Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся в суд з даним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що між ним та відповідачами було укладено договір позики, за умовами якого останні отримали 243330,30грн., що становить 8700 доларів США, які зобов`язалися повертати щомісячно по 22375,20гнн., що еквівалентно 800 доларів США. Відповідачі прострочили сплату позики та повернули 4660 доларів США позики і сплатили 1740 доларів США штрафу за прострочення платежів, що передбачено договором. Надалі останні перестали виконувати свої зобов`язання. Залишок позики становить 4660 доларів США. Вважає, що окрім простроченої позики з відповідачів підлягають стягненню пеня та на підставі ст.625 ЦК України 3% річних. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов, який мотивовано тим, що він не пам`ятає, що підписував договір позики та отримував кошти від [PERSON] , а тому такий договір є безгрошовим. Ні він ні його мати [PERSON] не отримували від позивача коштів, невідомо якими купюрами надано позику, боргова розписка не містить дати її складання, просив визнати недійсним договір позики від 26.03.2021р., оскільки такий є безгрошовим. [PERSON] подав відзив на позов [PERSON] , у якому на заперечення позовних вимог зазначив, що він не підписував договору позики та ні він, ні його мати [PERSON] не брали позики у позивача, в розписці відсутня дата отримання ними коштів. Зазначив, що [PERSON] підшукує громадянам України роботу в Ізраїлі, за що отримує від них кошти. Вважає таку діяльність позивача незаконною і на його думку нотаріус є пособником останнього. Вважає позов безпідставним, не визнає отримання позики і укладення договору, просить застосувати позовну давність до нарахування пені. Представник відповідача [PERSON] адвокат Попельчук С.О. подав відзив на первісний позов та зазначив, що стягненню підлягає лише сума позики, яка еквівалента 2000 доларів США, оскільки пеня та 3% річних не підлягають стягненню під час воєнного стану, а також щодо пені позовна давність становить один рік. Також, позивачу повернуто 6700 доларів США, а тому залишок від позики у розмірі 8700 доларів США становить 2000 доларів США. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Інші процесуальні дії Ухвалою суду постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.06.2025р. закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Фактичні обставини справи, встановлені судом 26.03.2021р. між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з другої сторони укладено договір позики, за умовами якого відповідачі отримали від позивача в борг 243330,30грн., що є еквівалентом 8700 доларів США в рівних частках кожен. Позика повинна погашатися до 30 числа кожного місяця в сумі не менше 22375,20грн., що є еквівалентом 800 доларів США. Строк повного повернення позики до 26.03.2022р. Пунктом 7 договору передбачено, що у випадку прострочення повернення позики позичальники зобов`язані сплатити позикодавцю одноразовий штраф у розмірі 20% від загальної суми договору. Пунктом 15 договору визначено, що факт передачі грошей підтверджується розпискою. Нотаріусом засвідчено, що даний договір містить особисті добровільно вчинені підписи позикодавця [PERSON] та позичальників [PERSON] , [PERSON] . Також договір містить твердження про те, що дії сторін, вчинені на виконання даного договору, спрямовані на реальне настання наслідків для кожної із сторін і цей договір не є фіктивним, не укладений з метою приховати інший правочин, не є удаваним, в сторін відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних умовах, а також вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору та ніяких зауважень і доповнень до нього не мають. Договір посвідчено приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. та зареєстровано в реєстрі за №599. Відповідно до змісту розписки, [PERSON] та [PERSON] отримали в якості позики від [PERSON] грошові кошти в розмірі 243330,30грн., що на момент укладення договору є еквівалентом 8700 доларів США в рівних частинах, згідно нотаріально посвідченого договору позики від 26.03.2021р. [PERSON] та [PERSON] зазначили про своє зобов`язання повернути позику до 26.03.2022р. згідно умов договору в національній валюті за офіційним курсом НБУ до долара США та сума, яка підлягає поверненню становить 8700 доларів США. Розписка містить особисті підписи від імені [PERSON] та [PERSON] 12.12.2022р. приватним нотаріусом Сироїд Г.І. складено вимогу про повернення грошових коштів, отриманих [PERSON] та [PERSON] на підставі договору позики, яку 16.12.2022р. направлено відповідачам поштовим зв`язком. Оцінка суду Позивачем [PERSON] ставиться питання про стягнення з відповідачів [PERSON] та Сеньга на його користь 4660 доларів США позики, 4347,63 доларів США пені та 3% річних у розмірі 325,35 доларів США 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 мт.263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року справа № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047ЦК Українисвідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок». У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16січня 2019року у справі № 464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та від23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої ст.1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Нотаріально посвідчений договір позики та складена на його виконання розписка про отримання коштів на день звернення до суду з позовом перебуває у позикодавця [PERSON] , що свідчить про наявність заборгованості відповідачів за такою розпискою та існування в останнього невиконаних зобов`язань за такою розпискою. Сторонами було передбачено умови отримання та повернення позики, зобов`язання сторін, нотаріусом роз`яснено сторонам умови договору. Таким чином, розписка та договір позики містять дані про факт отримання [PERSON] та [PERSON] грошових коштів, їх зобов`язання повернути ці грошові кошти у визначений термін та на момент звернення з позовом до суду така розписка перебуває у позикодавця. Оскільки борговою розпискою не встановлено термін повернення коштів, то така заборгованість повинна бути повернута боржником протягом тридцяти днів з дня пред`явлення кредитором вимоги про це, що не виконано відповідачкою. Позивач зазначив, що відповідачами повернуто 4660 доларів США позики та сплачено 1740 доларів США штрафу. Відповідач [PERSON] заперечив всі вказані позивачем обставини та позовні вимоги, однак на заперчення таких не надав жодних доказів, окрім висловлених на адресу позивача, нотаріуса та суду погроз. Представник відповідача [PERSON] у відзиві не заперечив, що договір позики було укладено і відповідачами отримано позику у розмірі 8700 доларів США. Також не заперечив про повернення позивачу 4660 доларів США позики та 1740 доларів США штрафу. Однак вважає, що задоволенню підлягає вимога про стягнення на користь позивача лише 2000 доларів США з огляду на вже повернуту останньому суму коштів. Суд не погоджується з розміром заборгованості, визначеним як позивачем, так і представником відповідача [PERSON] з наступних підстав. Відповідачам надано позику у розмірі 8700 доларів США, що підтверджується наявними у справі доказами. На користь позивача на виконання договору позики сплачено 4660 доларів США позики. Тому, виходячи з розрахунку: 8700 4660 = 4040 доларів США, суд дійшов висновку, що саме таку різницю між отриманими та повернутими коштами стіл стягнути з відповідачів на користь позивача. Штраф у розмірі 1740 доларів США передбачений договором як штрафні санкції та не входить до розміру позики, не враховується при визначенні заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача. Також, суд не погоджується з позовними вимогами [PERSON] про стягнення пені та 3% річних, оскільки пунктом п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи зазначене, відповідач звільняється від відповідальності за прострочення зобов`язання, передбаченої ст.625 ЦК України, а також від неустойки (штрафу, пені), в період після 24.02.2022р., тобто в період дії правового режиму воєнного стану. Що стосується зустрічного позову [PERSON] , то такий не підлягає задоволенню підстав, зазначених судом вище, оскільки наявними в справі та дослідженими судом доказами підтверджується отримання позики. Твердження [PERSON] про безгрошовість договору обмежується лише поданим зустрічним позовом та жодним чином не спростовує обставин, викладених в первинному позові та долучених до нього доказів. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі, співмірному до задоволених позовних вимог. Позовні вимоги судом задоволено у розмірі 43,28%. Відповідно, позивачу підлягають до відшкодування судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог (43,28%), що становить 1675,97грн. судового збору.

Outcome: partial