Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до укладеного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 07.03.2024 року кредитного договору №962578874 [PERSON] отримав від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредит у розмірі 5500 грн. Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії на умовах строковості, зворотності, платності. В подальшому 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало договір факторингу з ТОВ «Таліон плюс», який неодноразово продовжували шляхом укладення додаткових угод. На підставі вказаного договору з додатковими угодами ТОВ «Таліон плюс» отримало право грошової вимоги до відповідача. 10.10.2024 ТОВ «Таліон Плюс» уклало договір факторингу №10/1024-01 з ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» строком до 31.12.2024. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги, №2 від 10.10.2024 року до Договору факторингу №10/1024-01 від 10.10.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги відповідача на загальну суму 23237,50 грн. 08.07.2025 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №08/07/25-Е, згідно якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 23237,50 грн. До складу заборгованості відповідача в розмірі 23237,50 грн. входять: 5500 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17737,50 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 23237,50 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, судова кореспонденція повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. (Пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, Постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17) Отже, відповідач вважається таким, що про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач у позовній заяві не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали між собою договір кредитної лінії №962578874 від 07.03.2024 року про надання кредиту в розмірі кредитного ліміту на суму 7300 грн. /а.с.16-21/ Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується відповідними позначками на договорі. /а.с.21/ При цьому суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. /а.с.21,28/ Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Згідно умов договору (п.2.3) кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 5500 грн. 07.03.2024 року. Факт надання кредитних коштів у вказаній сумі підтверджується платіжним дорученням від 07.03.2024. /а.с.22/ Крім того на виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «АКЦЕНТ-БАНК» надав інформацію, з якої вбачається, що карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Додатково АТ «АКЦЕНТ-БАНК» надав платіжну інструкцію про переказ коштів у сумі 5500 грн. /а.с.91-93/ Згідно п.7.1 сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів з дня закінчення строку дії договору або дострокового припинення дії договору. Кінцева дата повернення кредиту 06.04.2029 року. Відповідно до п. 8.3 договору на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 2,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 912,50% річних. Згідно п.8.5.1 договору за період від дати видачі першого траншу до 17.03.2024 року (включно) розрахунок витрат за кредитом здійснюється за процентною ставкою 0,88 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним. Строк дії укладеного кредитного договору обчислюється з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. (п.11.1 договору) Пунктом 7.7 договору встановлено порядок погашення вимог кредитодавця: - у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; - у другу чергу сума кредиту та нараховані проценти; - у третю чергу - неустойка та інші платежі. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та процентів належним чином не виконував. Згідно розрахунку заборгованості складеного первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 07.03.2024 року до 23.04.2024 року сума заборгованості відповідача склала 5500 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6462,50 грн. заборгованості за процентами, що всього становить 11962,50 грн. /а.с.39/ В подальшому, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 з ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», з додатковими угодами про пролонгацію дії договору, згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі - 1215) за кредитним договором №962578874 від 07.03.2024 з загальною сумою заборгованості 11962,50 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, додаткових угод, актом звірки, витягом з реєстру боржників. /а.с.40-46, 66, 67/ При цьому, в період з 24.04.2024 року до 14.07.2024 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» здійснило нарахування процентів за користування кредитними коштами за ставкою 2,5% (137,5 грн.) на день. Відтак загальний розмір заборгованості за кредитним договором склав 23237,50 грн., з яких: 5500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17737,50 грн. заборгованість за процентами. Наведене підтверджується наданим розрахунком заборгованості. /а.с.38/ В подальшому ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклало договір факторингу №10/1024-01 від 10.10.2024 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі - 2801) за кредитним договором №962578874 від 07.03.2024 з загальною сумою заборгованості 23237,50 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, платіжною інструкцією, витягом з реєстру боржників. /а.с.61, 62, 63-65/ В свою чергу, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклало договір факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», згідно якого останнє отримало права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі 4217) за кредитним договором 962578874 від 07.03.2024 з загальною сумою заборгованості 23237,50 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується платіжною інструкцією, копією договору, витягом з реєстру боржників, актом прийому-передачі. /а.с.47,48, 56 на звороті, 58-60/ В укладених договорах факторингів під правом вимоги визначено всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» на законних підставах набув право грошової вимоги до [PERSON] . Заборгованість відповідача за кредитним договором на суму 23237,50 грн. залишається непогашеною. /а.с.37/ Разом з тим, враховуючи, що метою отримання кредиту є споживчі цілі, щодо нарахування процентів за користування кредитом суд виходить з наступного. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), пунктом 5 якого внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - не більше 1,5%, з 20.08.2024 року - не більше 1%. Разом з тим, відповідно до п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Тобто, законодавцем застосована, так звана, ультраактивна форма дії нормативно-правового акта у часі шляхом встановлення перехідного періоду. При цьому, цей перехідний період поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 24.12.2023). В інших випадках закон за загальним правилом має безпосередню (негайну) дію у часі. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Крім того, аналіз вказаних норм та передумов їх прийняття дозволяє дійти висновку, що на договори укладені після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» поширюються обмеження максимального розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1 %. Наведене відповідає задекларованій меті вказаної законодавчої ініціативи - запровадження закріпленої законом гарантії ефективного захисту найуразливішої категорії споживачів від високоризикового кредитування. (вказане зазначено у висновку комітету з питань фінансів, податкової та митної політики до проекту Закону України про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг) Згідно пояснювальної записки до вказаного законопроекту встановлення обмеження максимального рівня ставки буде відповідати світовій практиці, оскільки згідно з дослідженням Світового банку обмеження максимального рівня процентної ставки станом на 2020 рік існувало у 63 країнах світу. Зважаючи на те, що у цій справі кредитний договір з відповідачем укладено 07.03.2024 року, після набрання чинності вказаними змінами до ЗУ «Про споживче кредитування» (24.12.2023 року), процентна ставка за користування наданим кредитом не повинна перевищувати 1%. Натомість умовами кредитного договору встановлено процентну ставку на рівні 2,5% на день (п.8.3 договору). З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом підлягають задоволенню частково, із застосуванням денної процентної ставки, яка не перевищує 1%. До 17.03.2024 року (у дисконтний період передбачений пунктами 3.1, 3.2 договору) проценти нараховані за ставкою, що не перевищує 1% (0,88 %, що становить 48,4 грн. на день) та сукупно склали 484 грн. Як убачається з наданого розрахунку заборгованості денна процентна ставка у розмірі 2,5% (137,5 грн.) почала застосовуватись з 21.03.2024 року до 23.04.2024 року, і в подальшому продовжена фактором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» з 24.04.2024 року до 14.07.2024 року. Загальна тривалість застосування вказаної процентної ставки становить 116 календарних днів. Жодних оплат на виконання умов кредитного договору позичальником не здійснено. Відтак сума процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню, становитиме 6864 грн. (з розрахунку: 5500 грн. х 1%/100х116 днів + 484 грн. = 6864 грн.) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення заявленого позову, стягнувши з відповідача 5500 грн. заборгованості за тілом кредиту та 6864 грн. заборгованості за нарахованими процентами, а всього 12364 грн. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачки пропорційно до задоволених вимог ст.141 ЦПК України. Зважаючи на те, що розмір задоволених позовних вимог становить 53,2% від заявленої ціни позову, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 1288,72 грн. (з розрахунку: 2422,40 грн. х 53,2/100=1288,72 грн.) Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову довіреність на ім`я адвоката, договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року, укладений з АБ «Тараненко та партнери», додаткову угоду до договору, акт прийому-передачі наданих послуг. /а.с.33, 34, 35, 36/ З акту прийому-передачі убачається, що вартість складання позовної заяви становить 5000 грн., вартість вивчення матеріалів справи 1000 грн., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації 500 грн., підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації 500 грн. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер з огляду на вид діяльності позивача. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правову допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «ЕЙС», з 7000 грн. до 3000 грн.

Outcome: partial