Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» невиплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 26 738,76 гривень, з ТОВ «Агросет» матеріальної шкоди у розмірі 73 698,57 гривень, франшизи - 2 500 гривень, моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень. В обґрунтування позову представник позивачки зазначив, що 21.06.2024 р. у м. Харкові на пр-т Гагаріна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Камаз 45144 з номерним знаком [NUMBER] та транспортного засобу HYUNDAI ION IQ з номерним знаком [NUMBER] , власницею якого є позивачка. Остання письмово повідомила відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» та звернулась з заявою на виплату страхового відшкодування. Постановою Основ`янського районного суду м. Харкова по справі від 29.07.2024 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. Власником транспортного засобу Камаз 45144 [NUMBER] є ТОВ «АГРОСЕТ». На рахунок позивачки 02.08.2024 р., 08.08.2024 р. та 23.09.2024 р. без узгодження було зараховано часткове страхове відшкодування у розмірі 65188,25 гривень, 29 834,39 гривень та 35 738,60 гривень, тобто на загальну суму 130 761,24 гривень. Відповідно до висновку експерта від 19.08.2024 р. сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки HYUNDAI IONIQ, [NUMBER] , в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 21.06.2024 р. складає 233698,57 гривень. Таким чином, невиплачена частина страхового відшкодування відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» складає 26 738,76 гривень. Належна сума страхового відшкодування згідно ліміту встановленого полісом - 157 500 гривень, а тому з ТОВ «Агросет» підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і належним розміром страхового відшкодування у розмірі 73 698,57 гривень, а також франшиза в сумі 2 500 гривень. Транспортний засіб позивачки був сімейним засобом пересування та спричинило сильні душевні хвилювання через порушення звичайного порядку життя та обмеження у переміщенні, в зв`язку з чим позивачка зазнала моральної шкоди. В судове засідання представник позивачки не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» Скринька Л.О. в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, не повідомила суд про причини неявки, подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю, посилаючись на те, що 01.07.2024 р. за участю позивача було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу HYUNDAI IONIQ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , про що складено Протокол (акт) огляду транспортного засобу. Відповідно до Протоколу (акту) огляду транспортного засобу сторонами узгоджено проведення розрахунку розміру матеріального збитку страховиком або його уповноваженим представником, до розрахунку розміру збитку включаються лише ті вузли і деталі ТЗ, які перелічені в цьому Протоколі. Зазначений Протокол (акт) огляду транспортного засобу без жодних зауважень особисто підписано позивачкою. НАСК «ОРАНТА» розглянуто наданий позивачкою Висновок експерту № 49В від 19.08.2024 р. та замовлено Звіт № 44-D/15/51 від 27.08.2024р., відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу HYUNDAI IONIQ, АА4153YВ, внаслідок пошкодження при ДТП від 21.06.2024 р. складає 155 237,49 гривень. (з ПДВ). З урахуванням матеріалів страхової справи, НАСК «ОРАНТА» було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування у розмірі 35 738,60 грн. (без ПДВ) (155 237,49 грн. 21 976,25 грн. (ПДВ) 95 022,64 грн. (сума попередньо сплаченого страхового відшкодування) 2 500,00 грн. (франшиза)). Оскільки фактичного ремонту пошкодженого автомобіля виконано не було та витрати позивача на оплату ПДВ по такому ремонту не були понесені, тому й відсутні законні підстави для компенсації позивачу, як потерпілому в ДТП, суми ПДВ, включеного судовим експертом до складу матеріального збитку. Від представника позивачки Гафича І.І. у відповідності до ст. 179 ЦПК України надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечує проти відзиву представника відповідача ПАТ «НАСК «Оранта», посилаючись на те, що страхову виплату відповідачем було здійснено на підставі замовленого Звіту № 44-D/15/51 від 27.08.2024р., відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу HYUNDAI IONIQ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП від 21.06.2024р., складає 155 237,49 гривень (з ПДВ). Долучений до матеріалів справи разом із відзивом Звіт № 44 є неналежним доказом розміру матеріального збитку. Звіт № 44 виготовлено ФОП [PERSON] , не містить доказів особистого огляду пошкодженого авто оцінювачем [PERSON] . Будь-яких обґрунтувань щодо неправильності або неповноти Висновку експерта №49В від 19.08.2024 р., складеного судовим експертом Шаповаловим В.І., представник відповідача не навів, клопотань про призначення додаткової або повторної експертиз не заявляв. Представник відповідача ТОВ «Агросет» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, своїм правом на подачу відзиву на позов в порядку ст. 178 ЦПК України не скористався. Третя особа [PERSON] в судове зсідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, у відповідності до ст. 181 ЦПК України своїм правом подання пояснення щодо позову не скористався. Ухвалою суду від 03.09.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.10.2025 р. залучено Лешана В.І. до участі у справі в якості третьої особи. Ухвалою суду від 25.11.2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.06.2024 року о 17 годині 10 хвилин за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна будинок № 316-Г, водій [PERSON] керував автомобілем «КАМАЗ 45144», державний реєстраційний номер [NUMBER] , при перестроюванні не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтися та допустив зіткнення з автомобілем «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вказана обставина підтверджується копією постанови Основ`янського районного суду м. Харкова від 03.07.2024 р. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «КАМАЗ 45144», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 5277061. Страхувальником є ТОВ «Агросет». Позивачка звернулась до ПАТ «НАСК «Оранта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого та з заявою про страхове відшкодування. ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивачки на загальну суму у розмірі 130 761,24 гривень, що сторонами не оспорюється. Згідно висновку експерта №49В 19.08.2024 р. ФОП [PERSON] сума матеріального збитку внаслідок ДТП від 21.06.2024 р. та заподіяного власнику автомобіля марки HYUNDAI ION IQ, реєстраційний номер [NUMBER] , склала 233698,57 гривень з ПДВ. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 27.08.2024 р. суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, що нанесено внаслідок ДТП колісному транспортному засобу HYUNDAI ION IQ з номерним знаком [NUMBER] , складає: 155237,49 гривень. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом частин першої, пункту 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.( ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Таким чином, вина водія [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 21.06.2024 р., встановлена постановою Основ`янського районного суду м. Харкова від 03.07.2024 р., та сторонами не оспорюється. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд вважає необхідним керуватись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який діяв на момент виникнення правовідносин між сторонами. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Зазначена правова позиція визначена в постанові Верховного Суду у складі палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/21177/16-ц від 19.09.2018 р. У справі наявні два документи, якими визначався розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу, а саме висновок експерта №49В 19.08.2024 р. ФОП [PERSON] та звіт від 27.08.2024 р. суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] . Звіт про оцінку суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 27.08.2024 р. складений за ініціативою відповідача ПАТ «НАСК «Оранта», є документом, який не має наперед встановленої доказової сили та підлягає перевірці на предмет повноти, об`єктивності вихідних даних і відповідності фактичним обставинам справи. Зазначений звіт складено не на підставі безпосереднього технічного огляду транспортного засобу. Проведений страховиком огляд та складений за його результатами звіт є лише одним із доказів у справі та не має наперед визначеної доказової сили, а тому підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами. В той же час висновок експерта ФОП [PERSON] №49В 19.08.2024 р. виконаний для подання в суд особою, яка має відповідні спеціальні знання та статус судового експерта, складений із дотриманням вимог, що висуваються до судової експертизи, та експертом, попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Представником відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» не спростовано належними та допустимими доказами вищевказаний висновок експерта. Разом з тим, відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» не заявлялось клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи для можливого визначення іншої суми, яка має бути відшкодована, якщо сума, вказана позивачем, на думку відповідача, є необґрунтованою або завищеною. Таким чином, з урахуванням того, що на рахунок позивачки відповідачем ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» відшкодовано грошові кошти у розмірі 130 761,24 гривень, суд вважає, що виплата страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику повинна бути здійснена без податку на додану вартість, а саме в розмірі 22?282,30 гривень (26738,76/(1+0,2), з огляду на наступне. Відповідно до ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. За висновками, наведеними у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №757/22706/15-ц, від 21.04.2021 у справі №757/37909/17, у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. Відповідно до ст. т. 29, 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Агросет» різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 73698,57 гривень та суми франшизи - 2500 гривень. Згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому встановленню при відшкодуванні моральної шкоди підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною дією, а також провини особи, що її заподіяла. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який відшкодовує шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яким є його законний володілець. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тлумачення частини першої статті 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. У статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Матеріали справи та встановлені в судовому засіданні обставини не підтверджують, що [PERSON] на час вчинення ДТП 21.06.2024 р. перебував в трудових відносинах з ТОВ «АГРОСЕТ» чи фактично був допущений останнім до роботи, перебував за кермом транспортного засобу Камаз 45144 з номерним знаком [NUMBER] за його розпорядженням та з його відома як роботодавця. Як в постанові Основ`янського районного суду м. Харкова від 03.07.2024 р., так і в схемі місця ДТП від 21.06.2024 р. зазначено, що місцем роботи [PERSON] є ТОВ Агрофірма «Рассвет». Тому суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивачки про стягнення моральної шкоди саме з ТОВ «АГРОСЕТ» та у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди частково. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial