Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Директор ТОВ «ФК «ЕЙС» Поляков О. 17 жовтня 2025 року звернувся до Миронівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 червня 2024 року № 00-9830098 в розмірі 18696,60 грн. Позов обґрунтовано тим, що в порушення умов кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань за ним, не сплатив 8970,00 гривень заборгованості за тілом кредиту та 9726,60 копійок заборгованості за відсотками від тіла кредиту, у зв`язку із чим на підставі ст. ст. 509, 526, 530, 536, 610, 611, 625, 626, 1050, 1055 Цивільного кодексу України просив суд захистити інтереси позивача. Як вбачається з поштової довідки ф. 20, відповідачу поштовий лист не вручено під час доставки за закінченням терміну зберігання, копію позовної заяви позивачем було надіслано 10 жовтня 2025 року, проте в супереч вимог ст. 178 ЦПК України та пункту 4 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження по справі відзиву на позов не надіслав, доказів, які спростовують доводи позивача про існування кредитної заборгованості не надав. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Під час розгляду справи судом встановлено, що 24 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-9830098 на суму 8970,00 грн. Для отримання кредиту відповідач зареєструвався на сайті Кредитодавця та отримав доступ до Особистого кабінету. У процесі реєстрації він пройшов процедуру ідентифікації та вертифікації, дотримуючись підказок відповідного сайту Кредитодавця. Після цього Відповідач ознайомився з чинною редакцією Правил надання коштів у позику, заповнив свої персональні ідентифікаційні дані, визначені як обов`язкові, та вказав суму коштів, яку бажає отримати. Відповідач приєднався до умов Кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 1007, що відповідно до вимог законодавства визначається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акценту Позичальником, Кредитодавцем на Кредитний договір накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою позначкою часу. Зазначений порядок підтверджується положеннями Кредитного договору та Довідкою про ідентифікацію. На виконання умов Кредитного договору, 24 червня 2024 року Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛАТЕЖІОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв позицію Кредитодавця. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з відміткою та додатком до нього. 20 січня 2025 року між Первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Таким чином, відповідно до Реєстру Боржників №б/н від 20 січня 2025 року до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі, до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Оскільки Реєстр Боржників №б/н від 20 січня 2025 до Договору Факторингу 1 містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, надано Витяг з Реєстру Боржників, що містить лише дані Відповідача. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року при відкритті провадження у справі було витребувано в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» інформацію. На виконання вищевказаної ухвали АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» надійшла відповідь про надання інформації, з якої вбачається, що на банківську карту № [NUMBER] , емітованої на ім`я [PERSON] , зарахування коштів на картковий рахунок маска картки [NUMBER] у період з 24 червня 2024 року по 29 червня 2024 року у сумі 7800,00 грн. не було. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 77 ЦРК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, вбачається, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 (далі - Положення), передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно п. 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Отже, належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором може бути виписка з клієнтського рахунку. З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, вбачається, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, матеріали справи містять докази того, що відповідачу [PERSON] зарахувань коштів на картковий рахунок [NUMBER] у період з період з 24 червня 2024 року по 29 червня 2024 року у сумі 7800,00 грн. не було. Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ТОВ «МАКС КРЕДИТ» умов договору № 00-9830098 від 24 червня 2024 щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок саме відповідача як позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу, а доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відхиляються судом. На підставі викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed