Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

18.12.2025 року [PERSON] звернулася до Хаджибейського районного суду міста Одеси суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., [PERSON] , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 16.03.2007 року [PERSON] уклав з ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № ODMLGA00000067, відповідно до якого Банк зобов`язався надати на споживчі потреби третій особі [PERSON] (позичальнику) грошові кошти на споживчі потреби у розмірі 99 000 доларів США зі сплатою 0,92% в місяць, що складає 11,04% річних з кінцевим строком погашення кредиту до 16 березня 2017 року в обмін на зобов`язання позивача з повернення кредиту, сплати відсотків, комісійної винагороди, в обумовлені договором терміни. У якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач [PERSON] зобов`язалась в день укладення кредитного договору укласти іпотечний договір, за умовами якого передати в іпотеку квартиру [ADDRESS] . У жовтні 2025 року [PERSON] стало відомо, що 18 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис з пропозицією звернути стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості, що виникла по кредитному договору № ODMLGA00000067 від 16 березня 2007 року, боржником за яким є [PERSON] . Стягнення проводиться за період з 16 березня 2007 року по 13 грудня 2018 року. Сума заборгованості складається з заборгованості за кредитом у розмірі 94 322,12 долари США, заборгованості за відсотками 199 101,39 долари США, комісія 19 800,00 доларів США, пеня 514 871,77 долари США. Загальна сума заборгованості становить 828 095,58 доларів США, що за курсом НБУ на 13 грудня 2018 року становить 23 027 793,68 грн. та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 3500 грн. Обґрунтовуючи вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначає, що у порушення Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, приватному нотаріусу Бондар І.М. не були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості, тобто сума заборгованості є спірною: не враховані рішення суду про стягнення заборгованості, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Окрім того, відсутні належні докази направлення письмової вимоги про усунення порушень, до заяви про вчинення виконавчого напису не доданий розрахунок заборгованості за тілом кредиту. Ухвалою суду від 19.12.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 08 січня 2025 року відкрито провадження по справі в загальному позовному порядку з викликом сторін. Представник позивача подав клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача та треті особи до суду не з`явились, про день розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 р. у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). 30 січня 2026 року до суду надійшов відзив на позов від представника ПАТ КБ «Приватбанк», в якому зазначив про добровільне врегулювання заборгованості [PERSON] перед відповідачем та відсутність у ПАТ КБ «Приватбанк» вимог до [PERSON] та [PERSON] , просив прийняти рішення на розсуд суду. Правом подати пояснення щодо позову треті особи не скористались. Ухвалою суду від 02.02.2026 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 09.02.2026 року. У судове засідання 09.02.2026 року сторони не з`явилися, повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За результатами аналізу норм Закону "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (постанова Кабінету Міністрів України № 1172) та іншими законодавчими актами можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює та зазначає в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Із матеріалів справи судом встановлено, що 18 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 348 із пропозицією стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості, що виникла по кредитному договору № ODMLGA00000067 від 16 березня 2007 року, боржником за яким є [PERSON] . Згідно виконавчого напису, стягнення проводиться за період із 16 березня 2007 року по 13 грудня 2018 року на загальну суму 828 095,58 доларів США (за кредитом - 94 322,12 долари США; за відсотками - 199 101,39 дол. США, комісія 19 800,00 доларів США, пеня 514 871,77 долари США). Про існування зазначеного виконавчого напису позивачу стало відомо у жовтні 2025 р. із інформаційної довідки № 447901648 від 15.10.2025 р., в якій містились відомості про наявність арешту майна боржника. Як вбачається із заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2012 року по цивільній справі № 2/1519/59/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, станом на 25 жовтня 2010 року заборгованість [PERSON] становить 138 916,03 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 098 811,91 грн., а саме за кредитом 91 675,31 доларів США, за відсотками 27 013,54 доларів США, комісія 4 554,00 доларів США, пеня 15 673,18 доларів США. Згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 02 жовтня 2012 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 2/1519/59/11 скасовано та відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову. Відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 березня 2014 року по справі № 521/2466/13-ц яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення залишено без задоволення, заборгованість [PERSON] становить 252 794,64 доларів США, що за курсом НБУ складає 2 019 829,17 грн. Як вбачається з позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення, вхідний № 6354 від 19 лютого 2013 року Малиновського районного суду м. Одеси, поданої по справі №521/2466/13-ц, [PERSON] станом на 06 грудня 2012 року має заборгованість 252 794,64 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 93 063,41 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 63 471,19 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 9 504 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору 74 688,40 доларів США, штраф (фіксована частина) 31,29 доларів США, штраф (процентна складова) 12 036,35 доларів США. Також, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2016 року по цивільній справі № 522/7779/14-ц частково задоволено позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, та стягнуто заборгованість за кредитним договором № ODMLGA00000067 від 16.03.2007 року у розмірі 309 798,88 доларів США, яка складається з 94 316,71 доларів США заборгованість за кредитом, 91595,60 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 12672,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 94316,71 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 21,33 долари США штраф фіксована частина, 16 876,53 долари США штраф процентна складова. У задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса стягнення заборгованості проводиться банком за одинадцять років вісім місяців двадцять сім днів, а саме з 16 березня 2007 року по 13 грудня 2018 року та станом на 13 грудня 2018 року становить: - заборгованість за кредитом 94 322,12 доларів США, - заборгованість за відсотками 199 101,69 доларів США, - комісія 19 800,00 доларів США, - пені 514 871,77 доларів США, що всього становить 828 095,58 доларів США. Відповідно, період, за який проводиться стягнення фактично становить 11 років 8 місяців 27 днів. У відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) виснувала, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно, ПАТ КБ «Приватбанк» визнав у виконавчому написі, що стягнення проводиться за 11 років 8 місяців 27 днів, та звернувшись 09 січня 2009 року до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави по справі № 2/1519/59/11; 19 лютого 2013 року з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення по справі № 521/2466/13-ц; 30 квітня 2014 року з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по справі № 522/7779/14-ц, фактично змінив строк виконання зобов`язання та день виникнення права вимоги та втратив право нарахування процентів на умовах передбачених кредитним договором, що також свідчить про відсутність безспірності розміру заборгованості. Згідно п.3.1-3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчого напису), нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №14-278гс18) викладена правова позиція, відповідно до якої для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, враховуючи рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2016 року про часткове задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 309 798,88 доларів США, та виконавчий напис нотаріуса вчинений на підставі розрахунку вимог банку, суд вбачає, що виконавчий напис нотаріуса вчинено щодо заборгованості, яка вже стягнута за рішенням Приморського районного суду м. Одеси та за період що перевищує три роки з дня виникнення права вимоги. Наявна й невідповідність сум заборгованості за тілом кредиту, вказаної у документах поданих для вчинення виконавчого напису, рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2012 року по цивільній справі № 2/1519/59/11, рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2016 року по цивільній справі № 522/7779/14-ц, позовній заяві поданій до Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/2466/13-ц. Так, сума тіла кредиту, яка взята для розрахунку відсотків та штрафних санкцій, подана приватному нотаріусу складає 94 322,12 долари США та не збігається з сумою тіла кредиту наведеною у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2012 року по цивільній справі № 2/1519/59/11 91 675,31 доларів США, рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2016 року по цивільній справі № 522/7779/14-ц у розмірі 94 316,71 доларів США, у позовній заяві поданій до Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/2466/13-ц у розмірі 93 063,41 долари США. Таким чином, зазначеними доказами в сукупності підтверджується відсутність безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом. Інші доводи позивача не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, суд доходить висновку, про задоволення позову в повному обсязі. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення - 09.02.2026 року. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved