Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр» через свого представника звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4175003, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 12 000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. Відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань за вказаним договором. 04.02.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 04-02-01/2022, відповідно якого право вимоги до відповідача перейшло до нового кредитора. 10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр». Станом на дату звернення до суду загальна заборгованість [PERSON] становить 39571,72 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також суму понесених судових витрат. Ухвалою судді від 04.12.2025 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на дату розгляду справи відзив від відповідача на адресу суду не надійшов. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду від жодної із сторін не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. За погодженням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до п.122 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яке затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21, розгляд (формування та зберігання) справи здійснюється в змішаній (паперовій та електронній) формі. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Судом встановлено, що 18.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4175003, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 12 000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами строком на 30 днів. Договір укладено в електронній формі (а.с. 7-9). Відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань за вказаним договором. З матеріалів справи слідує, що 04.02.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 04-02-01/2022, відповідно якого право вимоги до відповідача перейшло до нового кредитора. 10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр». Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Суд зауважує, що кредитний договір та договір позики було укладено в електронній формі, доказів зворотного стороною відповідача не надано. Укладення договорів з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавчем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 ЦК України, грошові кошти за кредитними договорами не повернула. Зі змісту наданий розрахунків, вбачається, що заборгованість відповідача за договором становить 39571,72 грн., з яких: 12000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 27360 грн. заборгованість за відсотками, 192 грн. інфляційні збитки, 19,72 грн. 3% річних (а.с.10). Суд також бере до уваги, що умовами договорів чітко визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору відсотки за користування кредитними коштами, розмір відсотків, строки повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, такі правочини, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створюють презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договори, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц). Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) вказала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України. Суд враховує, що пунктом 1.4 кредитних договорів визначений строк кредитування 30 днів. ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку на підставі п. 4.3 Договору. Пункт 4.3 договору, який міститься у розділі «Пролонгація строку кредиту» визначено, що у разі якщо клієнт не повернув кредит в строк зазначений в п. 1.4 Договору, проценти передбачені п. 1.5.1 цього договору продовжують нараховуватись за кожний день користування коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення. Отже, умови договору про нарахування процентів протягом 90 днів після строку кредитування, за своєю правовою природою, є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України. Тобто, сторони погодили, що поза межами строку кредитування позичальник сплачує проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Тому проценти за користування належить нараховувати за весь час строку кредитування (за 30 днів), а також не більше 90 днів після прострочення його сплати, а, враховуючи відсутність погашення боргу, всього за 120 днів. Отже, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов кредитного договору. Відомостей про погашення відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, контррозрахунку відповідачем не надано. Враховуючи встановлені обставини, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 2422,40 грн. Іншими витратами є зокрема витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані копії: договору про надання правової допомоги від 01.07.2024 року прайс-лист Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», заявка ТОВ «Коллект Центр» про надання юридичної допомоги, з якої вбачається, що позивач та адвокатське об`єднання погодили надання позивачу юридичних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з відповідача; витягу з Акта про надання юридичної допомоги від 01.10.2025 року (надання усної консультації з вивченням документів ціною 4000,00 грн.; складення позову та подача його до суду 9000 грн.). При розгляді питання щодо розміру витрат на правову допомогу які підлягають стягненню в даній справі, суд враховує, що було подано позовну заяву в якій окремим пунктом зазначено про проведення розгляду у відсутність представника позивача. Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial