Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з неї суму заборгованості за Договором про споживчий кредит у розмірі 19680.00 грн., вирішити питання відшкодування судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.11.2020 між Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір № 3188514. Згідно з договором відповідач отримала грошові кошти в сумі 6000,00 грн. на строк 360 днів з умовою сплати процентів за користування кредитом. Сторона позивача зауважує на обставинах укладення між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «Фінансова компанія «Єврепейська агенція з повернення боргів», а в подальшому між ТОВ «Фінансова компанія «Єврепейська агенція з повернення боргів» та позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» договорів із відступленням права вимоги від 30.06.2021 року, і від 23.05.2024, відповідно, за результатом чого позивач в порядку ст.ст. 512, 514 ЦК України як новий кредитор набув права вимоги до позичальника. Позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості по договору від 12.11.2020 року становить 19680.00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 6000.00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 13680.00 грн. Представником відповідача, на адресу суду направлено відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач визнає заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості на загальну суму 6 000 грн, тобто тіло кредиту 6 000 грн. Також, відполвідач визнає факт сплати заборгованості по процентам в сумі 2052,00 грн., які були сплачені [PERSON] 12.12.2020 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Однак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам на загальну суму 19 680,00 гривень, відповідач не визнає, проти них категорично заперечує, вважає їх необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Відповідачем визнається факт наявності невиконаних зобов`язань за цим договором у частині, яка визнана відповідачем, також відповідач не заперечує щодо обставин укладення Кредитного договору. Разом з тим відповідач не визнає факту погодження під час укладення Кредитним договором строку кредитування відмінного від того, що визначений договором. Крім того у відзиві зазначено, що станом на 2020 рік відповідач перебувала у скрутному фінансовому становищі, відтак вирішила отримати позику в так званих мікро фінансових організаціях на нетривалий період. Звертає увагу, що метою звернення до Первісного кредитора було саме отримання позики на один місяць. Таким чином, здійснивши запит на оформлення позики, дійсним наміром відповідача було отримання позики на суми та в строк визначеними договорами. Таким чином, визначаючи предмет Кредитного договору, сторони обумовили сукупну вартість кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Представник відповідача звертає увагу, що позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем будь-яких дій, з вчиненням яких відбувається пролонгація (збільшення) строку кредитування, натомість вимоги, на які посилається позивач, не ґрунтуються на нормах закону, ставить відповідача, як споживача послуг, у невигідне положення та є нікчемною в силу приписів ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайтах Первісних кредиторів, а саме https://creditplus.ua , як невід`ємні частини договору. Однак, додатки до позовної заяви не містять доказів того, що саме ці Правила надання грошових коштів у позику розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Правил надання грошових коштів у позику. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зроблено висновок у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 у справі № 6 -16 цс 15 та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Враховуючи викладене, сторона відповідача просила врахувати, що Правила надання грошових коштів у позику не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Так, з Правилами надання грошових коштів у позику відповідача не ознайомлювали та вона не підписувала їх. Представник наголошує, що відповідач не мала наміру отримувати кредит більше зазначеного строку чи днів, оскільки б в такому випадку звернулася до банківської установи, де більш вигідні умови для кредитування на тривалі періоди, натомість відповідач мала намір отримати короткострокову позику та будучи пересічним споживачем послуг вірно тлумачила умови майбутнього кредитного договору, як такі, що передбачають отримання позики на конкретні суми та строк. Таким чином, умови кредитного договору, які містять по суті два строки кредитування у випадку фактично автопролонгації в односторонньому порядку, з огляду на що в даному випадку підлягає застосуванню принцип «contra proferentem». Після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України товариство не мало правових підстав нараховувати проценти за кредитним договором. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, нараховані первісними кредитором поза межами строку кредитування проценти, протиправно, вимоги про їх нарахування не ґрунтуються на нормах закону та не підлягають до задоволення. З урахуванням викладеної у відзиві позиції, представник відповідача просить позов задовольнити частково, стягнувши на користь позивача заборгованість за договорами на загальну суму 6 000 грн, в решті частини позову відмовити. Представник позивача скористався своїм правом та скерував до суду відповідь на відзив, у якому заперечує проти тверджень представника відповідача, наданих нею у відзиві. Зокрема, він зазначив, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Позивач послався на позицію Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 де визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Відповідно до умов кредитного договору № 3188514 від 12.11.2020 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, останній надано кредит в розмірі 6000 грн 00 коп. строком на 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації. Таким чином сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодилася на зазначені умови. Отже, вона надала згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, Кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Крім того, при розрахунку заборгованості врахована оплата, здійснена позичальником та яка була спрямована на погашення відсотків відповідно до черговості погашення заборгованості. Крім того, позивач зазначив, що відповідач посилається на положення ч. 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якого у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Проте, ЗУ «Про споживче кредитування» було доповнено даним положенням згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Такі зміни набули чинності 24.12.2023 року. Також, відповідач зазначає, що згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-IX дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Проте, строк кредитування (з урахуванням пролонгації та автопролонгації) закінчився до моменту набрання чинності вказаних відповідачем положень закону. Вподальшому, строк дії договору не продовжувався, відсотки не нараховувались. Отже, положення ч. 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах. Процесуальні дії та рішення у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025 року справу було передано на розгляд судді Ярмолі О.Я. 15.12.2025 року від представник відповідача адвокат Друзь В.В. надійшов відзив по справі. 17.12.2025 року представником ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" подано відповідь на відзив. 17.12.2025 року представник відповідача адвокат Друзь В.В. наповив суду заперечення на відповідь на відзив по справі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 06.01.2026 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді від 29.01.026 року задоволено клопотання представника ТОВ «Факторинг Партнерс» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. В судовому засіданні представник ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" Пилипчук С.В. позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того зазначив, що 12.12.2020 року відповідач сплатила 2052 грн. в рахунок погашення відсотків, а тому продовжила строк кредитування на 60 днів, але за стандартною процентною ставкою. Відповідь на пропозицію споживача про продовження строку користування кредитом надавав первісний кредитор. Позивач не знає в який спосіб було погоджено збільшення строку кредитування. Дана інформація відома первісному кредитору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, представник відповідача подав суду відзив на позов та заяву про розгляд даної справи без участі сторони відповідача. Фактичні обставини справи. Встановлено, що 12.11.2020 між Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 3188514 (а.с.13-17). Зі змісту п.п. 1.2 1.8 п. 1 Договору вбачається, що укладення договору відбувається за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється про вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 6 000,00 грн, строк 30 днів, дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору (а.с.17). Відповідно до п.1.5.1 договору знижена процентна ставка складає 1,14 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. У відповідності до п.1.5.2 договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в.п.1.4 договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені в п. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; та у межах нового строку кредиту, якщо відбулось продовження строку користування кредитом відповідно до п.п. 4.1-4.6 договору; та у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Згідно з п.4.1 договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативи споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2-4.5 договору. Споживач у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.3 договору. За змістом п.4.3 договору пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмір не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач, здійснюючи платіж, не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, сума кредиту - 6 000,00 грн., строк кредитування - 30 днів, знижена процента ставка: 417,24% річних (1,14% в день), стандартна процента ставка: 695,40% річних (1,90% в день). Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Встановлено, що 30.06.2021 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 30062021, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3188514. 23.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено, договір факторингу № 23/05/24. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 23.05.2024 року до Договору факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024 року, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19680.00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 6000.00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 13680.00 грн. Отже, до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги до відповідача за договором № 3188514. Згідно ст. 6, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За правилами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Таким чином, сторони узгодили розмір Позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 3188514 перед позивачем, як новим кредитором, у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Всупереч умовам Договору про надання споживчого кредиту, відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів в строки, що передбачені умовами цього договору, тобто існує заборгованість, право вимоги якої, набув позивач. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо розміру заборгованості, зокрема, нарахування первісним кредитором відсотків за Договором про споживчий кредит, то суд вважає, що розмір відсотків 13680.00 грн. є необгрунтованим. Так, позивач не надав належного розрахунку відсотків, із відображенням періоду, відсоткової ставки та підстав здійсненої пролонгації (автопролонгації) кредиту. При цьому, відповідач категорично заперечує вчинення дій (надіслання повідомлень) щодо продовження строку кредитування. Дійсно, п.4.3 Договору про споживчий кредит №3188514 передбачена пролонгація строку кредитування, однак невідомо в який спосіб позичальник має продовжити строк користування коштами, де це відображено та фіксується. Натомість, Договір про споживчий кредит №3188514 чітко передбачає строк кредитування 30 днів ( передбаченого п. 1.4. договору про надання споживчого кредиту). Споживачу було доведено до відома розмір відсотків, розрахованих лише за 30 днів, що також, чітко відображено в Графіку платежів за договором (а.с.17). Договір про споживчий кредит №3188514 не містить інших графіків, з іншим розміром загальної вартості кредиту на випадок пролонгації строку кредитування на 90 днів, чи на інший період. Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що не обізнаний в який спосіб відповідач подавала пропозицію первісному кредитору про продовження строку кредитування і в який спосіб була сформована відповідь на ту пропозицію. А зі змісту відзиву на позов слідує, що відповідач не подавала ніяких пропозицій про продовження строків кредитування, не знала і не очікувала пролонгації, бо Договір про споживчий кредит №3188514 має Додаток №1 де міститься Графік платежів із чітко визначеними сумами кредиту, процентів і датою повернення кредиту і процентів. Частиною 8 ст.18 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. А отже, суд вважає обґрунтованою суму нарахованих відсотків в межах погодженого сторонами строку кредитування, що передбачено умовами договору та відображено в Графіку платежів - 2052,00 грн. Із досліджених судом розрахунків заборгованості та Картки обліку за договором було встановлено, що відповідач [PERSON] сплатила 2052,00 грн. в рахунок погашення відсотків. Даний розрахунок наданий первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» (а.с.18 зворот). Отже, розмір непогашеної заборгованості, що передбачена умовами кредитного договору і що відповідає умовам Графіка розрахунків до договору про надання споживчого кредиту становить 6000,00 грн., що і є боргом відповідача за договором №3188514. Правом на нарахування сум хзгідно ст. 625 ЦК України позивач не скористався. Тому, позовні вимоги за кредитним договором № 3188514 від 12.11.2020 підлягають чатковому задоволенню в сумі 6000,00 грн. Судові витрати . Позивач просив відшкодувати судові витрати, що складаються із суми судового збору (2422,40 грн.) та витрат на правничу допомогу ( 9 000 грн). З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога надавалась позивачу адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правової допомоги від №02-07/2024 від 02 липня 2024 року. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було подано до суду наступні документи: прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявка на надання юридичної допомоги №180 від 01.10.2025р. та витяг з акту №21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025р., де зазначено, що в даній справі позивач поніс витрати за надані послуги правничої допомоги на суму 9000 грн. (3 000 грн. усна консультація, 6000 складання позовної заяви про стягнення боргу). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 01 серпня 2019 року по справі № 915/237/18 дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial