Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що 06 жовтня 2017 року відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] . Маючи намір побудувати міцну сім`ю та за проханням [PERSON] , [PERSON] погодився усиновити її рідну доньку [PERSON] , [INFO] . У подальшому, [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з заявою про усиновлення [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня 2023 року по справі №592/6996/23 заява [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усиновлення, задоволена. Вказаним вище рішенням суду оголошено [PERSON] , [INFO] , РНОК111І [NUMBER] , усиновлювачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та прізвище дитини змінено з [PERSON] на [PERSON] , а по батькові дитини - з [PERSON] на [PERSON] . Згодом, після усиновлення дитини виявилось, що відповідач фактично не мала наміру продовжувати шлюбні відносини з позивачем, а між ними стали виникати постійні сварки, через які позивач [PERSON] перестав мешкати разом з відповідачем та її дитиною [PERSON] . Від нього вимагалося, як і зараз, лише матеріальне забезпечення родини. Крім того, відносини [PERSON] з усиновленою [PERSON] також не склались, постійно відбувались суперечки. Через погані та «натянуті» відносини та непорозуміння вони фактично не спілкуються між собою, оскільки не бачаться через взаємне небажання. Таким чином, між позивачем та [PERSON] відсутні будь-які відносини як батька та дитини. Таким чином, позивач не може виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки з неповнолітньою [PERSON] не спілкується, остання уникає будь- яких спілкувань з ним, налагодити відповідні відносини неможливо. У подальшому, відповідач [PERSON] звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовною заявою про розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] . Відповідно до змісту позовних вимог підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, з відповідачем спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2024 року (справа №591/2691/24) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , тобто відповідачем було розірвано. Вказане вище рішення суду набрало законної сили. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем та припинення їх спільного проживання, також припинилося і будь-яке спілкування позивача з дитиною. Таким чином, спільне непроживання [PERSON] з дитиною та інші обставини засвідчують невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини та усиновлювача. Таким чином, вважає, що розірвання шлюбу саме за ініціативи відповідача [PERSON] , роздільне проживання з усиновленою, неможливість виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, щодо прийняття участі у її фізичному, інтелектуальному і моральному вихованні, несенні відповідальності за її поведінку, а отже подальше виконання обов`язків як усиновлювача є неможливим та недоцільним. Ці відносини склалися незалежно від волі усиновлювача. За таких обставин, скасування усиновлення буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини. Таким чином, у зв`язку із тим, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, а також усиновлення суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, тому наявні підстави для скасування усиновлення. Просить суд скасувати усиновлення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , вчинене на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня 2023 року по справі №592/6996/23 відносно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , як батька дитини; витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн. стягнути з [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що на момент спільного проживання з [PERSON] у них були гарні відносини, після завершення спільного проживання відносини змінилися, дитина перестала йти на контакт, усиновлення суперечить інтересам дитини, являється батьком лише на паперах, виховання він нього вона не має. Перестав спілкуватися з дитиною більше року. Колишня дружина переслідує лише матеріальний інтерес, в мережі інтернет наявне відео, які викладує дитина (непристойні), які впливають негативно на його авторитет. Не має бажання покращувати відносини з дитиною. Крім того, з нього стягуються на аліменти, заборгованість відсутня. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному. Крім того зазначив, що [PERSON] з дитиною не спілкується, біологічний батько [PERSON] , [INFO] може фактично виконувати функції батька. Представник відповідача [PERSON] адвокат Титаренко П.В. судовому засіданні заперечував проти позову у зв`язку з його необґрунтованістю та зазначив, що позивач став батьком [PERSON] , [INFO] внаслідок особистого волевиявлення на батьківство. Крім того, позивач не довів наявність підстав для скасування усиновлення. Підстав, передбачених ст.238 Сімейного кодексу України щодо скасування усиновлення, немає. 15.07.2025 року надав на адресу суду відзив. (а.с. 123-125) У судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтримала свого представника та просить відмовити у задоволенні позову, так як він свідомо та добровільно приймав рішення про усиновлення і повинен нести за це відповідальність, бути батьком для дитини, як доросла людина шукати шляхи налагодження відносин із [PERSON] , утримувати її. Представник третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в судове засідання не з`явилися, надали до суду лист, в якому просили справу розглядати без участі представника третьої особи. Надали суду висновок про доцільність скасування усиновлення відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , громадянином України [PERSON] , в якому просять відмовити у задоволенні позову. Так допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] зазначила, що вона дуже гарно ставилася до [PERSON] , він її виховував з самого малечку, в неї також було бажання щоб він її усиновив, надала свою згоду. У них були прекрасні взаємовідносини. Однак, після того, як батько пішов з родини, вона була ображена на нього, деякий час він спілкувався з нею, вона просила його повернутися, давав невелику суму коштів коли вона просила, але в подальшому видалив чат в якому вони спілкувалися. Вона намагалася декілька разів з ним відновити переписку, але він не відповідав. Сам жодного разу не ініціював спілкування. Вона хоче залишитися його донькою та хоче з ним спілкуватися, розуміє всі права та обов`язки усиновленої дитини. Так, з рідним біологічним батьком вона також спілкується. Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14.06.2024 було розірвано (а. с. 9, 11-13). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.06.2023 оголошено громадянина України [PERSON] , уродженця м. Суми Сумського р-ну Сумської обл. , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , усиновлювачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Змінено прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] , а по батькові дитини з [PERSON] на [PERSON] . Ім`я, дату народження та місце народження дитини залишено без змін. Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внесено зміни до актового запису № 70 від 11.01.2011 року про народження [PERSON] , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, записавши [PERSON] батьком дитини, а [PERSON] матір`ю дитини, і видати нове свідоцтво про народження (а.с.14-16). 01.08.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було видано повторно свідоцтво про народження дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Зазначені положення закріплені в статті 207 СК України. У частині першій статті 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому, зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифікованої Законом № 3017-VІ (3017-17) від 15.02.2011 із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Крім того, вказана постанова наголошує, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини. З огляду на викладене, одним з головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України визначено виключений перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не наведено жодних підстав, які б свідчили про те, що усиновлення ним [PERSON] , [INFO] , суперечить її інтересам. Посилання позивача на фотокопії та скрин шоти коментарів з публікації у телеграм каналі «SUMYLIKE TG» на яких зображена неповнолітня [PERSON] , [INFO] (а.с.127-133), не є підставою для скасування усиновлення. Вказані аргументи позивача про те, що позивач не може виконувати свої обов`язки, оскільки з неповнолітньою [PERSON] не спілкується, розірвання шлюбу саме за ініціативи відповідача, роздільне проживання з усиновленою, неможливість виконання своїх батьківських обов`язків щодо прийняття участі у її фізичному, інтелектуальному і моральному вихованні, несенні відповідальності за її поведінку, а отже подальше виконання обов`язків як усиновлювача є неможливим та недоцільним, не доводять обставин, що усиновлення суперечить інтересам дитини. Інші обставини, передбачені ст. 238 СК України, для скасування усиновлення відсутні, оскільки позивачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено того, що між ним, як усиновлювачем і усиновленою дитиною склалися, незалежно від його волі, стосунки, які роблять неможливим виконання ним як усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» СМР № 212/27.3-08 від 09.02.2026, Управління «Служба у справах дітей» СМР вважає скасування усиновлення відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , громадянином України [PERSON] , недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини. Суд погоджується з наданим висновком Управління «Служба у справах дітей» СМР, оскільки даний висновок є повним, достатньо обґрунтованим та складений з урахуванням інтересів дитини, а також встановлених фактичних обставин справи під час розгляду позову у судових засіданнях. А тому, з урахуванням зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх та належних доказів, які б підтверджували викладені ним у позовні заяві обставини, і за таких обставин позов задоволенню не підлягає. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору та витрат на професійну правову допомогу покладаються на позивача.

Outcome: dismissed