Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У вересні 2025 року до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім» про визнання трудових відносин припиненими з моменту набрання законної сили рішення суду за цією справою згідно з ч. 1 ст. ст. 38 КЗпП України. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 2008 року працювала в ЗАТ «Аграрний дім», яке у подальшому було перейменовано на ПАТ «Аграрний дім», а пізніше на ПрАТ «Аграрний дім» (надалі відповідач/Товариство/підприємство). Місцезнаходженням підприємства є м. Гуляйполе, вул. Велика, б. 117. З позивачем був укладений трудовий договір на невизначений строк. У зв`язку з початком повномасштабного вторгнення військ рф в Україну у вересні 2022 року позивач була вимушена переселитися до м. Запоріжжя, де стала на облік як внутрішньо переміщена особа. Коли позивачка виїжджала з м. Гуляйполя, то не змогла звільнитися у встановленому законом порядку, оскільки підприємство вже фактично не працювало, виконавчий орган не виконував покладені на нього функції з управління товариством. Однак, позивачу була видана трудова книжка. Після цього позивачка свої трудові обов`язки не виконувала, а відповідач не сплачував за неї єдиний соціальний внесок та ніші обов`язкові платежі. У серпні 2025 року позивачка вирішила звільнитися з роботи за власним бажанням, але подати заяву за місцем реєстрації відповідача виявилося неможливо, оскільки підприємство було зачинено, а місцезнаходження органів управління невідоме. Позивачка поштовою кореспонденцією направила на адресу місця реєстрації відповідача заяву про звільнення за власним бажанням від 20.08.2025, однак, поштове відправлення повернулося у зв`язку з неврученням адресату. Оскільки повернутися до роботи позивачка не може, вимога звільнитися за власним бажанням залишилася без задоволення, наказ про звільнення так і не був виданий, запис до трудової книжки не внесений, тому позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав шляхом подання позову про визнання припиненими трудових відносин між нею та відповідачем з моменту набрання законної сили рішенням у даній справі. Ухвалою судді від 24.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлені строки для подання заяв по суті справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач ТОВ «Аграрний дім» у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судових документів за адресою місцезнаходження юридичної особи, проте конверти повернулися без вручення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судові засідання в порядку статті 280 ЦПК України зі згоди позивача суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] згідно з наказом від 27.03.2008 № 38 була прийнята на роботу в ЗАТ «Аграрний дім» на посаду секретаря. ЗАТ «Аграрний дім» перейменовано в ПАТ «Аграрний дім» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 14.04.2011. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 26.04.2017 ПАТ «Аграрний дім» перейменовано в ПрАТ «Аграрний дім». У подальшому, 26.12.2019 товариство змінило свою організаційно-правову форму і продовжило діяльність як ТОВ «Аграрний дім». Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2325476 ТОВ «Аграрний дім» зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованим 23.10.2025 засобами автоматичних систем Пенсійного фонду Україну, 27.03.2008 [PERSON] прийнято на роботу в ЗАТ «Аграрний дім». Водночас, наказ про прийняття позивачки на роботу відсутній. Також з Витягу вбачається, що відповідачем нараховувалася позивачці заробітна плата з 2000 року по 2021 рік, у 2022 році [PERSON] нарахована заробітна плата (дохід) у розмірі 798,03 грн. Після 2022 року нарахування заробітної плати позивачці відсутні. Як вбачається з довідки від 29.09.2022 № 2357-5002187314, [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання позивачки: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] 20.08.2025 звернулася до ТОВ «Аграрний дім» із заявою про звільнення її з посади секретаря та спеціаліста із земельного обліку за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Заяв була направлена поштовим відправленням з описом вкладення 20.08.2025 на адресу місцезнаходження відповідача: Запорізька область, Гуляйпільський район, м. Гуляйполе, вул. Велика, б. 117. Однак, згідно трек-номеру 6902701567035 відправлення повернуто відправнику «за закінченням встановленого терміну зберігання». Докази щодо надання відповіді на заяву позивача відсутні. Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У пункті 1 частини першої 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі ст. 1 КЗпП України законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно з ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно зі ст. 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 р. у справі № 758/1861/18 вказано, що відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач має право на вільний вибір роботи, що включає право на розірвання трудового договору в порядку статті 38 КУпАП. Трудові відносини між позивачем та Товариством фактично припинені, проте позивач позбавлена можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує її конституційні права. Разом з тим, беручи до уваги, що заява позивачем складена та направлена до роботодавця 20.08.2025, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, визнавши трудові відносини між позивачем та відповідачем припиненими з дати складення та направлення заяви про звільнення за власним бажанням, а саме, з 20.08.2025. На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved