Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд: визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя: легковий автомобіль FORD EXPLORER № куз. VIN: [NUMBER] , 2018 року випуску, придбаний 13.09.2022 року, вартістю 905 295, 00 грн та вантажний автомобіль OPEL VIVARO № куз. VIN: [NUMBER] , 2015 року випуску, придбаний 14.06.2022 року, вартістю 453 254,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію різниці (половини) вартості відчужених відповідачем автомобілів у розмірі 679 274,50 грн; стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір на суму 6 792,74 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивачка в обґрунтування позовної заяви (а.с.26-29 т.1) зазначила, що згідно свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] від 21.08.2004 відбулася реєстрація шлюбу між [PERSON] , [INFO] (позивачем) та [PERSON] , [INFO] (відповідачем). Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 26.06.2023 шлюб розірвано. Шлюбний договір між ними не укладався, відповідно все майно нажите ними з вказаного періоду до моменту розірвання шлюбу є спільною сумісною власністю. За період шлюбу вони придбали майно (два автомобіля), яке є їхньою спільною сумісною власністю як подружжя і яке вони не можуть розділити добровільно, а саме: легковий автомобіль FORD EXPLORER № куз. VIN: [NUMBER] , 2018 року випуску, придбаний 13.09.2022, вартістю 905 295,00 грн та вантажний автомобіль ОРЕL VIVARO № куз. VIN: [NUMBER] , 2015 року випуску, придбаний 14.06.2022, вартістю 453 254,00 грн. Після того, як вони припинили спільне проживання (її подачі позову до суду про розірвання шлюбу), відповідач таємно (без її (позивача) згоди) продав вказані автомобілі, чим грубо порушив право спільної сумісної власності. Загальна вартість спільного сумісного майна подружжя (двох автомобілів) визначеного незалежною оцінкою становить 1 358 549, 00 грн, із якого належна її половина становить 679 274, 50 грн. У поданому відзиві на позовну заяву (а.с.121-143 т.1), відповідач зазначає, що дійсно з 21 серпня 2004 року він з позивачкою офіційно зареєстрували шлюб у Полтавському міському від ділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції (актовий запис № 834). Від спільного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Як виявилося після тривалих років шлюбу, у них різні характери та зовсім протилежні погляди сімейне життя. Він намагався всіма силами зберегти сім`ю, але це ні до чого не призвело. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим. Фактично з 2018 року вони припинили шлюбні відносини, їх поєднували лише партнерські відносини по веденню від підприємницької діяльності. З кінця травня 2023 року позивачка змінила своє місце проживання, а дочка залишилася проживати разом з ним та знаходиться на його повному утриманні. Також зазначає, що вони як подружня пара з позивачем переїхали в м. Тараща. Пробуючи різні сфери роботи вони приймають рішення відкрити мовну школу. Його мама та бабуся продають своє нерухоме майно в місті Полтава і його мама купує будинок в м. Таращі, який дає можливість проводити діяльність мовної школи на першому поверсі. Позивачка оформляє на себе ФОП, він їй допомагає в цьому, проте залишається офіційно не працевлаштованим. З часом їхні сімейні стосунки почали погіршуватись і все більше носили характер партнерських і більше ділових. Після 2018 року вони взагалі перестали проводити час разом і всі подорожі позивачка робила окремо з невідомими йому людьми, їх пов`язувала тільки діяльність в школі. Його перебіг таких дій не влаштовував і він захотів працювати офіційно і мати офіційний дохід. Виникла ідея відкрити кав`ярню. Він звернувся до позивача щоб за рахунок частини прибутків, які отримувалися в мовній школі, вона допомогла б йому відкрити власний проект. Проте від позивачки він отримав відмову. При цьому вона повідомила йому, що її бюджет не передбачає спонсорування ніяких його проектів. Тобто він мав розраховувати на власні сили, з коштів, які позивачка вважала його заробітною платою, він мав покривати всі витрати по будинку де була розташована мовна школа (сплачувати комунальні послуги і т.д.). Позивачка за весь час не сплачувала комунальних послуг, саме тому вони часто були в боржниках бо він не встигав правильно розподілити той дохід, що мав. Вже після припинення шлюбних відносин, він самостійно звернувся до сестри позивачки [PERSON] , яка допомагала їм зі школою багато років. Вона дуже добре знала сімейну ситуацію, і свою сестру, і вже мала свої певні збереження. Він описав їй свій проект кав`ярні і той її зацікавив. Вони заключили договір позики 11 грудня 2019 року і вона позичила йому 7200 доларів США і 120 тисяч гривень. Це була перша і сама крупна сума позики на довготривалий термін. Пізніше було ще багато короткотривалих позик на 1-2 тисячі доларів на які вони не складали розписок, але є перекази коштів з її американського рахунку на його український рахунок. У них уже утворилися довіренні стосунки тому надалі необхідності в розписках не виникало. З початком повномасштабного вторгнення, [PERSON] працює в США і приїжджає в Україну нерегулярно. В подальшому, він почав підготовку до відкриття кав`ярні. [PERSON] проявила готовність інвестувати в його кав`ярню 12 тисяч доларів, що теж підтверджено розпискою від 7 вересня 2020 року. Також повернення коштів можна прослідковувати банківськими платежами кожен місяць з його рахунку на її рахунок різними сумами, а також особистою передачею коштів. Ратушна з настанням війни перебуває в Іспанії. З початком війни почалися сильні проблеми з логістикою і обслуговуванням кав`ярні. Стала гостра потреба придбати вантажний автомобіль. Його кредитори надали згоду на припинення виплати по кредитам, а вивільнені кошти він вкладає в купівлю вантажного мікробуса. Так 14.06.2022 був придбаний вантажний автомобіль Opel Vivaro, завдяки якому він мав можливість зберегти робочий режим кав`ярні і ще більш продуктивно займатися волонтерством. З приводу автомобіля Ford Explorer вказав, що його працівник в кав`ярні мав власні кошти від продажу квартири, якими він погодився профінансувати угоду купівлі авто для ремонту та подальшого продажу. Знайшовши авто, перед купівлею склали розписку на суму 10 тисяч доларів США терміном на 1 рік 10 липня 2022 року. Авто було розбите і куплене в США за 5 500 доларів США, доставлене і частково відновлене. Потім, він вже займався відновленням авто з подальшою метою його продажі та отримання прибутку. Окремо звертає увагу, що у нього з позивачкою з 2018 року було багато попередніх домовленостей, які вона щоразу змінювала, пізніше він зрозумів, що вона тягнула час та паралельно вносила в інвентарну книгу школи їхнє спільно набуте до 2018 року майно. 28.05.2023 позивачка скориставшись його відсутністю, вивезла з помешкання весь перший поверх включно з меблями, його власною технікою та особистими речами, також у його мами зникли гроші (5 000 доларів США), які вона привезла з Польщі від його сестри. Відповідно вважає, що фактичний розподіл майна відбувся. Крім того, позивачка залишила борги мовної школи за комунальні послуги 40 тисяч гривень, які вона відмовилася погашати. Після офіційного розлучення, їхня дочка залишилася проживати разом з ним, позивачка відмовилася надавати допомогу на утримання дитини і він був змушений стягнути аліменти у примусовому порядку. При такій позиції позивачки, вважає справедливим визнати всі його борги, які він брав, в тому числі на придбання автомобілів так само спільними. Враховуючи те, що після припинення шлюбних відносин позивачка не приймала жодної участі у купівлі легкового автомобіля FORD EXPLORER № куз. VIN: [NUMBER] та вантажного автомобіля ОРЕL VIVARO № куз. VIN: [NUMBER] , вважає, що ще до їх продажу вказане майно було його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, а тому не може бути предметом поділу. Ці автомобілі, ще до офіційного розірвання шлюбу були ним відчужені (для погашення кредитів), тому у нього відсутня правова підстава для зустрічного позову про визнання особистою приватною власністю майна. В зв`язку із зазначеним, просить відмовити у позові, а також стягнути з позивачки на його користь понесені і документально понесені підтверджені судові витрати в сумі 50 000,00 грн. У поданій відповіді на відзив (а.с.154-199 т.1) представник позивачки зазначає, що заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що спірні автомобілі були ним набуті за особисті кошти, які він отримав в борг від сестри позивачки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачем надано разом з відзивом копії розписок про отримання коштів в борг від 11.12.2019, 10.07.2022, 07.09.2020. Разом з цим, у період написання розписок позивачка проживала разом з відповідачем та про його наміри взяти в борг кошти в третіх осіб нічого не знала, більше того на придбання автомобілів надавала власні кошти, отримані від здійснення підприємницької діяльності. Відчужені автомобілі використовувалися спільно сторонами, спорів щодо їх набуття у спільну власність ніколи не виникало. Крім того, позивачка ніколи не чула від сестри про те, що остання має заощадження в іноземній валюті, які в подальшому надала в борг її чоловіку. За таких обставин вважає, що розписки містять ознаки фіктивності. Окрім того, позивачка також має сумніви щодо часу написання вказаних розписок, а також факту передачі відповідачу в борг третіми особами саме для придбання автомобілів (зважаючи на те, що в розписках від 11.12.2019 та 07.09.2020 про отримання коштів в борг з метою купівлі автомобілів нічого не зазначено, а в розписці від 10.07.2022 не вказано про який саме автомобіль йде мова). Інші доводи та заперечення відповідача вважає такими, що не стосуються предмету доказування та спрямовані на відволікання уваги суду від суті спору, а отже підлягають відхиленню судом. Також, вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним, відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що відчужені ним автомобілі належать йому на праві особистої приватної власності, презумпція спільного майна останнім також не спростована. Процесуальній дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025, головуючим суддею в указаній судовій справі визначено суддю Зінкіна В.І. Ухвалою суду від 07.01.2025 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачці десятиденного строку з дня вручення ухвали на усунення вказаних у ній недоліків. 15.01.2025 на виконання ухвали суду від 07.01.2025, позивачкою подано позовну заяву в новій редакції з додатками. Відповідно до наказу голови суду № 25-В від 20.11.2024, головуючий у даній справі суддя Зінкін В.І. з 13.01.2025 по 17.01.2025 перебував у додатковій відпустці. Ухвалою суду від 21.01.2025 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачці десятиденного строку з дня вручення ухвали на усунення вказаних у ній недоліків. 30.01.2025 на виконання ухвали суду від 21.01.2025, позивачкою подано супровідний лист з додатками. 04.02.2025, на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України, від відділу реєстрації місця проживання управління «ЦНАП» виконкому Таращанської міської ради, судом отримано інформацію щодо реєстрації місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 04.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 27.02.2025. 27.02.2025 протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 20.03.2025 за клопотанням представника позивачки адвоката Реви І.О. 20.03.2025 протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 07.04.2025 за клопотанням представника відповідача адвоката Якименка О.В. у зв`язку з його перебуванням на листку непрацездатності. 07.04.2025 протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 06.05.2025 за клопотанням представника відповідача адвоката Якименка О.В. у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні. Відповідно до наказу голови суду № 9-В від 15.04.2025, головуючий суддя Зінкін В.І. з 28.04.2025 по 02.05.2025 перебував у додатковій відпустці. 06.05.2025 протокольною ухвалою суду постановлено проводити підготовче засідання за відсутності відповідача, який був повідомлений належно про дату, час та місце проведення підготовчого засідання через підсистему «Електронний суд». Крім того, протокольною ухвалою суду постановлено відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про доручення доказів та повернути його супровідним листом. Також, протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача, постановлено зобов`язати відповідача надати для огляду в судовому засіданні оригінали боргових розписок від 07.09.2020, 10.07.2022, 11.12.2019. Ухвалою суду від 06.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02.06.2025. Задоволено клопотання представника позивачки про виклик свідків, постановлено викликати в судове засідання для допиту в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 28.05.2025, на виконання протокольної ухвали сулу від 06.05.2025, відповідачем подано супровідний лист з оригіналами розписок від 11.12.2019, 10.07.2022, 07.09.2020. 02.06.2025 протокольною ухвалою суду в судовому засіданні оголошено перерву до 31.07.2025. Відповідно до наказу голови суду № 12-В від 23.05.2025, головуючий суддя Зінкін В.І. з 09.06.2025 по 11.07.2025 перебував у щорічній відпустці. 31.07.2025 протокольною ухвалою суду судове засідання відкладено до 26.08.2025 за клопотанням відповідача у зв`язку з його перебуванням за межами області, а також клопотанням представника відповідача адвоката Якименка О.В. у зв`язку з його перебуванням на лікуванні. 26.08.2025 протокольною ухвалою суду судове засідання відкладено до 30.09.2025 за клопотанням представника відповідача адвоката Якименка О.В. у зв`язку з його перебуванням у щорічній відпустці. 30.09.2025 після судових дебатів судом було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, оголошену дату та час проголошення судового рішення. Ухвалою суду від 30.09.2025 постановлено поновити розгляд у справі, розгляд справи призначено на 30.10.2025, визнано обов`язковою явку відповідача [PERSON] у судове засідання. 30.10.2025 протокольною ухвалою суду в судовому засіданні оголошено перерву до 18.11.2025 у зв`язку з хворобою відповідача. Ухвалою суду від 18.11.2025 задоволено клопотання представника позивачки адвоката Реви І.О. про застосування до відповідача заходів процесуального примусу в зв`язку з неявкою в судове засідання. Накладено на відповідача штраф за невиконання його процесуальних обов`язків у сумі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 3028,00 грн. Крім того, у судовому засіданні оголошено перерву до 12.01.2026. 12.01.2026 протокольною ухвалою суду в судовому засіданні оголошено перерву до 30.01.2026 у зв`язку з неявкою представника позивачки, відповідача та його представника. 30.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що одружилися з відповідачем у серпні 2004 року. У 2005 році вони переїхала у Таращу. В 2006 році почала підприємницьку діяльність в освітній сфері. Відповідач вів розрахунки. Жили у будинку, який належав матері відповідача. В 2021 році з січня по червень вона жила на першому поверсі будинку. Але відповідач запевнив її, що він за збереження сім`ї. Вона повірила і повернулася на другий поверх, де і жила з відповідачем до 07.02.2023. Ще до січня 2023 у них були інтимні стосунки. У січні 2023 року їй стало цікаво, куди йшли кошти з двох бізнесів кав`ярні та мовної школи. З`ясувалося, що велика сума пішла на ремонт будинку адміністраторки кав`ярні [PERSON] , з якою він «дружив» з 2017 року. З лютого по травень 2023 вона надавала другий шанс на примирення. 29 травня 2023 року вона виїхала з будинку відповідача. У червні 2023 року подала на розлучення, потім отримала заяву на аліменти. З 2012 року по 2023 рік всі кошти від мовної школи були у віповідача, все перераховувалося на його рахунки. Ще у 2015 році вони придбали автомобіль «Форд Фокус», який потім продали 30.08.2022 року, після чого 14.06.2022 купили «Опель Віваро». 13.09.2022 вони купили «Форд Експлоурер» за кошти від продажу автомобіля «Хюндай Туссан» готівкою, а також за рахунок накопичень. Вона підтримувала ідею відкриття кав`ярні, тому за кошти мовної школи робили ремонт кав`ярні з 2019 по 2021 рік. Ще 01.01.2022 відкрили кав`ярню, а також працювала мовна школа. 08.06.2023 вона з відповідачем обговорила поділ майна, він обіцяв їй виплатити кошти за половину вартості автомобілів. Через рік дізналася, що 09.06.2023 він відчужив автомобілі. 26.06.2023 розірвали шлюб. Спірні автомобілі відчужив [PERSON] - дружині баристи [PERSON] . Це був фіктивний продаж. «Опель Віваро» вона більше не бачила, а на «Форд Експлоурер» їздить відповідач і адміністраторка [PERSON] . Про придбання автомобілів «Опель Віваро» та «Форд Експлоурер» було її спільне рішення разом з відповідачем. На час їх придбання вони проживали разом з відповідачем. Відповідач не повідомляв, що буде відчужувати автомобілі, згоду він не отримував. Кошти за автомобілі він не віддав. Шлюбні відносини припинили у 2023 році. 29 травня 2023 року вона забрала перший поверх мовної школи. У червні 2023 року підходила до відповідача з описом майна, він не захотів підписувати. Тобто реального поділу майна не відбулося. Витрати на ремонт кав`ярні були зі спільних коштів. І те що вона забрала при виїзді: столи, іграшки, комп`ютери, фотоапарат, мультіварка, епілятор, фен, генератор, не перекрило розходів на ремонт кав`ярні. Вона є ФОПом, напрямок освітня діяльність, відповідач теж ФОП. З відповідачем узгодили, що вона забирає мовну школу, а він кав`ярню. Автомобіль «Форд Експлоурер» відповідач придбав у Києві у [PERSON] . Цей авто був на ходу у гарному стані. Автомобіль «Опель Віваро» відповідач придбав на півдні України, виплата була частинами. На час розлучення все було виплачено. З відповідачем літом 2021 року їздили разом у Чорногорію вдвох. В 2022 році разом відпочивали у Буцькому каньйоні. Кошти з мовної школи йшли на рахунки відповідача. В 2022 році він не казав, що буде позичати кошти у її сестри. Про наявність боргів почула вперше, коли про розподіл майна заговорили. У травні 2023 року була домовленість з відповідачем, що майно мовної школи і цей бізнес її, а кав`ярня його. Представник позивачки адвокат Рева І.О. у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, прохала його задовольнити. Пояснила, що у судовому засіданні доведено, що до травня 2023 разом проживали, вели спільний бюджет, за спільні кошти придбали автомобілі. Не спростована презумпція спільного майна. Дійсність боргових розписок не визнана позивачкою, а відповідач не заявляв клопотання про проведення експертизи, що є його обов`язком згідно судової практики. Також не допитані в якості свідків особи, які нібито позичали кошти. Автомобілі були відчужені пов`язаним особам, отже це є фраудаторним правочином. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що вони з позивачкою перебували в шлюбі з 2004 року і дуже довгий час вели сімейний бізнес, який їм відкрила його мама. Вона продала дві квартири в місті Полтава і придбала тут, в Таращі, будинок, для того, щоб допомогти їм відкрити сімейну справу. Другий поверх у них житловий, а перший поверх був повністю зроблений під мовну школу, 4 офіси, санвузел і великий коридор ресепшн. Бізнес був повністю оформлений на позивачку, але займалися вони цим бізнесом вдвох, дуже довгий період часу, з 2007 року і по останній день їхнього розлучення він ще виконував свої робочі функції. За весь час не було сплочено ні копійки оренди, це була повністю інвестиція в їхню родину, для того, щоб вони могли вести свою діяльність. Позивачка займалася саме академічною частиною. Всі технічні питання і сфера менеджменту було його відповідальністю. І поки їхні стосунки перебували в більш-менш нормальному стані, в цілому все було добре. Єдине, що його постійно обмежувало, що він не мав ніякої можливості розвивати щось своє особисте, тому що позивачка не підтримувала ніяких його особистих проектів. Під підтримкою мається на увазі відсутність дозволу фінансування його власних проектів. Було кілька спроб, фотостудія, комп`ютерні курси і більш мілких, в яке він намагався інвестувати, то він постійно чув відповідь, що їхній фінансовий бюджет «мовної школи» не передбачає ніяких додаткових витрат, окрім витрат на проекти «Мовної Школи». Мовна школа мала виїздні класи в районі, куди він возив вчителів для викладання мови. У той час майже ніколи не працювали люди офіційно, тому що позивачка вважала це непотрібною витратою коштів. На початку вони спробували оформлювати людей офіційно, потім це стало позивачці невигідно і було прийнято рішення не оформлювати більше нікого офіційно. З цієї ж самої причини, за домовленістю, бізнес був оформлений на позивачку, тому що двох оформлювати в справі було прийнято рішення, що це було недоцільно для сімейного бюджету. Коли їхні стосунки почали достатньо вже порушуватися і йти в різні сторони, він розумів, що буде достатньо складно працювати під керуванням позивачки, тому що він не мав ніякої фінансової свободи. І мови про його особисте, навіть не підлягало дискусії. У нього була певна нефіксована сума, яка виділялася від доходу, і він з неї мав оплачувати повністю комунальні платежі, і утримувати будинок. За всі роки всі рахунки на утримання, ремонт, комунікації, комунальні сплачувались виключно ним. Тільки останні три місяці, лютий-квітень 2023, коли позивачка вже прийняла рішення розлучатися, коли це вже було об`явлено публічно, вона показово почала сплачувати за комунальні рахунки. Так само будинок був залишений після розлучення з величезними боргами за комунальні послуги за « [PERSON] » які він сплатив вже після розлучення, бо позивачка відмовилась сплачувати свої борги. Ним було прийнято рішення відкрити кав`ярню. Близько 10 тисяч доларів позики в долларах і гривні, йому видала сестра позивачки [PERSON] у грудні 2019 року, про що вони склали розписки у двох примірниках. Взагалі, всі розписки складалися у двох екземплярах: один залишався у боржника, а другий у стягувача. Вона сказала, що у неї є вільні гроші, бо вона збирає собі на житло, і це збирання на житло займе досить довгий час, і що вона готова надати йому ті гроші, які у неї просто лежать на житло, щоб він міг реалізувати свій проект. З [PERSON] на даний час розрахувався частково. Також йому допомогла його рідна сестра і її чоловік, вони виїхали з України в 2016 році в Польшу. Вони придбали своє житло, кілька автомобілів. У них хороша фінансова ситуація. Тут не було ніяких розписок, але суми допомоги теж великі. Вони регулярно допомагають і його матері зараз. Також, відгукнулася ще одна знайома, це дівчина на той час електрика, який допомагав йому по ремонту в кав`ярні. Це [PERSON] . З нею не було романтичних стосунків. Її зацікавив його проект і вона вирішила допомогти. Так само вони склали розписку в двох примірниках, і вона позичила йому 12 тисяч доларів. Це був вересень 2020 року. Він надав копії чеків і виписки з банків, що він сумлінно виплачував їй на карту борг кожного місяця коли вона виїхала за кордон всі ці роки. До цього він віддавав готівкою. Також зараз коли вона приїжджає в Україну, він також намагається їй передати певну суму боргу в валюті готівкою. На той час у них з позивачкою вже були дуже складні стосунки. Вони практично не перебували вже в шлюбних відносинах, він мав інші стосунки, про які позивачці було відомо і вона, періодично, казала про розлучення коли прийде час. Через рік після відкриття кав`ярні у вересні 2021 він став жертвою коронавірусу в надважкій формі. Цей вірус викликав у нього дуже підвищений тиск і загострив його персистуючу бронхіальну астму якою він хворіє з дитинства. Саме з цього часу його астма набула активної фази і він потребував періодичної госпіталізації. Потім почався період війни. Перший період війни, були обстріли енергоструктур, почались блекаути. Все в країні зупинилося. Люди перестали відвідувати і школу і кав`ярню. На першому поверсі будинку його мами, де була школа, вони надавали прихисток людям які тікали з місць куди заходив ворог. З 2014 року сімейне життя з позивачкою руйнувалося, а з 2017 року у нього вже були інші стосунки. В 2021-2022 роках проживали з позивачкою в одній будівлі, але на різних поверхах. В 2021 році позивачка показала йому його інтимні фото. Він її спитав, чого не розлучаються, а вона відповіла, що фінансово не вигідно. Вона знала, що він мешкає у іншої жінки. Для того щоб бізнес працював у нього стала дуже гостра потреба, в тому, щоб самому довозити собі товар. У нього був легковий автомобіль на той період, він не міг його використовувати для грузових доставок товарів в кав`ярню. Серед волонтерів, йому надали інформацію, що є дуже багато людей біля евакуаційних територій, які продають весь транспорт за дуже заниженими цінами. Він зв`язався з жінкою ФОП, яка проживала біля Придністров`я, де якраз очікувалась евакуація з її району. Вона в телефонному режимі запропонувала йому угоду, один з її трьох мікроавтобусів по заниженій вартості, майже вдвічі за ринкову (на той час 5500 доларів), за умови, якщо він вивезе її на українську безпечну територію ближче до кордону з Румунією. Її родину повністю на мікроавтобусі, він забирає з кордону з Придністров`ям, і вивозить на безпечну територію. Вона зробила йому доручення, тому що неможливо було переоформити в той період нічого, він віддав їй гроші. Щоб зібрати гроші на цей мікроавтобус він провів діалоги зі своїми позичальниками і вони пішли йому на зустріч, щоб він спрямував гроші які він має їм заплатити по кредиту, утримав і зібрав собі на вирішення потреби транспорту, так як прекрасно розуміли, якщо зупиниться кав`ярня, він не зможе виконувати свої боргові зобов`язання. Також йому допомогли його друзі з-за кордону, до кого він звертався, і вони надали йому також різну фінансову допомогу різними сумами. Весь бюджет витрачений на купівлю цього транспортного засобу взагалі не має ніякого відношення до «мовної школи» і до їхнього спільного майна. З приводу другого авто, пояснив, що у нього баристою працював [PERSON] , який перед війною з дружиною продали своє житло в Києві і переїхали в [PERSON] . У нього була певна відкладена сума грошей, які він хотів інвестувати під час війни. Вони обговорювали багато різних сфер і напрямків, які ще «дихали» під час війни. Дуже популярним до війни був бізнес розбитих машин з США, їх купляли на аукціоні битих авто, завозили сюди, розмитнювали, відновлювали і продавали. Вони знайшли машину, яка була куплена за 5 тисяч доларів США. Він був повністю розбитий. [PERSON] дає йому позику 10 тисяч доларів на купівлю і відновлення цього автомобіля. Вони починають відновлювати його своїми силами. Один друг порихтував машину, другий друг пофарбував. Вони зібрали цей автомобіль і планували його продати. Це було виключно як бізнес-проект профінансований [PERSON] і йому ж повернутий. Це казано в розписці яку він надав. Фактичною причиною їхнього розлучення в 2023 році є відсутність відносин, давно не мали стосунків. Вирішили розлучитись на початку 23 року. Все було оговорено і домовлено. Він не має претензій до її мовної школи, вона забирає її собі без боргів, без кредитів з усією клієнтською базою яку вони напрацьовували з 2007 року. З дохідною частиною задекларованою від 120 тисяч гривень в місяць, на момент його відходження від справ. Йому залишалась кав`ярня. Погодили всі питання. За місяць до розлучення, позивачка 28 травня 2023 року скориставшись його відсутністю, вивезла всі речі з будинку першого поверху, так само був вивезений генератор, який був придбаний для кав`ярні. В той день, у його мами пропала велика сума грошей (5 тис. доларів США). Були вивезені посуд і техніка з кухні, його особисті комп`ютер, колонки, фотоапарат і обладнання фотостудії, багато будівельних матеріалів. Все, що можна було взяти, позивачка вивезла з невідомими людьми. З даного приводу була подана заява в поліцію та заведено кримінальне провадження, яке на даний час не рухається. Йому не відомо про встановлення обсягу вивезено майна, про його стан і наявність. Враховуючи незаконний кримінальний вчинок позивачки, вважає, що в цей день відбувся фактичний розподіл сімейного майна. З приводу аліментів вказав, що після розлучення їхня неповнолітня дочка отримала психологічну травму і вирішила залишитися проживати з ним. Позивачка маючи офіційно задекларований дохід більше 100 тис. в місяць, подала заяву у виконавчу службу, що її дохід складає середню зарплату вчителя в районі, тобто 12 500 грн на той момент. І їй було присуджено аліменти в розмірі мінімуму 3 400 грн. Позивачка не допомагала дочці і не платила повної суми аліментів. Перша додаткова допомога почалася лише тоді, коди дочка виїхала на навчання в Польшу. По закінченню дії виконавчого провадження, виконавча служба стягнула з позивачки заборгованість в розмірі 16 500,00 грн. Щодо свідків по справі, зазначив, що двоє з цих свідків він бачив взагалі двічі в житті. Третя людина працювала неофіційно у них в школі, [PERSON] . Вона взагалі немає відношення до їхньої родини як друг, тільки як тимчасовий працівник. Їх всіх пов`язують виключно робочі стосунки. Вони жодного разу в житті не були у них вдома в гостях. Всі їхні сімейні друзі відмовилися давати свідчення в суді, коли дізналися про несправедливі і маніпуляційні ходи позивачки, про що було сказано їй особисто кожною родиною, до якої вона зверталася. І тільки недотичні до їхньої родини люди, погодилися свідчити і підтверджувати те, що вони апріорі не можуть знати. Всі докази особистих коштів на придбання автомобілів надав у вигляді розписок і цього пояснення. При будь-якій незгоді або питанням по розпискам, всі ці люди були періодично в Україні. На момент виклику своїх свідків позивачкою, її сестра була навіть в Таращі, про що позивач була проінформована. Спірні автомобілі віддав [PERSON] , оскільки потреба у авто відпала. Крім того, волонтери надали великий автомобіль, а також поставки у кав`ярню відновилися. Частину зобов`язань він погасив, але не все. Спірні автомобілі були куплені за його власний кошт, кошти позивачки на придбання авто не використовувалися. Шлюбні відносини були фактично припинені коли з`явилася інша жінка, це 2017-2018 рік, а в 2020 році він переїхав на перший поверх. Роздільний сімейний бюджет з 2014 року. Він сплачував комунальні послуги, харчування Не ініціював розірвання шлюбу, бо не було необхідності. По усній домовленості вирішили відкласти до того, як дитині виповниться 18 років, не хотіли псувати репутацію. Не звертався до суду з заявами про встановлення факту роздільного проживання та визнання автомобілей особистим майном. Він був ФОПом. В матеріалах справи відсутні доказів підтвердження доходу. У травні 2023 року була домовленість з позивачкою, що майно мовної школи і цей бізнес - її, а кав`ярня його. Однак, спірні автомобілі залишалися на його боці. В 2019 році була спроба відновити стосунки. В 2020 році їздили з трьома сім`ями на відпочинок, однак, він з позивачкою були як друзі, на ніч не залишалися. Представник відповідача адвокат Якименко О.В. у судовому засіданні, в режимі відеоконфернції поза межами приміщення суду позов не визнав у повному обсязі, прохав відмовити у його задоволенні. Пояснив, що позивачкою не доведені позовні вимоги. Відсутні докази того, що сторони з 2017 року разом вели бізнес і у них був спільний бюджет. З 2018 року шлюбні відносини припинені. Кошти на придбання автомобілів Вотчицев брав у борг у третіх осіб. Свідки не підтвердили факт спільного проживання. Всі свідки є заінтересованими особами, скільки діти навчаються у мовній школі. Вотчицев відчужив автомобілі щоб повернути кошти, які взяв для ведення бізнесу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 02.06.2025 пояснила, що вона працювала у мовній школі вчителем з 2015 року до травня 22 року. Вона знала подружжя [PERSON] , ходили в одну церкву. Сприймала їх як подружжя. Спірні автомобілі були придбані вже після її звільнення. В період коли вона працювала, то для мовної школи використовувався «Форд» сірого кольору та корейський автомобіль чорного кольору. Вотчицеви жили як подружжя, вони були разом у відпочинку, вели бізнес разом, позивачка вкладала кошти у кав`ярню. Коли кав`ярня починала роботу, вони були на екскурсії у кав`ярні. Бізнес по кав`ярні розпочинався спільно. З Днем народження разом вчителі вітали відповідача після відкриття кав`ярні. Негаразди вони вирішували за допомогою психолога. Фінансовими справами мовної школи займався відповідач, він нараховував зарплату і кошти надходили з його рахунків. Однак, вона (свідок [PERSON] ) не була офіційно працевлаштована у відповідача. Позивачка також отримувала у нього зарплату. [PERSON] фінансовими справами розпоряджався відповідач. До кав`ярні іншої офіційної роботи у відповідача не було. Він займався фінансовою стороною мовної школи. Позивачка займалася викладанням, екскурсіями, розмовними класами. [PERSON] була відкрита перед початком війни. Їй не відомо, чи брав відповідач кошти у борг, не цікавилась. Після звільнення дізналась про розлучення [PERSON] . Донька залишилась з відповідачем та його матір`ю. Вона (свідок [PERSON] ) проводила уроки на першому поверсі мовної школи, а подружжя [PERSON] проживало на другому поверсі, вони робили ремонт. Було таке, що Вотчицеви сварилися, але вирішували конфлікти Свідок [PERSON] у судовому засіданні 02.06.2025 пояснила, що за автомобілі їй не відомо. Знайомі з 2008 року, діти вивчали англійську у мовній школі і вивчають дотепер. Оплата за навчання проводилася на картку [PERSON] до 29.01.2023. Вотчицеви разом проживали на [ADDRESS] . Там двоповерхова будівля, і на першому поверсі була розташована мовна школа. Вона так розуміла, що у [PERSON] це спільний бізнес, але фінансами займався [PERSON] . Шлюб вони припинили у 2023 році. Дізналась про це, оскільки допомагала з переїздом у кінці травня 2023 року. Стосунки з [PERSON] у неї суто ділові. Допомагала з переїздом, оскільки позивачка попрохала тих, хто у змозі допомогти. Обставин переїзду не пам`ятає. Коли відкрилась кав`ярня не пам`ятає. В період карантину навчання у мовній школі було онлайн. А в 2022 році навчання вже було не онлайн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 02.06.2025 пояснила, що з приводу спірних автомобілей їй нічого не відомо. Познайомилась з [PERSON] , коли її старший син пішов навчатися у мовну школу. Вона підтримувала зв`язок з позивачкою. Зараз там навчається її донька. Вона (свідок [PERSON] ) забрала три групи учнів у с. Лука для мовної школи, навчалися з 2017 року до початку війни. Позивачка з відповідачем приїжджала. Вотчицев привозив речі для навчання. Позивачка казала, що вона відповідає за навчальну діяльність, а [PERSON] за фінанси. Всі проплати йшли [PERSON] на картку. Фінансові питання вирішувалися [PERSON] , позивачка не внікала у фінанси. Останній раз на рахунок [PERSON] перераховувала у жовтні 2022. Не було натяку що у [PERSON] щось не так у стосунках. Позивачка організовувала літні табори, підготовку дошкільнят, екскурсії. В 2021-2022 роках кінцевою локацією екскурсії по [PERSON] була кав`ярня, отже стосунки у [PERSON] були нормальні. Про нові рахунки дізналась у лютому березні 2023 року. Позивачка привезла новий договір і змінився рахунок. Перед цим ФОП була позивачка, а кошти перераховувалися [PERSON] , бо вони сім`я. Було видно, що [PERSON] проживають у тому будинку, де і мовна школа. Спілкувалися раз на 2 тижня. Про розірвання шлюбу стало відомо у лютому-березні 2023 року. Донька [PERSON] залишилась з відповідачем. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 21.08.2004 сторони зареєстрували шлюб, про що Полтавським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 834 (а.с.11 т.1). Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 26.06.2023 єдиний унікальний номер судової справи 379/844/23 шлюб розірвано (рішення суду набрало законної сили 27.07.2023). 29.06.2023 судом постановлено ухвалу про виправлення описки у вказаному судовому рішенні, постановлено виключити з описової та мотивувальної частини рішення фразу «Майнового спору між сторонами немає» (а.с.12-13 т.1). 13.09.2022 відповідач уклав договір купівлі-продажу легкового автомобіля FORD EXPLORER, об`єм двигуна 3497 см куб., № куз. VIN: [NUMBER] , 2018 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.14, 101 т.1), а 14.06.2022 вантажного автомобіля ОРЕL VIVARO, об`єм двигуна 1598 см куб., № куз. VIN: [NUMBER] , 2015 року випуску (а.с.14 т.1 зворот). Згідно звіту від 10.01.2025 ФОП [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 45/2024, виданий ФДМУ 23.01.2024) про проведення незалежної оцінки вартості майна КТЗ, легкового автомобіля FORD EXPLORER VIN: [NUMBER] , ринкова вартість автомобіля станом на 10.01.2025 становить 905 295,00 грн (а.с.48-66 т.1). Згідно звіту від 10.01.2025 ФОП [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 45/2024, виданий ФДМУ 23.01.2024) про проведення незалежної оцінки вартості майна КТЗ, вантажного фургона ОРЕL VIVARO, № куз. VIN: [NUMBER] , ринкова вартість автомобіля станом на 10.01.2025 становить 453 254,00 грн (а.с.31-47 т.1). Як убачається з листа Головного сервісного центру МВС № 31/795А3-8419-2024 від 27.03.2024, відповідач 09.06.2023 уклав договір купівлі-продажу автомобіля FORD EXPLORER, «308 перереєстрація на нового власника», власник [PERSON] , а також 09.06.2023 договір купівлі-продажу автомобіля ОРЕL VIVARO, «308 перереєстрація на нового власника», власник [PERSON] (а.с.14 т.1). Крім того, відповідачем на виконання протокольної ухвали суду від 06.05.2025 (а.с.241-247 т.1) 28.05.2025 надано оригінали розписок, які вилучені з матеріалів справи на підставі акту (а.с.10 т.2) та повернуті відповідачу 30.01.2026. В розписці 1 зазначено: «взяв в борг в [PERSON] гроші у розмірі 7200 доларів США і 120000 гривень строком на 5 років до 11 грудня 2024 року. Дата 11.__2019 Підпис [PERSON] . Підпис [PERSON] » (а.с.7 т.2). В розписці 2 зазначено: «взяв в борг від [PERSON] [INFO] паспорт [NUMBER] грошові кошти в сумі 10000 доларів США на купівлю автомобіля. Зобов`язується повернути отримані кошти в повному обсязі до 10 липня 2023 року. Дата 10.07.2022. [PERSON] підпис. [PERSON] підпис» (а.с.8 т.2). В розписці 3 зазначено: «взяв в борг від [PERSON] [INFO] паспорт [NUMBER] грошову суму в розмірі 12000 доларів США для свого бізнесу ремонта і запуску кав`ярні. Зобов`язується повернути гроші до 1 січня 2025 року в повному обсязі. 7.09.2020. [PERSON] підпис. [PERSON] підпис» (а.с.9 т.2). Відповідно до податкових декларацій позивачки, загальна сума доходу за 2 місяць 2011 року становила 470,5 грн (а.с.164-165 т.1), за 2012 рік 92 650,00 грн (а.с.171-173 т.1), за 2013 рік 173 400,00 грн (а.с.174-176 т.1), за 2014 рік 385 000,00 грн (а.с.177-179 т.1), за 2015 рік 12 000,00 грн (а.с.180-181 т.1), за 2016 рік 500,00 грн (а.с.182-183 т.1), за 2017 рік «-» (а.с.187-189 т.1), за 2019 рік 298 100,00 грн (а.с.190-191 т.1), за 2020 рік 480 000,00 грн (а.с.192-193 т.1), за 2021 рік 72 025,5 грн (а.с.194-196 т.1), за 2022 рік 107 538,5 грн (а.с.197-199 т.1). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України). Тлумачення наведеної норми вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (постанова ВС від 18.09.2023 у справі № 582/18/24 провадження № 61-20968сво21). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Закон встановив презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Цю презумпцію можна спростувати; один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частини перша, третя статті 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частини перша, третя статті 65 СК України). Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст. 364 ЦК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт спільного проживання сторін в одному будинку включно до травня 2023 року, факт ведення сторонами спільного господарства та бізнесу, наявність спільного бюджету сторін. Договори купівлі-продажу транспортних засобів відповідач уклав під час перебування у шлюбі з позивачкою, тому вони належали подружжю на праві спільної сумісної власності. На цей висновок не впливають аргументи відповідача про те, що він набув спірне майно за особисті кошти, які отримав у позику від сестри позивачки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі розписок від 11.12.2019, 10.07.2022, 07.09.2020. Учасники цивільного обороту досить часто у спорах про поділ майна за допомогою договору позики чи розписки про отримання коштів у позику (в яких вказують, що кошти передаються на придбання конкретного майна), намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя (чи жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі). Суд зауважує, що використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулятивний вплив договору стосується його сторін; тому таке використання є неприпустимим, і його не можна кваліфікувати як добросовісне (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року у справі № 215/1191/17). Тому складання відповідачем розписок на користь третіх осіб не впливає на правовий режим спільного сумісного майна подружжя. Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 24 липня 2025 року у справі № 308/13634/22. Відповідач 09.06.2023 без згоди позивача відчужив набуті за час шлюбу автомобілі на користь третіх осіб, крім того, не надав належних та допустимих доказів того, що відчужені ним автомобілі належать йому на праві особистої приватної власності, презумпція спільного майна останнім також не спростована. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21) зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц з якої, зокрема, вбачається, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 343/1294/18, в якій акцентував увагу на тому, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Враховуючи наведене, а також те, що спірні транспортні засоби марки FORD EXPLORER та ОРЕL VIVARO вважаються спільною сумісною власністю подружжя позивачки та відповідача в силу законодавчої презумпції, яку відповідачем не спростовано, згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України є неподільними речами та відчужено відповідачем, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації різниці (половини) вартості відчужених відповідачем автомобілів у розмірі 679 274,50 грн. Щодо позовної вимоги про визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя транспортних засобів Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Аналогічний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (пункт 70). В зв`язку з чим, суд висновує про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя транспортних засобів. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В силу частин 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно пп. 1 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, або фізичною особою підприємцем судовий збір сплачується у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачка звернулася до суду з позовною заявою 06.01.2025, зазначивши одну позовну вимогу немайнового та одну майнового характеру. Відповідно до квитанції № -2268929959 від 14.01.2025 (а.с.30 т.1), позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 6 792,74 грн за позовну вимогу майнового характеру. А тому, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення цієї позовної вимоги у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 792,74 грн. Разом з тим, відповідно до пп.2 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється ставка судового збору у таких розмірах: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За позовну вимогу немайнового характеру про визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, позивачка мала б сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В зв`язку з чим, з позивачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial