Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

18 грудня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про розірвання трудового договору та визнання трудових відносин припиненими, в якій позивач просить розірвати трудовий договір між [PERSON] та Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» у зв?язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України з 01 червня 2022 року та визнати трудові відносини припиненими з 01 червня 2022 року у зв?язку із звільненням [PERSON] з займаної посади за власним бажанням, на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09 грудня 1988 року позивач була прийнята на роботу на Шахту «Південодонбаська» № 1». З 24 грудня 2019 року є пенсіонеркою за віком. Будучи вже пенсіонеркою працювала на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», яке розташоване на території Вугледарської територіальної громади Волноваського району Донецької області. У зв?язку із збройною агресією РФ проти України та активними бойовими діями у м. Вугледар Донецької області позивач була вимушена переїхати з постійного місця проживання до міста Хмельницького, а потім до м. Дніпра, де була взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Разом з тим, при виїзді у квітні 2022 року із міста Вугледар Донецької області [PERSON] не мала можливості звільнитися у встановленому законом порядку, оскільки на території, де розташоване ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № l», велись активні бойові дії та була загроза для життя та здоров?я. Відповідно до копії наказу в.о. директора ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № l» № 222 від 20 травня 2022 року призупинено дію трудових договорів з працівниками ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № l» з 01 червня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу підприємства, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану в Україні. На даний час заробітна плата позивачу відповідачем не виплачується та не здійснюється сплата страхових внесків до ПФУ. У вересні 2025 року позивач звернулась в усній формі до ГУ ПФ України в Дніпропетровській області із проханням перерахувати розмір пенсії у зв?язку з тим, що вона з червня 2022 року фактично не працює, але їй було роз?яснено, що без звільнення з останнього місця роботи цього зробити неможливо, а звільнення можливе через Центр зайнятості. У листопаді 2025 року позивач письмово звернулася до Дніпровського управління Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості із заявою про припинення трудового договору в односторонньому порядку в межах діючого законодавства. Листом № 2927 від 14 листопада 2025 року позивачу роз?яснено, що вона є пенсіонером та вони не мають можливості оформити звільнення через Центр зайнятості, бо процедура звільнення внутрішньо переміщених осіб за допомогою центру зайнятості розповсюджується на осіб, які мають право на отримання статусу безробітного. Таким чином, з урахуванням того, що на теперішній час зв?язки із підприємством втрачені, трудові відносини з відповідачем фактично припинені, в силу об?єктивних причин, позивач не має можливості виконувати трудові обов?язки. Тому в даному випадку належним та ефективним способом захисту своїх прав вважає припинення трудового договору шляхом розірвання, так як існування трудового договору із ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № l» порушує право позивача на належний соціальний захист збільшення розміру пенсії шляхом її перерахування. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 22 грудня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 22 грудня 2026 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 38). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № l» та за період своєї роботи працювала на різних посадах, що підтверджується копією її трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 13-15). Окрім того, факт перебування у трудових відносинах з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № l» підтверджується також Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу) (Форма ОК-5, ПФУ) за яким наявні відомості про страхувальника застрахованої особи [PERSON] - ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № l», код 34032208 (Орган ПФУ: 28000, Орган ДФС: 533) (а.с. 21-28). 20 травня 2022 року Державне підприємство «Південнодонбаське № 1» Міністерства енергетики України видало наказ № 222 «Про призупинення дії трудових договорів з працівниками», відповідно до якого припинено дію трудових договорів з 01 червня 2022 року, до відновлення можливості виконувати роботу працівниками ДП «Південнодонбаське № 1», але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану в Україні, крім трудових договорів з працівниками, які за необхідністю задіяні у забезпеченні життєдіяльності підприємства на підставі наказу, який видається щомісяця (а.с.16). Позивач [PERSON] була вимушена переїхати з постійного місця проживання до міста Дніпра, де була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 18.12.2023 року № 1205-5003069206 (а.с.10). Фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», чинною на час розгляду справи, м. Вугледар Вугледарської міської територіальної громади (UA14040050010075856), - з 01.10.2024 року є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Згідно листа Дніпропетровського обласного центру зайнятості Дніпровська філія Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 24 листопада 2025 року № 927, позивача повідомлено, що Державна служба зайнятості у своїй діяльності керується Законами України «Про зайнятість населення» (далі Закон № 5067) та «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно з ч. 1 ст.43 Закону 5067 статус зареєстрованого безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Згідно з абз.17 п.5 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону 5067 для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають особисто під час безпосереднього відвідування або в електронній формі за допомогою засобів Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, веб-порталу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції або за допомогою засобів телекомунікаційного зв?язку до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім?я роботодавця про припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 36 або статей 38, 39 Кодексу законів про працю України за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про що повідомляються роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними), територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та територіальний орган Пенсійного фонду України. Враховуючи вищевикладене, процедура звільнення внутрішньо переміщених осіб за допомогою центру зайнятості розповсюджується на осіб, які мають право на отримання статусу безробітного. Відповідно до норм ст.46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується викопувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Отже, трудовий договір - це юридично оформлені відносини між працівником і роботодавцем. Змістом трудових відносин є взаємні права та обов`язки сторін, а предметом таких відносин є робота, яку працівник зобов`язується виконувати за плату. При цьому, невиконання протягом тривалого часу працівником з тих або інших причин своїх трудових обов`язків свідчить про відсутність реальних трудових відносин між роботодавцем та працівником. Належні трудові відносини існують одразу у двох площинах - фактичній та юридичній. Відсутність роботи, яка фактично виконується працівником на умовах, передбачених трудовим договором, при юридично оформлених трудових відносинах не відповідає нормам чинного законодавства та є підставою для розірвання трудового договору на вимогу працівника. Так, згідно ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП закріплено, що однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Статтею 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Так, у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). З матеріалів справи вбачається, що позивач 18 травня 2022 року звернулася до Відповідача з заявою про розірвання трудового договору на підставі ст. 38 КЗпПУ за власним бажанням (а.с. 29). Однак, у відповідь на свою заяву жодних повідомлень від Відповідача не отримала. Законом України від 21 квітня 2022 року №2220-ІХ « Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану», що набрав чинності 07 травня 2022 року, передбачено спрощену процедуру набуття статусу безробітного, зокрема для осіб які перебувають на тимчасово окупованій території, які перебувають на території, на якій ведуться бойові дії, для внутрішньо переміщених осіб. На виконання вказаного Закону розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про зайнятість населення» доповнено п.5.2. Відповідно вказаного пункту для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають особисто під час безпосереднього відвідування або в електронній формі за допомогою засобів Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, веб-порталу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції або за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 36 або статей 38, 39 Кодексу законів про працю України за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про що повідомляються роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними), територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та територіальний орган Пенсійного фонду України. Положення цього абзацу не поширюються на припинення трудових договорів із керівниками підприємств, установ, організацій всіх форм власності, а також особами, які обіймають виборні посади. У разі якщо у таких осіб не припинені трудові договори з роботодавцем, який перебуває на непідконтрольній території або щодо якого відсутня інформація про місце перебування, заява зберігається у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на підконтрольній території до моменту деокупації (розблокування) відповідних територій, після чого протягом 7 календарних днів повідомляється роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними. Згідно частини 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи у день припинення трудового договору повідомляє про це: роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними). У разі якщо у таких осіб не розірвані трудові договори з роботодавцем, що перебуває на непідконтрольній території або щодо якого відсутня інформація про місце перебування, заява зберігається у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на підконтрольній території до моменту деокупації (розблокування) відповідних територій, після чого протягом 7 календарних днів повідомляє роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними); територіальний орган Пенсійного фонду України; територіальний орган Державної податкової служби. Взята на облік внутрішньо переміщена особа, яка не має документів, необхідних для надання статусу безробітного, отримує статус безробітного без вимог, що застосовуються за звичайної процедури. До отримання документів та відомостей про періоди трудової діяльності, заробітну плату (дохід), страховий стаж допомога по безробіттю таким особам призначається у мінімальному розмірі, встановленому законодавством на випадок безробіття. Конституційне право громадян на працю означає можливість кожного заробляти собі на життя працею, вільно вибирати професію чи спеціальність відповідно до своїх здібностей і бажань, реалізовувати свої бажання щодо зайняття працею за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності або самостійно забезпечувати себе роботою. За змістом ст. 22 КЗпП України та відповідно до положень Конституції України вбачається, що будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем порушене право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки невидання відповідного наказу про звільнення працівника (позивача) з займаної ним посади є порушенням його права щодо вільного вибору праці. Таким чином, оскільки підприємство з яким позивач перебуває у трудових відносинах знаходиться на тимчасово окупованій території України, а позивач є пенсіонером і відповідно через центр зайнятості не має можливості припинити трудові відносини в односторонньому порядку, враховуючи той факт, що відповідач не відреагував на заяву позивача про звільнення та не видав наказ про припинення трудових відносин, що порушує право позивача на вільний вибір праці та можливість призначення їй пенсії, суд приходить до висновку, що трудовий договір між позивачем та відповідачем слід розірвати за власним бажанням позивача на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП визнавши трудові відносини припиненими з 01.06.2022 року. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 22, 38 КЗпП та

Outcome: approved