Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

позивачка через свого представника - адвоката Волощука В. В. звернулась в суд з позовом до відповідачки в якому просила визнати дійсним договори купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] з господарсько-побутовими будівлями та спорудами та земельної ділянки з кадастровим номером 3521110100:50:058:0030 площею 0,1 га по [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог покликалась на те, згадані будинок та земельна ділянка належали [PERSON] , відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 20.01.2009 та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЯК № 264859. 20.05.2021 між нею, [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, в яких відповідачка зобов`язалась в строк до 01.09.2021 звернутись до нотаріуса для нотаріального посвідчення договорів. На підтвердження укладених угод [PERSON] власноручно написала розписку щодо отримання коштів за продаж будинку і земельної ділянки. Також відповідачка передала їй оригінали правовстановлюючих документів на підставі актів прийому-передачі. До цього часу відповідачка ігнорує вимоги позивачки щодо нотаріального посвідчення договорів. Тому просить визнати договори дійсними. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про проведення судового розгляду за їх відсутності та незаперечення проти заочного розгляду справи. Відповідачка відзиву не подала. В судове засідання повторно не з`явилась, хоча повідомлялась про дату, час та місце проведення судового розгляду відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на веб сайті судової влади у зв`язку з тим, що судом не встановлено місця її реєстрації (за даними ЄДДР, органу місцевого самоврядування та Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України). Крім того, з метою вжиття всіх заходів для повідомлення відповідачки судом скеровувались судові повістки за адресою її останнього відомого місця проживання ( [ADDRESS] ) та такі були отримані адресатом. Про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи не подавала. За наведених обставин, враховуючи, що представник позивачки, згідно поданої заяви, не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282 ЦПК України та на підставі наявних матеріалів справи ухвалити заочне рішення. Оскільки представник позивачки скористався своїм правом, подавши клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Також судом при зазначенні дати ухвалення судового рішення застосовано висновок ОП ВС викладений у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 в якому вказано, що у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Ухвалою від 05.09.2025 відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.10.2025. 16.10.2025 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Ухвалою від 16.10.2025 відкладено підготовче засідання. 04.12.2025 представником позивача подано заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Ухвалою від 04.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою від 14.01.2026 відкладено судове засідання у зв`язку з неявкою сторони позивача. 11.02.2026 представником позивачки подано заяву про підтримання позовних вимог, проведення судового засідання за його відсутності та незаперечення проти заочного розгляду справи та долучення доказів. Розгляд справи по суті проведено 11.02.2026 за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 20.01.2009, що видане виконавчим комітетом Гайворонської міської ради та зареєстроване за № 4684 в Ульяновському МБТІ 20.01.2009 (а.с. 15), [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 3521110100:50:058:0030 під ним за цією ж адресою, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку ЯК № 264859 (а.с. 16). Відповідно до технічного паспорта від 10.06.2008, що складений Ульяновським КМБТІ, житловий будинок по [ADDRESS] , складається житлового будинку А з погребом б та гаражем Г та до нього належать огорожа № 1, огорожа № 2 та ворота з хвірткою № 3 (а.с. 13-14). 20.05.2021 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки (а.с. 18-21), яким відчужено земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3521110100:50:058:0030 по [ADDRESS] за 27450 грн та договір купівлі житлового будинку (а.с. 23-25), яким відчужено житловий будинок по [ADDRESS] за 109800 грн. Договори укладено в простій письмовій формі, підписані сторонами, нотаріально не засвідчені. Кожен з них містить пункт (3.4 та 3.6) про спільне зобов`язання сторін звернутись до нотаріуса до 01.09.2021 для нотаріального посвідчення договорів. Договори містять додатки - акти прийому передачі, в яких вказано, що [PERSON] передає, а [PERSON] , приймає оригінал технічного паспорту, свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 20.01.2009, ключі від будинку та будинок (а.с. 26) та оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 22). За такими сторони домовились щодо всіх істотних умов договорів. Згідно письмової розписки (а.с. 17) [PERSON] , отримала від [PERSON] , кошти в розмірі 5000 доларів США в рахунок продажу вказаних будинку (4000 доларів США) та земельної ділянки (1000 доларів США). В такій [PERSON] також вказала про свої зобов`язання до 01.09.2021 укласти нотаріально засвідчений договір купівлі-продажу будинку та присадибної ділянки. З наведеного вбачається, що сторонами договори виконані - майно та кошти за нього передані. Однак, відповідачка ні в строк до 01.09.2021, ні в подальшому не виконала взяті на себе зобов`язання щодо нотаріального засвідчення вказаних договорів купівлі - продажу. Так з долученого стороною позивача за клопотанням 11.02.2026, яке суд, з метою більш повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи вважав правильним задоволити, доказу - листа, що скерований цінним листом з описом на останню відому адресу проживання [PERSON] щодо пропозиції 10.02.2026 звернутись до нотаріуса Линюк Н. А. для нотаріального оформлення договорів, не відреагувала. Таким чином суд вважає, що сторона позивача довела факт ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені в ст. 220 ЦК України, згідно з вимогами якої такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 2 вказаної статті ЦК, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частиною 3 статті 640 ЦК України, визначено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Аналізуючи представлені позивачкою докази, суд вважає, що при укладенні угод між сторонами було досягнуто згоди про всі істотні умови договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, на виконання яких позивачкою було сплачено обумовлену суму коштів відповідачці, а відповідачка, відповідно до умов договорів, передала їй ключі від будинку та наявні в неї правовстановлюючі документи, тобто виконали умови договору в частині фактичної передачі майна, оплати за нього та забезпечення до нього вільного доступу. Таким чином, підлягають до задоволення вимоги позивачки в частині визнання договорів купівлі-продажу дійсними. Судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору слід стягнути з відповідачки на користь позивачки на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved