024 між ТОВ "ЛІНЕУРА" та [PERSON] укладено договір №4347513 про надання коштів на умовах споживчого кредитування. Відповідно до даного договору та паспорту споживчого кредиту кредитодавець надав позичальниці [PERSON] кредитні кошти в розмірі 3 000, 00 гривень строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, знижена процентна ставка становить 0,01% вдень та застосовується, якщо клієнт до 29.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за цією датою, сплатить кошти в сумі не менше першого платежу. Для підписання договору №4347513 від 31.01.2024 [PERSON] було використано електронний підпис з одноразовим ідентифікатором "80128" відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. ТОВ "ЛІНЕУРА" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі шляхом успішного перерахування коштів на платіжну картку клієнта в сумі 3 000, 00 гривень, маска картки [NUMBER] , номер транзакції iPay - 338121954, що підтверджується інформацією, наданою ТОВ "УПР" за вих №1088-0310 від 03.10.2024. 31.01.2024 на картковий рахунок платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було зараховано грошові кошти у сумі 3000,00 гривень, що підтверджується наданою на запит суду інформацією АТ "Універсал Банк" від 03.02.2026 № БТ/Е-3573. 23.09.2024 між ТОВ "ЛІНЕУРА" та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №23/09/2024, згідно якого товариство отримало право грошової вимоги за кредитним договором №4347513 від 31.01.2024, боржник - [PERSON] , сума заборгованості - 22275, 00 гривень. Повідомлення про відступлення права грошової вимоги було надіслано на зазначений в договорі номер мобільного телефону [NUMBER] 24.09.2024. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Матеріалами справи підтверджено укладення відповідачкою, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, договору №4347513 від 31.01.2024 з ТОВ "ЛІНЕУРА" на умовах визначених кредитодавцем. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором ТОВ "ЛІНЕУРА" виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором. Згідно з наданим розрахунком заборгованість [PERSON] становить 30000, 00 гривень, яка складається з: 3 000,00 гривень - тіло кредиту, 17775, 00 - нараховані відсотки первісним кредитором; 9225,00 гривень - нараховані проценти позивачем за період з 24.09.2024 по 24.01.2025). Розрахунок заборгованості є чітким та зрозумілим, містить усю необхідну інформацію щодо періоду виникнення боргу та його розміру. Відповідачкою [PERSON] відповідно до статті 81 ЦПК України будь-яких заперечень на позовні вимоги станом на час розгляду справи не подано, як і не подано доказів, що свідчать про неправильність представлених позивачем розрахунків суми кредитної заборгованості, що нарахована згідно умов укладеного договору. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачка взятих на себе зобов`язань у строки, передбачені кредитним договором, належним чином не виконала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» у частині стягнення з відповідачки на його користь заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку частини 10 та частини 11 статті 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні витрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 10 та частини 11 статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при прийнятті рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. У той же час, згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). В Україні воєнний стан, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ХІ, введений із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та неодноразово продовжено, станом на даний час воєнний стан триває. Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», що кореспондується із положенням п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6, суд не вправі зобов`язувати державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Враховуючи викладене, оскільки суд не наділений правом ухвалення рішення суду на майбутнє та правом на зобов`язання виконавчих органів на вчинення виконавчих дій, - не підлягає задоволенню вимога позивача про надання вказівки/роз`яснення органу примусового виконання рішення суду на подальше нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, приймаючи до уваги, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати.

Outcome: partial