Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

В провадженні суду перебуває справа за позовом [PERSON] , яка просила суд визначити, що частка спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , в праві спільної сумісної власності становила частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з яких: частка в порядку спільної сумісної власності подружжя, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також частка в порядку спадкування після смерті сина - [PERSON] , який помер [INFO] , а також просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,293 га у с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221881200:02:002:0004, яка належала за життя [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії ІV-ДП №044269 від 17 січня 2004 року. В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] є донькою [PERSON] , померлого [INFO] , після його смерті звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, але нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість визначити обсяг спадкового майна, що належало спадкодавцеві на момент смерті. Нотаріус вказав, що спадковий житловий будинок був набутий померлим в період шлюбу з [PERSON] , а тому кожному з них належала шлюбна доля в ньому, яку нині визначити в позасудовому порядку неможливо, оскільки [PERSON] померла [INFO] . З заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися чоловік [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Йому, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , належало право на частину вищевказаного будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , оскільки постійно проживав зі спадкодавцем, відповідно частка [PERSON] збільшилася на частину спірного майна. [PERSON] помер [INFO] , з заявами після його смерті звернулася донька [PERSON] , якій нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька з вищевказаних підстав. [PERSON] був титульним власником вказаного будинку, а також йому на праві власності належала земельна ділянка у с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області, площею 0,293 га, кадастровий номер 1221881200:02:002:0004. [PERSON] за життя склав заповіт від 25.04.2016 року, яким все своє майно заповів [PERSON] . Оскільки в позасудовому порядку [PERSON] не має можливості реалізувати свої спадкові права, вона звернулася до суду з вказаним позовом. В порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано ряд доказів, ухвалою суду від 08.07.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] , з урахуванням даних що містилися в спадкових справах спадкодавців. Ухвалою суду від 14 серпня 2025 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. 15.01.2026 на адресу суду надійшла заява представника позивача про «відмову від позову (всіх або частини позовних вимог)» (а.с. 66 т.2), але в її задоволенні відмовлено. В судове засідання 05.02.2026 позивач та її представник не прибули, суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності. При цьому, суд звертає увагу на те, що стадія з`ясування обставин та перевірки їх доказами по даній справі завершена, судом досліджено докази по справі за присутності представника позивача в судовому засіданні 01.12.2025 (а.с. 55 т.2). Відповідач Новопільська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, участь представника у розгляді справи не забезпечила, що не перешкоджає розгляду справи. Матеріали справи містять заяву відповідача, в якій сільська рада висловила позицію, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с. 56 т.1). Третя особа [PERSON] був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не прибув, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 33 т. 2). Неявка вищевказаних учасників, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи судом, не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з нормами ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з тим, що учасники правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку наданим суду доказам, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (а.с. 6 т.1), дошлюбне прізвище якої « [PERSON] » (а.с. 18, 19, 21, 65-67 т.1), є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18 т.1) [PERSON] за життя був титульним власником житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 24.04.1989 року, виданим начальником БТІ (а.с. 115 т.1), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідкою на основі даних погосподарської книги № 02.21/9-512 від 20.06.2017 (а.с. 10, 14 т.1), а також власником земельної ділянки площею 0,293 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована в с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221881200:02:002:0004, що підтверджено копією Державного акта на право приватної власності на землю IV-ДП № 044269 від 17.01.2004 та витягом з державного земельного кадастру (а.с. 11-12 т.1), довідкою сільської ради № 525 від 12.07.2018 (а.с. 94 т.1). [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 133 т.1), яка з 17.07.1961 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 76-77, 135, 158 т.1), у зв`язку з чим у постанові від 28.01.2025 державний нотаріус вказав, що спірний житловий будинок був набутий [PERSON] за час перебування у шлюбі з [PERSON] , а отже кожен з них мав право на шлюбну долю. З заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися чоловік [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 127 т.1), яким видано свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на майно, відмінне від того, що є предметом даного спору (а.с. 125-126, 144-151 т.1). Згідно зі ст. 22 КЗпШС, положення якої були чинними станом на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] за життя належало право спільної сумісної власності на вищевказаний житловий будинок, та їх частки були рівними, тобто кожному з них належало право власності на частину вказаного будинку. Сторони вказані обставини не заперечують. Зі змісту ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Беручи до уваги викладене, [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за законом після смерті [PERSON] , прийняли в рівних частках належну [PERSON] за життя частку у спірному житловому будинку, що складала частину, тобто [PERSON] та [PERSON] успадкували кожен по частині вищевказаного житлового будинку. [INFO] помер брат позивача [PERSON] (а.с. 16 т.1), який в шлюбі не перебував, дітей не мав, був зареєстрований на час смерті з батьком [PERSON] , що підтверджено відповіддю Криворізького ВДРАЦС № 978/31.9-26 від 17.06.2025 та довідкою сільської ради щодо зареєстрованого місця проживання (а.с. 163, 171, 182 зворот т.1). Як слідує зі спадкової справи [PERSON] , після його смерті з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся [PERSON] , який вказав про прийняття спадщини після смерті дядька [PERSON] в порядку спадкування за законом, на підставі ст. 1266 ЦК України (а.с. 180 т.1). [PERSON] батько [PERSON] та [PERSON] (нині [PERSON] а.с. 96 т.1) сестра [PERSON] , кожен окремо надали нотаріусу заяву про відмову від належної їм частки у спадщині після смерті [PERSON] , відмовившись від неї на користь [PERSON] (а.с. 181 т.2). Відповідно, [PERSON] успадкував майнові права [PERSON] , про що отримав свідоцтва про право на спадщину на майно, відмінне від того, що є предметом даного спору. Отже, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача в частині того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті сина [PERSON] , не відповідають дійсності. Спадкоємцем [PERSON] є саме [PERSON] , а отже до нього перейшло й право на частину права на житловий будинок [ADDRESS] , адже прийняття спадщини з умовою чи застереженням не допускається. У зв`язку з чим, суд залучив [PERSON] до участі у справі, адже рішення суду впливає на його права та обов`язки, а позивач [PERSON] до участі у справі як відповідача не залучила, хоча позовні вимоги стосувалися в тому числі частки в будинку, яку [PERSON] успадкував після [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] (а.с. 15 т.1), який за життя, а саме 29.04.2016 року [PERSON] склав заповіт № 81, яким все своє майно заповів [PERSON] (нині [PERSON] (а.с. 21,96 т.1), що підтверджується змістом заповіту, посвідчено при свідках секретарем Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 13, 71, 72-73 т.1). З заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулася [PERSON] (нині [PERSON] ), повідомивши про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 61 т.1), а також син спадкодавця - [PERSON] , але йому постановою нотаріуса від 06.07.2018 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 78 т.1) та він не заперечував щодо оформлення спадщини на користь [PERSON] (нині Шкребтій), про що надав нотаріусу заяву28.09.2018 (а.с. 70 зворот). На час відкриття спадщини [PERSON] проживав один. [PERSON] оформила спадщину щодо майна, яке залишилося після смерті батька [PERSON] , про що отримала свідоцтво про право спадщину щодо майна відмінного від предмета даного спору (а.с. 59-60, 103, 105 т.1), але постановою нотаріуса від 28.01.2025 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] щодо спадкового майна у виді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки він був набутим померлим за час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у зв`язку з чим померлому та його дружині належало шлюбна доля у вищевказаному спадковому майні, а вони за життя з заявами про визначення часток у спільній власності не зверталися, нині померли, що унеможливлює визначення часток у позасудовому порядку. Крім цього вказано, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] та [PERSON] , а тому нотаріус вказав про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, запропонував звернутися з позов до суду (а.с. 106-107 т.1). Звертаючись до суду з вказаним позовом, представник позивача не врахував, що спадкоємцем [PERSON] , якому за життя належало право на 1/4 частку у спірному житлового будинку, в порядку спадкування після смерті матері, є [PERSON] , який відповідно набув право на частку у спірному будинку в порядку спадкування після смерті дядька [PERSON] , а отже він мав бути залучений позивачем до участі у справі в якості відповідача, адже рішення суду рішення суду в частині визнання за позивачем права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , порушує його право на частку у вказаному житловому будинку. Попри те, що судом витребувано вищевказані спадкові справи спадкодавців, що містили інформацію про спадкоємця [PERSON] , попри залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи з вказівкою на те, що рішення суду спливатиме на його процесуальні права, позивач та його представник не реалізували право на залучення [PERSON] до участі у справі в якості відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження в справі. Статтею 175 ЦПК України передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Тобто, позов спадкоємця про визнання за ним права власності на спадкове майно, за наявності іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, безумовно впливає на права такого спадкоємця, тому належними відповідачами у спорах даної категорії є спадкоємці, які прийняли спадщину. Орган місцевого самоврядування залучається до участі в справі цієї категорії в якості відповідача виключно у випадку відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справах № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 10.02.2023 № 604/1379/20 (провадження № 61/12279св22), від 13.12.2023 у справі № 753/8710/21. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд констатує, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ, під час розгляду вказаної справи для сторін було створено рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Позивач будучи обізнаним про існування спадкоємця [PERSON] , який прийняв спадщину в яку увійшло право на частину спірного будинку, залучення його судом до участі у справі, не реалізував право на пред`явлення позовних вимог до належного відповідача, не клопотав про заміну неналежного відповідача, або залучення [PERSON] до участі у справі як співвідповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 761/30025/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 352/382/18. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставо для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Подібного змісту висновки сформовано у постановах ВС від 28.10.2020 у справі № 761/23904/9, від 20.01.2021 у справі № 203/2/19. Отже, з огляду на викладене, зважаючи на те, що заявлені позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку під ним, безумовно порушують законні права та інтереси спадкоємця [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] до якої ввійшло в тому числі право на частку у спірному будинку, проте [PERSON] не залучений до участі у справі в якості відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Крім цього, додатковою підставою для відмови в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання частки [PERSON] у вищевказаному майні, є обрання позивачем неналежного способу захисту, адже вирішення судом питання про право померлої особи, яка не має цивільної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, а обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. В даному випадку належним способом захисту невизнаного права позивача на частку у праві на вищевказаний будинок та земельну ділянку під ним, в порядку спадкування, є позов про визнання права власності. Відповідна правова позиція сформована у постанові ВС від 14.08.2024 по справі № 522/3974/20. Позивач заявила позовні вимоги про визнання за нею права власності на житловий будинок та земельну ділянку під ним в порядку спадкування за заповітом, але не залучила до участі у справі належного відповідача іншого спадкоємця, який набув в порядку спадкування право на частку у майні, що є предметом спору. Сукупність вищевказаних обставин є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, що не позбавляє права позивача звернутися до суду з іншим позовом, до належного відповідача.

Outcome: dismissed