Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» в особі його керівника Романенка М.Е. звернулося до Коломацького районного суду Харківської області із позовною заявою, в якій позивач просив суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1307826534997, укладеним між його сторонами 19 березня 2023 року, у розмірі 15248 гривень 50 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 5000 гривень 00 копійок; заборгованості за відсотками у сумі 10248 гривень 50 копійок. Крім того позивач просив суд стягнути із відповідачки судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 гривень 00 копійок. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що 19 березня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладений кредитний договір за №1307826534997 в електронній формі у відповідності із Законом України «Про електронну комерцію», який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису щляхом відтворення одноразового ідентифікатора. Як вказав представник позивача, за умовами вищезазначеного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі, визначеному кредитним договором, на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти і сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, викладених у договорі кредиту, додатках до нього та в Правилах надання грошових коштів у позику, що розміщенні на офіційному веб-сайті Кредитодавця. Крім того позивач вказав, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, надавши позичальнику грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 5000 гривень 00 копійок на банківську картку позичальника, а відповідачка взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за умовами кредитного договору не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 15248 гривень 50 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 5000 гривень 00 копійок; заборгованості за відсотками у сумі 10248 гривень 50 копійок. Також у позові зазначено, що 04 жовтня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладений договір факторингу за №04102023/2, за умовами якогоТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором №1307826534997, укладеним між його сторонами 19 березня 2023 року. І, як запевнив представник позивача, відповідачка отримані в кредит грошові кошти не повернула та не сплатила інших платежів, передбачених умовами кредитного договору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 15248 гривень 50 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 5000 гривень 00 копійок; заборгованості за відсотками у сумі 10248 гривень 50 копійок, що й послугувало підставою для звернення ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до суду із позовом. 15 січня 2026 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні, про що постановлено відповідну ухвалу. Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, водночас у поданій 31 грудня 2025 року позовній заяві, яка зареєстрована за вх. ЕС№2420/01-55/25 (а.с. 1-11), представник позивача просив суд справу розглядати без участі представника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно і належним чином у порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, шляхом надсилання судових повісток до електронного кабінету відповідачки (а.с. 93). Причини неявки відповідачка суду не повідомляла, будь-яких заяв та клопотань від неї не надходило, у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відзиву на позовну заяву не подавала. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Водночас, згідно частини третьої вказаної статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За правилами, визначеними ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки відповідачка своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористалася, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направила, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не подала, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідачки за наявними у справі матеріалами, які містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що всім учасникам судового процесу судом створені належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством України повноважень, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи. У зв`язку із неявкою в с удове засідання всіх учасників справи на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, долучені у якості додатку до позовної заяви, а також витребувані судом докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що 19 березня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» (далі Кредитодавець) і [PERSON] (далі Позичальник) укладений договір про надання фінансового кредиту продукту «СТАРТ» за №1307826534997 (а.с. 33-47). Вказаний кредитний договір укладений між його сторонами в письмовій формі у вигляді електронного документу, і підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису шляхом відтворення одноразового ідентифікатора (S4R8Q7). За умовами договору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» надало відповідачці кредит у розмірі 5000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути кредит і сплатити проценти за користування ним, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та в Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СТАРТ». Пунктами 1.1- 1.7 Договору передбачені основні умови кредитування, а саме: сума кредиту становить 5000 гривень 00 копійок; мета отримання кредиту - споживчі цілі; дата видачі кредиту 19 березня 2023 року; кредит надається строком на 14 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 02 квітня 2023 року (термін платежу). Згідно п. 1.8. Договору позичальник має право ініціювати продовження строку кредитування (пролонгації), установленого договором, на підставі звернення до Кредитодавця в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації споживачем такого права. Таке право реалізується шляхом здійснення погашення відсотків за користування кредитом в будь-який день протягом строку дії Договору та Пільгового періоду і підписання додаткової угоди до договору шляхом введення одноразового ідентифікатора (ОТП паролю), який надсилається Позичальнику смс-повідомленням. Кількість пролонгацій, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. У