Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що [INFO] у м. Алушта Автономної республіки Крим, померла його мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Старокостянтинівського) району Хмельницької області. Вказує, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , оскільки є її сином. Для прийняття спадщини після смерті матері йому необхідно було подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а також свідоцтво про її смерть. Однак, його мати померла на тимчасово окупованій території, а тому свідоцтво про її смерть було видане окупаційною владою, яке на території України не визнається. Тому, він змушений був у судовому порядку встановлювати факт смерті матері на тимчасово окупованій території. Лише 18 вересня 2025 року такий юридичний факт було встановлено Святошинським районним судом міста Києва, а 15 жовтня 2025 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві було вчинено відповідний актовий запис про смерть [PERSON] та видано свідоцтво про її смерть. Одразу ж після цього, 21 жовтня 2025 року він звернувся до державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак постановою державного нотаріуса від 21 жовтня 2025 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини, визначеного ст.1270 ЦК України. Позивач просить врахувати, що смерть спадкодавиці [PERSON] мала місце на тимчасово окупованій території, через що він змушений був доводити факт смерті матері у суді, що стало підставою пропуску ним строку на прийняття спадщини. Вказані обставини просить визнати поважними причинами пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та визначити йому додатковий строк - два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подачі нотаріусу такої заяви. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2026 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у порядку, визначеному ч.11 ст.128 ЦПК України, до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили, у визначений судом строк відзив не подавали. Третя особа - Перша Київська державна нотаріальна контора, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у відсутності представника, просить вирішити спір згідно чинного законодавства. Заслухавши позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у м. Алушта Автономної республіки Крим, Україна, померла [PERSON] , яка для позивача [PERSON] була матір`ю. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2025 року у справі №759/21313/25 (провадження №2-о/759/730/25), яке набрало законної сили, за заявою [PERSON] встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Малишівка Старокостянтинівського району Хмельницької області, місце смерті [ADDRESS] , яка настала [INFO] . 15 жовтня 2025 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України видано свідоцтво серії [NUMBER] про смерть [PERSON] , яка настала [INFO] . 21 жовтня 2025 року [PERSON] подав до Першої Київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкодавиці [PERSON] нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . У цій заяві [PERSON] вказав, що окрім померлої [PERSON] , її чоловіка [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , інших зареєстрованих спадкоємців першої черги згідно зі ст.1261 ЦК України за адресою: [ADDRESS] немає. На підставі вказаної заяви того ж дня Першою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №989/2025 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Інші спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріуса не звертались. Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори №4987/02-31 від 21 жовтня 2025 року [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлої [INFO] [PERSON] через пропуск ним строку для прийняття спадщини. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження №61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження №61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі №145/148/20 (провадження №61-16153св20). Відповідно до роз`яснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавицею [PERSON] постійно не проживав, а також у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини (з 14 грудня 2024 року по 14 червня 2025 року) не звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі №750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , посилаючись на пропуск цього строку із поважних причин. Зокрема, зазначав, що у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, бо та померла на тимчасово окупованій території. Через цю обставину він вчасно не зміг отримати свідоцтво про смерть матері, а у подальшому, отримавши копію свідоцтва про смерть, яке не визнається державними органами України, змушений був доводити факт смерті матері у суді. Так, вбачається, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] . Спадкодавиця померла на території Автономної республіки Крим, яка з 2014 року є тимчасово окупованою територією. У зв`язку із цим позивачу необхідно було встановити факт смерті матері у судовому порядку на території України. Такий факт [PERSON] зміг встановити лише 18 вересня 2025 року, а після набрання рішенням суду законної сили, одразу ж 15 жовтня 2025 року зареєстрував смерть матері в органах ДРАЦС України та отримав свідоцтво про її смерть, після чого одразу ж 21 жовтня 2025 року звернувся до нотаріуса з питань оформлення спадщини. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у позивача поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, що пов`язанні з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Подібних за змістом висновків дійшов також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2024 року у справі №638/7337/21 (провадження №61-10629св23). Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] терміном у два місяці.

Outcome: approved