Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник ТОВ "Споживчий центр" звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 9 050 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.05.2024 між сторонами укладено кредитний договір № 01.05.2024-100000818, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору. ТОВ "Споживчий центр" виконали зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно умов укладеного договору. [PERSON] зобов`язався у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати по справі. Ухвалою суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. В позовній заяві позивач просить розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На вказану адресу судом надіслано рекомендоване повідомлення про судовий розгляд, яке повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що правилами ст.128 ЦПК України є днем вручення судової повістки, тобто повідомленням належним чином. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. За таких обставин, відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до статей 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ч.1 ст.1054 ЦК України. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що 01.05.2024 між [PERSON] та ТОВ "Споживчий центр" укладено кредитний договір № 01.05.2024-100000818, шляхом підписання Заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 01.05.2024 за посиланням. Відповідно до умов договору ТОВ "Споживчий центр" надали [PERSON] кредит у сумі 5 000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 01.05.2024 та договором про надання послуг в системі LigPay від 01.11.2020, із процентною ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом, денна процентна ставка 1,18%, строком на 98 днів, зі сплатою неустойки в розмірі 50 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання, а також зі сплатою комісії 10% від суми кредиту, що дорівнює 500 грн. Довідка - розрахунок заборгованості свідчить, що загальна сума заборгованості 9 050 грн, яка складається з заборгованості: за кредитом 200 грн, за процентами 6 300 грн, комісії - 50 грн, неустойки 2 500 грн. Також встановлено, що сплачені відповідачем суми в рахунок погашення заборгованості в загальній сумі 6 300 грн, враховані при розрахунку загальної заборгованості. Відповідачем не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором (в частині нарахованих процентів) та неналежне виконання ним умов договору щодо сплати заборгованості. Таким чином, зваживши у сукупності надані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, проте лише частково, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором у сумі 6 550 грн, яка складається з заборгованості: за кредитом 200 грн, за процентами 6 300 грн, комісії - 50 грн. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за нейстойкою, то згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання, а тому неустойка стягненню не підлягає. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідатиме вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.525-527, 530, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: partial