Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 124364 від 18.05.2020 у розмірі 5200,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 1000,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 4200,00 гривень. Крім цього, позивач просить стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 гривень та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладений кредитний договір № 124364 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до умов договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 1000,00 гривень, дата надання кредиту: 18.05.2020, строк кредиту: 30 днів, валюта кредиту: UAH, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. 28.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 5200,00 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1000,00 гривень; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 4200,00 гривень. Матеріали цивільної справи надійшли на адресу суду на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 25.07.2025 про передачу матеріалів цивільної справи на розгляд за підсудністю. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.09.2025 відкрите провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 19.11.2025. 18.11.2025 до Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача Пархомчука С.В. надійшла заява про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій заявник просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 гривень. У зазначеній заяві, зокрема, заявник зазначив про відсутність заперечень проти ухвалення судом заочного рішення у справі. У судове засідання 19.11.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотання та заяви не подавали. Розгляд справи відкладено на 29.01.2026 у зв`язку з неявкою сторін у справі. У судове засідання 29.01.2026 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотання та заяви не подавали. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судовий розгляд, однак відповідач до суду не з`являлась, про причини неявки до суду не повідомляла, не подала відзив, враховуючи відсутність заперечень представника позивача щодо ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідача, повідомленої про дату, час і місце розгляду справи судом належним чином, за правилами заочного розгляду справи та на підставі наявних у справі доказів, згідно з вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судові засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд 29.01.2026 перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 10.02.2026. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1055 ЦК України встановлює вимоги до форми кредитного договору, зокрема кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з п. п. 6, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону України № 675-VIII) (в редакції, чинній на момент укладення договору) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України № 675-VIII). Згідно з ч. ч. 3, 12 ст. 11 Закону України № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч.1 ст. 12 Закону України № 675-VIII). Суд встановив, що 18.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладена індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту № 124364 (далі - договір), згідно з умовами якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 1.2. договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 16.06.2020. Строк дії договору 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта (п. п. 1.3. 1.5. договору). Згідно з п. 1.6. договору невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства https://www.cly.com.ua/. Відповідно до п. 2.2. договору сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором. Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договором визначені п. п. 2.1.- 2.4. договору. Товариство має право вимагати від клієнта повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в повному обсязі, а також виконання всіх інших зобов`язань за цим договором і додатками до нього (пп. 3.1.1. п. 3.1. договору). Згідно з пп. 3.4.2. п. 3.4. договору клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, встановленому договором. Пунктами 4.1., 4.2. договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України та договору. У разі порушення умов договору та додатків до нього, винна сторона відшкодовує іншій стороні всі понесені збитки в повному обсязі, в тому числі витрати на юридичну допомогу для відновлення порушеного права. Упущена вигода відшкодуванню не підлягає. Як вбачається з матеріалів справи, договір № 124364 від 18.05.2020 підписаний відповідачем за допомогою електронного пілпису Kl3931. З наданої позивачем довідки про ідентифікацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» вбачається, підтвердження первісного кредитора, що [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), з яким укладений договір № 124364 від 18.05.2020 ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua/. Одноразовий ідентифікатор: KL3931, дата відправки ідентифікатору позичальнику 18.05.2020, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 380684561354. На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу позивач долучив до матеріалів справи інформаційну довідку вих. № 1852/02 від 25.02.2025, в якій зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті торговця: cly.com.ua, через платіжний сервіс «Platon» була поведена успішна транзакція: тип транзакції видача; номер транзакції 28975-40021-88257; номер замовлення A232914B132943CLY124364T802757; сума 1000,00 гривень; дата та час проведення - 2020-05-18 01:20:03; номер платіжної картки [NUMBER] ; емітент платіжної картки - PRIVAT BANK; опис - видача кредиту #124364. Отже, факт отримання відповідачем від кредитодавця грошових коштів на підставі кредитного договору у сумі 1000,00 гривень підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. 28.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). До матеріалів справи долучена копія витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, з якого вбачається, відступлення права грошової вимоги первісного кредитора до позивача за кредитним договором № 124364 від 18.05.2020, укладеним з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), у розмірі 5200,00 гривень, а саме: 1000,00 гривень заборгованість по тілу кредиту, 4200,00 гривень заборгованість по відсотках. З виписки з особового рахунка за кредитним договором № 124364 вбачається, що за повідомленням Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором 124364 від 18.05.2020 не погашена. Нарахування відсотків, пені, штрафів Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не здійснювало. Розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту складає 1000,00 гривень; за простроченими відсотками в розмірі 4200,00 гривень, всього - 5200,00 гривень. Відповідач не скористалась своїм правом подати відзив на позовну заяву, надати докази на спростування тверджень, наведених у позовній заяві, подати контррозрахунок заборгованості. Досліджені під час розгляду справи докази є належними та допустимими, у своїй сукупності достатніми для висновку про наявність заборгованості відповідача у розмірі 5200,00 гривень, що є підставою для задоволення позовної заяви. Щодо вимог про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10500,00 гривень та витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved