Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Ярмусь В.Д. через систему «Електронний суд» звернулась в суд з позовом до відповідача Рятувально-водолазної служби Тернопільської області про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання рішення суду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.07.2020 у справі №607/10931/20 стягнуто з Рятувально-водолазної служби Тернопільської області на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 в сумі 49 700,41 грн. [INFO] [PERSON] помер, а єдиним спадкоємцем за законом після його смерті є [PERSON] . Постановою державного виконавця від 05.02.2021 відкрито виконавче провадження №64377782, з примусового виконання судового наказу виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 11.08.2020 у справі №607/10931/20, у якому 26.03.2021 на підставі ухвали суду у справі №607/10931/20 від 01.03.2021 замінено стягувача з [PERSON] на [PERSON] . Позивач вказує, що Рятувально-водолазна служба Тернопільської області несвоєчасно виконала судовий наказ Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2020 у справі №607/10931/20, оскільки лише 20.09.2024 сплатила заборгованість, а відтак у неї виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, за весь час прострочення виконання рішення суду відповідно до статті 625 ЦК України. Враховуючи викладене позивач просить позов задовольнити та стягнути з Рятувально-водолазної служби Тернопільської області заборгованість в сумі 35 426,15 грн, з яких: 29 458,02 грн інфляційні збитки за період з 01.09.2020 по 31.08.2024, у зв`язку з невиконанням рішення суду; 5 968,13 грн три відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.09.2020 по 31.08.2024, у зв`язку з невиконанням рішення суду, а також сплачений судовий збір в сумі 1065 грн та витрати на надання правової допомоги в сумі 10 000 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. 05.02.2026 судом зареєстровано відзив на позов поданий представником відповідача Рятувально-водолазної служби Тернопільської області Козаком В.І., у якому останній вказує, що відповідач не мав можливості вчасно виплатити кошти [PERSON] згідно судового наказу від 07.07.2020 у справі № 607/10931/20 про стягнення на користь [PERSON] в сумі 49 700,41 грн, які не були виплачені її чоловіку [PERSON] , у зв`язку із важким фінансовим становищем. Відтак вказані кошти були виплачені позивачу [PERSON] повністю Державною виконавчою службою 20.09.2024. Зважаючи на викладене відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Ярмусь В.Д. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позові. Представник відповідача Рятувально-водолазної служби Тернопільської області в судове засідання не з`явився, проте у відзиві на позов просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що [PERSON] працював у Рятувально-водолазній службі Тернопільської області на посаді головного водолазного фахівця у період з 07.09.1973 по 30.06.2020, що підтверджуються копією трудової книжки виданої 07.01.1971. Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.07.2020 у справі № 607/10931/20, стягнуто з Рятувально-водолазної служби Тернопільської області на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період січень-червень 2020 року в сумі 49 700 грн 41 коп. Стягнуто з Рятувально-водолазної служби Тернопільської області в дохід держави судовий збір у розмірі 210 грн 20 коп. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 06.07.2020 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] помер [INFO] у м. Тернополі. [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видано 26.01.2021. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) Герелевич О.М. від 05.02.2021 відкрито виконавче провадження № 64377782, з примусового виконання судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.07.2020 у справі № 607/10931/20, про стягнення з Рятувально-водолазної служби Тернопільської області на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період січень-червень 2020 року в сумі 49700 грн 41 коп. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2021, замінено стягувача у виконавчому провадженні № 64377782 з [PERSON] на [PERSON] з виконання судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/10931/20 від 07.07.2020. Відповідно до постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Герелевич О.М. від 26.03.2021, у виконавчому провадження № 64377782 замінено стягувача на [PERSON] . Як вбачається із платіжної інструкції № 1513 від 20.09.2024, Західним міжрегіональним управлінням МЮ було перераховано на рахунок [PERSON] кошти у розмірі 49700 грн 41 коп., призначення платежу: в.д. №607/10931/20, Рятувально-водолазна служба Тернопільської області, ВП №64377782, кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) від 26.09.2024 закінчено виконавче провадження № 64377782, з примусового виконання судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.07.2020 у справі № 607/10931/20, у зв`язку із погашенням заборгованості у повному обсязі. Відповідно до довідки № 33 від 14.02.2025 виданої Рятувально-водолазною службою Тернопільської області, [PERSON] дійсно працював на посаді головного водолазного фахівця в Рятувально-водолазній службі Тернопільської області з 07.09.1973 по 30.06.2020. З 01.01.2020 по 30.06.2020 Рятувально-водолазна служба Тернопільської області не виплачувала нараховану йому заробітну плату. Через відсутність фінансування служби, 30.06.2020 [PERSON] звільнений з займаної посади, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штатів (наказ № 34 від 30.06.2020). У день його звільнення, йому не виплачено розрахункові, і заборгованість по заробітній платі склала 49 700 грн 41 коп., яка примусово виплачена дружині-спадкоємцю [PERSON] лише 20.09.2024, згідно судового наказу, відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Станом на сьогоднішній день Рятувально-водолазна служба Тернопільської області заборгувала [PERSON] його середній заробіток за весь час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку, але не більше, як за шість місяців, згідно статті 117 КЗпПУ в сумі 24 677 грн 70 коп. Як вбачається із розрахунку інфляційних витрат та трьох процентів річних, виконаного позивачем, сума заборгованості за період з 01.09.2020 по 31.08.2024 складає 49 700,41 грн. Розрахована сума інфляційних витрат за період з вересень 2020 року серпень 2024 року становить 29 458,02 грн. Розрахована сума за ставкою 3% річних за період з 01.09.2020 по 31.08.2024 становить 5 968,13 грн. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини 2 статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129-1 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга стаття 18 ЦПК України) (постанова Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України). Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Крім того частина п`ята статті 11 ЦК України визначає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору). За змістом положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання, згідно з статтею 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та несвоєчасно виконав рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц зроблено висновки про правильне застосування норм права, зокрема те, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у наступних постановах: постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Допустимість доказів встановлено ст.78 ЦПК України, згідно з якою, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) перебувало виконавче провадження № 64377782, з примусового виконання судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.07.2020 у справі № 607/10931/20. 26.03.2021 у виконавчому провадженні № 64377782 замінено стягувача [PERSON] на [PERSON] у відповідності до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2021. Водночас, заборгованість за судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.07.2020 у справі № 607/10931/20 боржником Рятувально-водолазною службою Тернопільської області була погашена лише 20.09.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 1513 від 20.09.2024, про перерахування на рахунок [PERSON] коштів у розмірі 49700 грн 41 коп. Відтак, заявлені до стягнення інфляційні втрати та 3% річних, нараховані, у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.07.2020 у справі № 607/10931/20. Виходячи з розміру простроченої суми заборгованості інфляційні втрати та 3% річних, в зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду за час прострочення складають 35 426,15 грн, з яких: 29 458,02 грн інфляційні збитки за період з 01.09.2020 по 31.08.2024; 5 968,13 грн 3% за користування грошовими коштами за період з 01.09.2020 по 31.08.2024, що підтверджується розрахунком наданим позивачем. Зазначений розрахунок суд вважає достовірним, правильним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Докази на спростування такого розрахунку відповідач суду не подав, натомість визнав позов у повному обсязі. Враховуючи, що відповідач Рятувально-водолазна служба Тернопільської області порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості та не своєчасно виконала судовий наказ Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.07.2020, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних за користування грошовими коштами від простроченої суми розмірі 35 426,15 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved