Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

19 грудня 2024 року представник АТ «Криворізька теплоцентраль» звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд: стягнути з [PERSON] , заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2014 року по 30.09.2024 року у розмірі 32 976,59 грн, інфляційні втрати 10 692,63 грн та 3% річних 2847,87 грн, пеня 348,47 грн., абонентське обслуговування у розмірі 280,62 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно до ЖК України , ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Постанови КМУ від 21.07.2005 ороку №630 зобов`язане здійснювати оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку та встановлених тарифів. надає послуги з централізованого опалення населенню. Позивач на виконання своїх зобов`язань здійснив постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання населенню та здійснив постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2014 року по 30.09.2024 року. У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, в неї виникла заборгованість в розмірі 32 976,59 грн. Оскільки заборгованість [PERSON] в добровільному порядку не погашає, представник позивача, діючи в інтересах АТ «Криворізька теплоцентраль», вимушена звернутися до суду. Ухвалою від 10.01.2025 року було прийнято та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 19 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. На виконання ухвали суду витребувані докази надійшли 24.09.2025., з якої вбачається, що нерухоме майно, а саме 2/3 частки за адресою: [ADDRESS] раніше належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М., 03 жовтня 2019 за р.№2-1221. 14.10.2025 від представника позивача надійло клопотання про залучення до справи співвідповідача [PERSON] . Ухвалою від 13 листопада 2025 року залучено до співвідповідача. 30 січня 2026 року від представника [PERSON] надійшов відзив, та просить суд застосувати строк позовної давності. Відповідно до розрахунку за період з 09.12.2021 року [PERSON] має заборгованість у сумі 7709,51 грн.(13747,64-6038,13). З цього періоду повинно нараховується і індексації та 3% річних. Пеня не повинна бути нарахована нароховуватися, орскільки стягується вже індекс інфляції тобто в подвійному розмірі. Від представника позивача 12.02.2026 року надійшло клопотання про заперечення , щодо строків позовної давності, не погоджується з огляду на таке, що пред`явлення позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] . Згідно даних ЄДРСР, 21.03.2017 [PERSON] було подано позовну заяву до Саксаганської районної у місті ради, третя особа Перша Криворізька нотаріальна контора про встановлення права власності та встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 2/3 часток квартири, що розташована за адресою: мкрн. Сонячний. Згідно даних ЄДРСР, 27.07.2018 [PERSON] було подано повторно позовну заяву до Виконкому Саксаганської ради м. Кривого Рогу про встановлення факту проживання однією сім`єю. 11 червня 2019 Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та встановлено факт сумісного разом зі спадкодавицею [PERSON] , померлою [INFO] , однією сімєю з липня 2007 року до часу відкриття спадщини після її смерті, а саме до [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (справа №214/5566/18). Відповідно до ч.2 ст. ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту смерті спадкодавиці 21.05.2014 року [PERSON] вважається таким, що набув спадкове майно, а саме 2/3 частки, а відповідно з цього ж моменту на нього покладається обов`язок нести витрати, пов`язані з утриманням майна, у тому числі витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, незалежно від дати оформлення права власності, з моменту відкриття спадщини [PERSON] був зобов`язаний нести витрати на утримання спадкового майна, зокрема оплачувати послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії). Одночасно з цим, [PERSON] , яка з 09.10.2019 набула право власності на 2/3 частки квартири на підставі договору дарування, зобов`язана нести обов`язок зі сплати вартості послуг з постачання теплової енергії пропорційно належній їй частці у праві власності. Позивач заявив вимоги виключно в межах часток кожного відповідача, не покладаючи на них обов`язків щодо сплати комунальних послуг інших співвласників. Незалучення інших осіб не порушує їх прав та не перешкоджає повному і всебічному розгляду справи, у зв`язку з чим підстави для відмови у позові з мотивів неналежного суб`єктного складу відсутні. Як вбачається з детальних розрахунків заборгованості, що подані разом із заявою про зміну предмета позову, Відповідачам [PERSON] та [PERSON] були здійснено часткові оплати за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії, що ними не спростовано та свідчить про переривання перебігу позовної давності. Таким чином, Відповідачі були обізнані про свою заборгованість, частково її погашали, що свідчить про визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності у відповідності до положень ст. 264 ЦК України. Окрім цього, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати») За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Вказане свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2014 по 08 жовтня 2019 та з 09 жовтня 2019 по 30 вересня 2024. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про те, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить суд розглянути справу без її участі. Відповідачі та представник у судове засідання не з`явилася, просить суд розглянути справу без її участі. За обставин неявки у судове засідання учасників справи, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] , є власником квартири за адресою [ADDRESS] з 09.10.2019 року, що підтверджуєсться Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Днржавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктівнерухомого майна від 05.11.2024 року. [PERSON] із витребуваної судом копій матеріалів спадкової справи нерухоме майно, а саме 2/3 частки за адресою: [ADDRESS] раніше належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М., 03 жовтня 2019 за р.№2-1221 . Згідно даних ЄДРСР, 21.03.2017 [PERSON] було подано позовну заяву до Саксаганської районної у місті ради, третя особа Перша Криворізька нотаріальна контора про встановлення права власності та встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 2/3 часток квартири, що розташована за адресою: мкрн. Сонячний. За змістом ч.ч.1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк. Верховний Суд в постанові від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц наголосив, що обов`язок власникаквартири,набутої якспадщини,оплачувати житлово-комунальніпослуги виникаєз моментуприйняття спадщини,а нез моментуотримання свідоцтвапро правона спадщинута реєстраціїправа власності. Так, незалежно від того, чи отримав спадкоємець свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому. З огляду на викладені обставини та виходячи з положень ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що [PERSON] зобов`язаний нести витрати пов`язані з утримання майна з моменту відкриття спадщини тобто з 01.04.2017 р. Суд вважає, що вирішуючи спір, суд в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи за обсягом наявних доказів, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної в п.40 рішення від 03.04.2008 у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України», та в рішенні «Устименко проти України» від 29.10.2015 «…право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Повноваження судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру, але не для здійснення нового судового розгляду…». Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюютьсяЗаконом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно дост.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цьогоЗаконує відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. У силу вимог ст.ст.11,526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Аналогічні положення передбачаласт.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(в попередній редакції закону). Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Судом встановлено, що згідно з довідки АТ «Криворізька теплоцентраль» [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином відповідач є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником та виробником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належало нерухоме майно, а саме 2/3 частки за адресою: [ADDRESS] . Із наданої позивачем виписки з особового рахунку, заборгованість відповідача по оплаті за централізоване опалення за період з 01.10.2013 року по 01.03.2021 року склала 38797,93 грн. (а.с.6). Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ч. 6ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630(із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно дост. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належать громадянинові на праві приватної власності встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін. Відповідачу нараховувалась плата за надані житлово-комунальні послуги згідно тарифів на теплову енергію і гаряче водопостачання, які установлені рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про упорядкування тарифів на послуги теплопостачання в м. Кривому Розі» № 584 від 13.08.2008р., постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №1844 від 14.12.2010 р., постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 650 від 06.06.2014 р., постановою Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг № 146 від 17.10.2014р., постановою Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015 р. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач має зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів і зазначений факт ним не спростовано. Крім того, за положеннями ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ч.2ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї матеріальної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, за прострочення виконання зобов`язань законодавством визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно дост. 625 ЦК України. Крім того, слід зазначити, щост.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч.2ст. 625 ЦК Українияк спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, протягом періоду з за період з 01.10.2014 р. по 08.10.2019 р. у розмірі 8236,75 грн., інфляційні втрати 4261,22 грн. та 3% річних 1262,17 грн. та 09.10.2019 р. по 30.09.2024 р. у розмірі 13 747,64 грн., інфляційні втрати 1914,87грн. та 3% річних 601,79 грн., пені 187,10 грн. АТ «Криворізька теплоцентраль» свої зобов`язання по наданню послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] виконувало належним чином, однак відповідач своєчасно та в повному обсязі оплату за спожиті ним послуги не вносила, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 30 547,07 грн., що підтверджується розрахунком, при цьому суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком.

Outcome: approved