п. 1.9. Договору викладено умову, що за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти (тип процентної ставки фіксована), які нараховуються з дня видачі кредитних коштів по день погашення кредиту за відсотковою ставкою, що встановлюється в наступному порядку: період строку дії Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 619,27 процентів річних, що становить 1,692 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення строку дії Договору без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.10 Договору, умови щодо нарахування процентів за індивідуальною процентною ставкою за весь строк дії Договору не застосовуються (скасовуються) з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовується правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 728,34 процентів річних, що становить 1,99 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, з огляду на що позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та/або індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом. Згідно п. 1.14.1. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту, що вказана в п.1.3. Договору, за умови застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою, складає 6184 гривні 40 копійок і включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 1184 гривні 40 копійок і суму кредиту у розмірі 5000 гривень 00 копійок, орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики НБУ, складає 619,27 процентів річних. Пунктом 2.1.1.5. Договору передбачено, що Кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого, Кредитодавець в будь-який час, в тому числі після закінчення строку дії Договору, має право відступити право вимоги до позичальника будь-якій третій особі. Згідно п. 4.2.3. Договору кредит надається шляхом перерахування суми кредиту на банківський рахунок Клієнта, за реквізитами платіжної картки, вказаної Клієнтом у особистому кабінеті, що відбувається до 3 банківських днів з моменту укладання Електронного договору. Пунктом 5.1. Договору визначено, що невід`ємною частиною цього Договору є Правила та паспорт споживчого кредиту. Уклавши цей Договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується з Правилами і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця: dodam.com.ua. Як вбачається із додатку №3 до кредитного договору №1307826534997 від 19 березня 2023 року «Графік платежів», який є невід`ємною частиною кредитного договору, сторонами узгоджений графік платежів за кредитом і в ньому міститься розрахунок заборгованості ( в тому числі суми кредиту і процентів) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати процентів) (а.с. 45-46), зокрема: 1) дата видачі кредиту - 19 березня 2023 року; 2) дата платежу 02 квітня 2023 року; 3) кількість днів у розрахунковому періоді 14 днів; 4) чиста сума кредиту 5000 гривень 00 копійок; 5) сума платежу за розрахунковий період 6184 гривні 40 копійок; 6) погашення суми кредиту 5000 гривень 00 копійок; 7) проценти за користування кредитом 1184 гривні 40 копійок; 8) реальна річна процентна ставка 25433,57%; 9) загальна вартість кредиту 6184 гривні 40 копійок. Вказаний графік платежів за договором про надання фінансового кредиту продукту «СТАРТ» за №1307826534997 від 19 березня 2023 року підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису шляхом відтворення одноразового ідентифікатора (S4R8Q7). Також відповідачкою [PERSON] за допомогою електронного підпису шляхом відтворення одноразового ідентифікатора (S4R8Q7) підписано згоду на взаємодію з третіми особами при врегулюванні проблемної заборгованості, яка є додатком №2 до кредитного договору (а.с. 47). Анкета-заява на отримання кредиту від 19 березня 2023 року, яка підписана відповідачкою за допомогою електронного підпису шляхом відтворення одноразового ідентифікатора (S4R8Q7), містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачкою [PERSON] у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» на умовах, викладених в кредитному договорі №1307826534997 від 19 березня 2023 року, а також нею підтверджується укладання кредитного договору його сторонами в електронній формі, а також належність відповідачці банківської картки для зарахування кредитних коштів за № [NUMBER] (а.с. 29). Із паспорта договору про надання фінансового кредиту продукту «СТАРТ» за №1307826534997 від 19 березня 2023 року (а.с. 30-32), вбачається, що в ньому визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача: тип кредиту, сума/ліміт кредиту, строк кредитування, мета отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту; інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; процентна ставка; тип процентної ставки; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту та інше. 19 березня 2023 року о 13 годині 57 хвилині на електронну пошту [PERSON] направлено унікальний одноразовий ідентифікатор (S4R8Q7) для підписання Кредитного договору та додатків до нього, що підтверджується відповідною довідкою про ідентифікацію, складеною ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» ( а.с. 23). З огляду на вищевказані обставини суд вважає, що наданими позивачем доказами повністю підтверджено особисте підписання [PERSON] кредитного договору в електронному вигляді. Враховуючи вищевикладене, договір №1307826534997 є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України, а також ст.1054 ЦК України, ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», позаяк позичальниця була ознайомлена з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Як вбачається із інформації, наданої ТОВ "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН", датованої 09 жовтня 2023 року за вих. №1742/10, 19 березня 2023 року о 16 годині 03 хвилині 39 секунді за допомогою платіжного сервісу «Platon» на картковий рахунок [PERSON] за № [NUMBER] перераховані грошові кошти в сумі 5000 гривень 00 копійок згідно кредитного договору №1307826534997 (а.с. 56). 04 жовтня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладений договір факторингу за №04102023/2, за умовами якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» за плату відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні йому права вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прийняло належні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах боржників (а.с. 14, 48-54). Як вбачається із витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №04102023/2 від 04 жовтня 2023 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1307826534997 на загальну суму 15248 гривень 50 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 5000 гривень 00 копійок; заборгованості за відсотками у сумі 10248 гривень 50 копійок (а.с. 18). 12 жовтня 2023 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перераховано ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» оплату у сумі 274867 гривень 25 копійок згідно договору факторингу за №04102023/2 від 04 жовтня 2023 року, що підтверджується копією відповідної платіжної інструкції за 4855 (а.с. 59). Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1307826534997. Про набуття прав нового кредитора позивач повідомив відповідачку шляхом направлення на її поштову адресу відповідної досудової вимоги за вих.№ 3377612266- АВ від 15 серпня 2025 року (а.с. 60-61). Із розрахунку заборгованості за кредитом, наданими ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ», вбачається, що [PERSON] своєчасно не сплачувала кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом і відсотками, внаслідок чого станом на 04 жовтня 2023 року у неї виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 15248 гривень 50 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом у сум і 5000 гривень 00 копійок; заборгованості за відсотками у сумі 10248 гривень 50 копійок (а.с. 19-21). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За правилами, визначеними ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплене визначення, згідно якого електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (п.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Приписами, закріпленими у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет - магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07 жовтня 2020 року. Проте, у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В ч.1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності з абз. 2 ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно положень, закріплених у ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За правилами, визначеними ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). А в ч. 2 ст. 1054 ЦК України закріплене правило, згідно якого до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як з`ясовано судом, договір про надання фінансового кредиту продукту «СТАРТ» за №1307826534997 від 19 березня 2023 року укладений між його сторонами в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно із вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію", і підписаний особисто відповідачкою [PERSON] за допомогою електронного підпису шляхом відтворення одноразового ідентифікатора, в ньому викладено інформацію про тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, порядок пролонгації строку кредитування, процентну ставку, платежі за додаткові та супутні послуги, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, реальну річну процентну ставку, а тому відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування. Підписавши кредитний договір, позичальниця згідно ст.ст. 3 та 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. Суд констатує, що правочин, укладений між його сторонами, відповідно до ст. 204 ЦК України є правомірним та укладеним у письмовій формі, а це, у свою чергу, значить, що сторонами дотримано вимоги щодо форми кредитного договору, закріплені у ст. 1055 ЦК України. Судом з`ясовано, що факт отримання кредитних коштів у сумі 5000 гривень 00 копійок у відповідності із умовами вказаного вище договору №1307826534997 від 19 березня 2023 року відповідачкою не спростований та підтверджений належними і допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи. Водночас доказів належного виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за вищевказаним договором відповідачкою суду не надано, не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів на спростування користування наданими їй коштами. Приписами, закріпленими у ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За правилами, визначеними ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис, закріплений у абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Водночас, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). З врахуванням з`ясованих обставин справи на підставі досліджених у судовому засіданні доказів суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову шляхом стягнення із відповідача заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом в межах строків користування кредитними коштами. Як зазначалося вище, позивач просив суд стягнути із відповідача 5000 гривень 00 копійок заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), а також 10248 гривень 50 копійок заборгованості за процентами, які нараховувались позивачем по 30 червня 2023 року включно. Водночас, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження пролонгації кредитного договору. У п. 1.6.-1.7. кредитного договору за №1307826534997 від 19 березня 2023 року, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] , викладена погоджена його сторонами умова, згідно якої кредит надається строком на 14 днів з 19 березня 2023 року, термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом (термін платежу) 02 квітня 2023 року. Згідно п.п.1.9.1, 1.14.1. кредитного договору у період строку дії Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 619,27 процентів річних, що становить 1,692 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. Проценти за користування кредитом складають 1184 гривні 40 копійок. Таким чином, за період з 19 березня 2023 року по 02 квітня 2023 року розмір відсотків, який має бути сплачений відповідачкою позивачеві, складає 1184 гривні 40 копійок (5000 гривень 00 копійок х 1,692% х 14 днів), які і підлягають стягненню із відповідачки на користь позивача. Крім того суд звертає увагу й на те, що сума отриманої відповідачем позики складає лише 5000 гривень 00 копійок, водночас розмір розрахованих позивачем відсотків складає 10248 гривень 50 копійок, що є непропорційно великою сумою компенсації, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. З огляду на вищевикладене із [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту продукту «СТАРТ» за №1307826534997, укладеним між його сторонами 19 березня 2023 року, у розмірі 6184 гривні 40 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5000 гривень 00 копійок; простроченої заборгованості по відсоткам в сумі 1184 гривні 40 копійок. Також, за правилами, визначеними п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, із відповідачки на користь позивача слід також стягнути судові витрати (судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 981 гривня 07 копійок (6184 гривні 40 копійок (розмір задоволених вимог) х 100% : 15248 гривень 50 копійок (розмір заявлених вимог) = 40,5 % (відсоток задоволених вимог); 2422 гривні 40 копійок (сума сплачених позивачем судових витрат) х 40,5% (відсоток задоволених вимог) : 100% = = 981 гривня 07 копійок (розмір судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог). Вирішуючи питання про стягнення із відповідача заявлених до стягнення у порядку ст. 137 ЦПК України витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Так, у відповідності із ст. ст. 1 та 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються договором про надання правової допомоги. Згідно ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У частині 1 ст. 901 ЦК України закріплено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У рішенні від 23 січня 2014 року у справі "East\проти України" (заява №19336/04, п. 269) Європейський суду з прав людини звернув увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Водночас чинне цивільне процесуальне законодавство України визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: -розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. -розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. У відповідності з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України визначені такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. За правилами, закріпленими у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту договору за №42649746 про надання правової допомоги, укладеного 01 січня 2025 року між адвокатом Лівак І.М. і ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 24-28), адвокат Лівак І.М. взяла на себе зобов`язання надавати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» юридичні послуги (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбаченим даним договором. Деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами. Згідно додаткової угоди за №1307826534997 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року, укладеної 17 листопада 2025 року між адвокатом Лівак І.М. і ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС (а.с. 55), адвокат Лівак І.М. зобов`язалася здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] . За здійснення представництва та захист інтересів клієнта в суді у справі про стягнення кредитної заборгованості та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до умов цього договору, клієнт виплачує адвокату гонорар, у порядку та строки за погодженням сторін. Виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) та/або, що підтверджується підписаним сторонами відповідним актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Згідно поданого до суду акту за №1307826534997 про підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом, підписаного сторонами 17 листопада 2025 року (а.с. 15), відповідно до договору про надання правової допомоги за №42649746 від 01 січня 2025 року, додаткової угоди, на підставі детального опису робіт (наданих послуг), сторони підтвердили, що адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу загальною вартістю 6000 гривень 00 копійок, зокрема: 1) правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», тривалістю 1,5 година, вартістю 2250 гривень 00 копійок; 2) складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, тривалістю 3 години, вартістю 3000 гривень 00 копійок; 3) формування додатків до позовної заяви (письмові докази), тривалістю 1 години, вартістю 750 гривень 00 копійок. Крім того, до матеріалів справи долучений детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 22). За змістом ст. 137 ЦПК України за умови доведеності факту надання правничої допомоги та вартості таких послуг, відсутність доказів про їх фактичну сплату для їх розподілу за результатами розгляду справи, відповідно до ч. 8 ст. 141 цього ж Кодексу, не мають правового значення. Так, у п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Таким чином, законодавець не передбачив можливості для відмови судом у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, яка фактично надана, а тому суд за правилами, визначеними ч.ч. 4-6 ст.137, ч. ч. 3 та 4 ст.141 ЦПК України, у такому разі повинен з`ясувати питання про наявність чи відсутність підстав для зменшення таких витрат. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). З огляду на вказане вище, зважаючи на принципи розумності та співмірності фактично наданої адвокатом Лівак І.М. професійної правничої допомоги із заявленим до стягнення розміром судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, врахувавши співвідношення ціни позову до таких витрат, витрачений адвокатом час на надання цієї допомоги, яка фактично звелася до усної консультації адвоката, складання ним позовної заяви, а також взявши до уваги те, що судова практика у справах про стягнення сум заборгованості за кредитними зобов`язаннями є сформованою та відносно сталою, що, в свою чергу, не потребувало від адвоката вивчення змінених позицій Верховного Суду, відшукувати докази для підтвердження заявлених вимог, витрачати час на деталізоване ознайомлення із позицією відповідача в цій справі, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, із 6000 гривень 00 копійок до 4000 гривень 00 копійок. Визначаючи розмір таких витрат суд також взяв до уваги і те, що фактично у справі відбулося одне судове засідання, яке проведено судом за відсутності адвоката Лівак І.М. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі №910/3929/18 та інших. Таким чином із відповідача на користь позивача суд вважає за необхідне стягнути 4000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial