Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі- ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ у сумі 51 775,04 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №880 від 04.07.2017 року «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ...» на території України. Згідно з Постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 року «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» являвся постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг№2496 від 30.09.2015 року, та ст.ст. 6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що позивач зобов`язаний постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Відповідно до вимог Правил, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу, та/або факт фактичного споживання природного газу (визначається за даними Оператора ГРМ та вноситься до особового рахунку споживача). За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2496 передбачено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2501, який є публічним, а його умови однаковими для всіх споживачів. Відповідач являвся споживачем постачальника «останньої надії» та був включений до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та споживав газ за ціною тарифного плану «Надійний» для споживачів Постачальника «останньої надії» яку зазначено у витягі з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» у вигляді роздруківки по особовому рахунку позивача. Постачальник «останньої надії» - компанія, яка зобов`язана протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 року №917-р постачальником «останньої надії» визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт Боржника на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії». Відповідно до пункту 1 Наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 №198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за № 637/37973 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» (далі Наказ від 08.06.2022 року №198) на виконання рішення Кризового комітету, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 26.02.2022 року №87 «Про введення кризової ситуації рівня надзвичайної ситуації» та протоколу засідання Кризового комітету від 03.06.2022 № 1; відповідно до Національного плану дій, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.11.2015 року № 687, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.11.2015 року за № 1458/27903; згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про ринок природного газу»; з урахуванням листа НКРЕКП від 03.06.2022 року № 4521/16/7-22, було наказано ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1386/27831, та базової річної пропозиції: 1) з 01.05.2022 року - побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи; 2) з дня початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» - побутовим споживачам, яких після набрання чинності цим наказом буде внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. Оператором ГТС України, в межах чинного законодавства, а також згідно листа ГПК «Нафтогаз України» (лист від 08.06.2022 № 119/2.2-72-86-2022) було здійснено перенесення побутових споживачів, які станом на 08.06.2022 знаходились в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», до Реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». В підпункті 1 п. 2 Наказу від 08.06.2022 року №198 вирішено забезпечити можливість ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» вносити побутового споживача, якого внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії», до Реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» для реалізації газу побутовим споживачам без надання постачальником інформації щодо заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. З огляду на вказану правову норму, включення споживача до Реєстру споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не передбачало підписання споживачем заяви-приєднання. Таким чином, товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт споживача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є типовим та публічним, а споживач в свою чергу зобов`язаний своєчасно оплачувати товариству вартість спожитого природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постачальник проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/ спожитого споживачем природного газу. Позивачем було поставлено відповідачу природний газ, вартість якого не сплачена відповідачем. Відповідачем по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.12.2020 року по 31.07.2025 року (включно) було спожито природний газ на загальну суму 51775,04 грн., вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. Оскільки відповідач не в повному обсязі сплачувала нараховані суми за спожитий природний газ, це свідчить про неналежне виконання нею своїх зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений договором строк. Адвокат Литвиненко А.М. в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслала відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначила, що відповідач набула право власності на зазначену квартиру лише з 06.12.2021 року. У період з 01.12.2020 року по 05.12.2021 року відповідач не була власником спірного об`єкта нерухомості, не користувалася ним та не могла бути споживачем житлово-комунальних послуг, у тому числі послуг з постачання природного газу. Чинним законодавством України не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати заборгованість попередніх власників (наймачів) за житлово-комунальні послуги, якщо інше прямо не передбачено договором відчуження нерухомого майна. Нарахування позивачем заборгованості за період, у якому відповідач не була власником об`єкта нерухомості, є незаконним. Відповідач придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі кооперативного договору № 0309/21 від 30.11.2021 року. Відповідно до п.21 зазначеного договору, додатком №1 до договору є технічна характеристика квартири. Відповідно до Технічних характеристик (п.3) технічний стан квартири визначено: встановлено металопластикові вікна, встановлено вхідні двері, виконано прокладення кабелю електроживлення, виконано прокладення оптоволоконного кабелю для підключення до мережі Інтернет, виконано прокладення стояків холодного та гарячого водопостачання з запірною арматурою із встановленням лічильника води, здійснено підведення лінії госпфікальної каналізації, виконано прокладення стояків газопостачання з встановленням лічильника обліку газу, встановлено двоконтурний газовий котел, ліфти пасажирські згідно проекту. Тобто, відповідач придбала квартиру вже з встановлений вузлом обліку газу. Згідно Технічного паспорту на квартиру № ТІ01:0645-6081-6665-5322 від 03.12.2021 року та Витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (ТІ01:0645-6081-6665-5322) станом на 03.12.2021 року (перед фактичним оформленням права власності на квартиру) у квартирі вже було інженерне обладнання з газопостачання. Але, наявність прокладених стояків газопостачання або встановлення газового лічильника сама по собі не означає підключення об`єкта до газової мережі та не свідчить про початок споживання природного газу, це є лише етапом монтажу інженерних мереж і не свідчить про факт підключення об`єкта до системи газопостачання чи початок споживання газу. Для виникнення обов`язку оплати має бути завершена процедуру з видачею технічних умов, укладенням договору розподілу, введенням вузла обліку в експлуатацію, а також фактичним поданням газу - його обліком і споживання. Правовий статус «споживача» чи «побутового споживача» виникає не автоматично за фактом наявності права власності на квартиру, а виключно за наявності укладеного договору постачання газу та фактичного отримання ресурсу. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач була включена до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії», а постачання природного газу здійснювалося відповідно до умов Типового публічного договору, який, за твердженням позивача, не потребує підписання і набуває чинності в результаті фактичного споживання або оплати. Відповідач заперечує дане твердження позивача, оскільки жодних доказів укладення (акцептування) публічного договору на постачання природного газу до матеріалів справи не надано. Позивачем не надано підписаної заяви-приєднання до договору, не надано жодного підтвердження оплати відповідачем природного газу, не підтверджено фактичного споживання газу, що було б можливим лише за наявності обліку (показів лічильника), не пояснено та не підтверджено походження особового рахунку № [NUMBER] та EIC-коду 56XM25D03328853I, присвоєних відповідачу без її волі чи участі. Навіть у наданому Витягу з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» не міститься жодної інформації про фактичні показники лічильника, дати, способи та обсяги постачання, що унеможливлює встановлення реального обсягу спожитого газу, якщо такий взагалі мав місце. Відповідач не вчиняла жодних дій, які могли б свідчити про укладення договору або намір його укласти, а саме не підписувала жодної заяви-приєднання, не здійснювала оплат на користь позивача чи будь-якого іншого оператора, не користувалася природним газом. Об`єкт нерухомості не є придатним для проживання та фактичного користування природним газом, оскільки газопостачання не функціонує: відсутні газові труби, що унеможливлює фізичну подачу природного газу, попри наявне технічне підключення до мереж. Договірні відносини між позивачем та відповідачем не виникали, що виключає будь-яку підставу для формування особового рахунку, обліку споживання та, відповідно, нарахування заборгованості. У справі відсутні будь-які належні і допустимі докази, які б підтверджували факт фізичного підключення квартири до системи газопостачання, факт надходження природного газу, факт користування ним та обсяги споживання. Позивачем не надав до матеріалів справи жодного з таких документів як довідки або акту щодо факту розподілу/споживання природного газу, акту обліку газу, знятих показників лічильника або звіту з його експлуатації, жодної технічної документації про введення в експлуатацію приладів обліку, підтвердження про пуск газу до квартири. Натомість, як доказ позивач долучив роздруківку з білінгової системи «Газоліна», яка, з огляду на її форму, не є належним доказом, оскільки не містить початкових/кінцевих показників лічильника, не підтверджена вихідними документами від оператора ГРМ, не має підписів, печаток, QR-коду, штампу, реєстраційного номера чи інших атрибутів офіційного документу, не містить розшифровки методики обчислення об`ємів або тарифів, не містить джерела інформації. Вказана таблиця не може вважатися підтвердження споживання природного газу, об`єму заборгованості чи виникнення зобов`язань у відповідача. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 25.12.2025 року, складеного головою ОСББ «Шостий будинок» Рогозним І.М. за участю депутата Авангардівської селищної ради Белановського В.Б., встановлено, що об`єкт перебуває у стані післябудівельної здачі - від забудовника; внутрішнє оздоблення, сантехніка, комунікації - відсутні; ремонтні роботи не проводились; стан квартири - непридатна для проживання; комунікації заведені, але не підключені. Відповідно до висновків, зазначених у даному акті, квартира потребує капітального ремонту, не підключені та не проведені внутрішні комунікації до обігріваючого газового котла, відсутні батареї опалення, відсутня вода та каналізація. Електропостачання заведено у квартиру та не розведено по всій квартирі, показники електролічильника складають: 0149309, показники газового лічильника складають: 0000003, показники водоміра складають: 0000027. Ці обставини унеможливлюють будь-яке споживання газу, навіть теоретично. Відповідач не визнає факт наявності боргу, оскільки не укладала будь-якого договору з Оператором ГРМ, фактичного споживання не отримувала, не отримувала жодних рахунків на оплату, не здійснювала оплат Оператору ГРМ, у квартирі не проживає, всі показники лічильника виключає формування боргу, а доказів на підтвердження підстав виникнення заборгованості не подані. Відповідно до п.1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Однак, жодних актів зняття показників лічильника чи даних позивач не надав. З урахуванням стану квартири та належного виконання прийнятих на себе зобов`язань як власниці квартири, відповідач не має заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Позивачем не доведено ані існування заборгованості, ані підстав її виникнення, ані її обґрунтованого розміру. Позивач обґрунтовує факт укладення договору постачання природного газу з відповідачем, посилаючись на Наказ Міністерства енергетики України №198 від 08.06.2022 року, який дозволив здійснювати постачання газу побутовим споживачам без заяви-приєднання, шляхом внесення до Реєстру побутових споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» внаслідок перенесення з Реєстру постачальника «останньої надії». Але, Наказ №198 мав тимчасовий, надзвичайний характер та діяв лише до 31.08.2022 року, що прямо зазначено в тексті Наказу (редакція з урахуванням змін Наказу Міненерго №216 від 28.06.2022). Він був прийнятий в умовах кризової ситуації в енергетиці на підставі наказу №87 «Про введення кризової ситуації рівня надзвичайної ситуації», тобто носив виключно технічний, організаційний та надзвичайний характер. Факт внесення відповідача до реєстру побутових споживачів «Нафтогазу України» не доведено, оскільки позивачем не надано виписки або витягу з інформаційної платформи оператора ГТС, де вказано дату внесення відповідача до відповідного реєстру, не надано листа, довідки чи іншого документу на підтвердження від Оператора ГТС України, який відповідно до п.2 Наказу №198 мав забезпечити передачу даних. Навіть якби таке перенесення відбулося, саме по собі включення до реєстру не створює договірних зобов`язань, оскільки відсутній факт акцепту умов договору відповідачем (жодна дія, яка б свідчила про прийняття умов договору - підписання заяви, оплата, фактичне споживання - не вчинялась), відстуні докази фактичного постачання газу (актів споживання, обліку, показників лічильника тощо), об`єкт (квартира) не є придатним для проживання. Станом на дату подання відзиву квартира перебуває в стані, у якому була на момент придбання житла (на 2021 рік), що виключає можливість фактичного споживання природного газу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, але її представник - адвокат Литвиненко А.М. через систему «Електронний суд» надіслала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову. Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що розмір заборгованості [PERSON] за спожитий природний газ за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.12.2020 року по 31.07.2025 року, становить 51775,04 грн., що зазначено у інформації по рахунку [NUMBER] (фінансовий стан). До позовної заяви представник позивача долучив постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 року про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, зразок типового договору постачання природного газу побутовим споживачам та зразок заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , на підставі кооперативного договору №0309/21 від 30.11.2021 року. Право власності зареєстровано 06.12.2021 року. Відповідачем долучено копію кооперативного договору №0309/21 від 30.11.2021 року, укладеним між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельним кооперативом «Едельвейс Буд» та [PERSON] 30.11.2021 року було підписано акт прийому-передачі квартири за кооперативним договором №0309/21. 30.11.2021 року були підписані правила дотримання порядку, проведення капітального та поточних ремонтів в квартирах житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічних характеристик квартири технічний стан вищевказаної квартири визначено: встановлено металопластикові вікна, встановлено вхідні двері, виконано прокладення кабелю електроживлення, виконано прокладення оптоволоконного кабелю для підключення до мережі Інтернет, виконано прокладення стояків холодного та гарячого водопостачання з запірною арматурою із встановленням лічильника води, здійснено підведення лінії госпфікальної каналізації, виконано прокладення стояків газопостачання з встановленням лічильника обліку газу, встановлено двоконтурний газовий котел, ліфти пасажирські згідно проекту. Додатком №2 до кооперативного договору №0309/21 від 30.11.2021 року є графік оплати. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 25.12.2025 року, складеного головою ОСББ «Шостий будинок» Рогозним І.М. за участю депутата Авангардівської селищної ради Белановського В.Б., встановлено, що вищевказана квартира перебуває у стані «від забудовника». Квартира потребує капітального ремонту, не підключені та не проведені внутрішні комунікації до обігріваючого газового котла, відсутні батареї опаленні, відсутні вода та каналізація. Електропостачання заведено у квартиру та не розведено по всій квартирі. Показники газового лічильника складають: 0000003. Представник відповідача надала фототаблицю №1, на якій зафіксовано повну відсутність ремонтних робіт у квартирі, стан квартири - непридатна для проживання, відсутні батареї опалення. На фототаблиці №2 зафіксовано технічний стан санвузла в квартирі. На фототаблиці №2 зображено встановлений газовий котел та вузол обліку газу (лічильник), однак відсутні ознаки його фактичного використанням. На фототаблиці №4 зображено показники електролічильника - 0149309, газового лічильника - 0000003, та показники водоміра - 0000027. Крім того, представник відповідача надала відеозапис із зображенням лічильників та стану квартири. Станом на 26.12.2025 року у [PERSON] відсутня заборгованість за житлово-комунальними послугами у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою голови ОСББ «Шостий Будинок» Рогозного І.М. від 26.12.2025 року №06/2612. Зобов`язанням, відповідно до ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Д оговір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.п. 1, 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором (п.п. 1, 2 ч.2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч.1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Верховний суд у постанові від 23.11.2022 року по справі №761/43664/18 роз`яснив, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг, готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг. Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400 цс 19) зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18 (п. 41)). У постанові від 27.05.2020 року у справі № 2-879/13 Верховний Суд зазначив, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом. Представник позивача стверджує, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу на об`єкт [PERSON] , а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії». Натомість, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили факт постачання ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» природного газу у квартиру [PERSON] за вищевказаною адресою. Представник позивача зазначив, що акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу, та/або факт фактичного споживання природного газу. При цьому, представником позивача не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що між позивачем та відповідачем наявні договірні правовідносини, що остання виявила бажання бути споживачем природного газу та що вона фактично користувалася послугами позивача з постачання природного газу, тобто акцептування договору із позивачем через факт споживання газу та/або сплату споживачем вартості спожитого природного газу не доведено. Разом з тим, позивачем не долучено до матеріалів справи підписану споживачем - [PERSON] заяву-приєднання до договору з послуг постачання природного газу за вищевказаною адресою. Інформація по рахунку (фінансовий стан), додана до позову, є лише одностороннім розрахунком заборгованості, а не доказом надання послуг чи підтвердженням статусу відповідача як споживача. При цьому, як зазначено у позовній заяві, постачальник проводить нарахування вартості спожитого природнього газу на підставі даних оператора ГРМ про об`єм розподіленого/спожитого споживачем газу, однак даних лічильника до матеріалів позовної позову не додано, що унеможливлює суд перевірити достовірність даних у наданій копії фінансового стану, в тому числі не надані дані оператора ГРМ, а лише зазначені у копії фінансового стану. Відсутність зазначених доказів становить саме той баланс ймовірностей, який за встановлених судом обставин свідчить на користь відповідача, оскільки маючи процесуальну можливість, позивач не скористався своїми можливостями та не довів свого твердження, покладеного в основу підстав позову щодо споживання відповідачем саме такого об`єму природнього газу. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на квартиру, за якою рахується заборгованість, 06.12.2021 року, а заборгованість позивачем нарахована, починаючи з 01.12.2020 року. Представником позивача не доведено, що у період з 01.12.2020 року по 05.12.2021 року відповідач користувалася вищевказаною квартирою та була споживачем житлово-комунальних послуг, у тому числі послуг з постачання природного газу. Поряд з цим, судом встановлено, що вищевказана квартира перебуває у стані «від забудовника». Квартира потребує капітального ремонту, не підключені та не проведені внутрішні комунікації до обігріваючого газового котла, відсутні батареї опалення, відсутні вода та каналізація. Електропостачання заведено у квартиру та не розведено по всій квартирі. Показники газового лічильника складають: 0000003. Вказані обставини підтверджені актом, який складений 25.12.2025 року, тобто пізніше, ніж позивачем перестала нараховуватися заборгованість за споживання природного газу. Отже, вказані відомості доводять той факт, що квартира була і є непридатною до житла, відтак і постачання природного газу у квартиру [PERSON] є неможливим. Окрім іншого, представник позивача стверджує, що заборгованість відповідача за спожитий природний газ станом на 31.07.2025 року становить 51775,04 грн., однак, в матеріалах справи наявна довідка голови ОСББ «Шостий Будинок» Рогозного І.М. від 26.12.2025 року №06/2612, відповідно до якої, саном на 26.12.2025 року у [PERSON] відсутня заборгованість за житлово-комунальними послугами у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 02.10.2018 року по справі №917/1307/18, а також в постанові від 23.10.2019 по справі №910/18036/17, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено свої позовні вимоги належними, достатніми та допустимими доказами, а тому позов підлягає залишенню без задоволення за недоведеністю. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то у відповідності до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача і покладаються на позивача.

Outcome: dismissed