Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] є рідним братом померлого [INFO] в місті Сіверськ [PERSON] . При цьому їх батько, [PERSON] , помер [INFO] . Інших спадкоємців після смерті брата позивача у [PERSON] немає, окрім спільної матері, [PERSON] , яка фактично відмовилась від спадщини на користь позивача. Таким чином після смерті свого брата позивач фактично прийняв спадщину, що складається з кв. [ADDRESS] , оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса Бєлявцевої А. В., якою було відкрито спадкову справу № 646/2021. [PERSON] також подавала заяву про відмову в прийняті спадщини. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не встиг, бо 24 лютого 2022 року в Україні було запроваджено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Так відповідно до листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.09.2025 року вбачається, що приватний нотаріус Бєлявцева А. В. зупинила нотаріальну діяльність на період дії воєнного стану, а документи нотаріального діловодства та архіву нотаріуса [PERSON] до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались й не були вивезені з адреси розташування її робочого місця в м. Бахмут, тому встановити їх місцезнаходження неможливо. Також через початок військового вторгнення російської федерації на територію України він із матір`ю були змушені покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, переїхати на безпечну підконтрольну територію України, отримавши статус ВПО. Однак, звернувшись в серпні 2025 року до Другої броварської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого брата, [PERSON] , 15 жовтня 2025 року позивач отримав постанову про відмову у вчиненні такої нотаріальних дій. Отже, оскільки через військове вторгнення РФ в Україну територія Бахмутського району Донецької області відноситься до тимчасово окупованих територій, на якій не здійснюють свою діяльність органи державної влади, а також не провадиться нотаріальна діяльність, зокрема, справи приватного нотаріуса Бєлявцевої А. В. з окупованої території на підконтрольну не були вивезені, у зв`язку із чим позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті свого брата, [PERSON] . Таким чином просив суд визнати право власності [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті брата, [PERSON] , який помер [INFO] , на квартиру [ADDRESS] . Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням вирішити справу у його відсутність, прохаючи суд заявлені позовні вимоги задовольнити повністю. Представник позивача, [PERSON] , в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві [PERSON] . Представники відповідача, Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, у судове засідання також не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, не надавши суду заяв по суті справи чи будь-яких клопотань. Представники 2-ї Броварської державної нотаріальної контори до суду не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, надавши заяву з проханням вирішити справу за їх відсутності. [PERSON] також до суду не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, підтримуючи вимоги свого сина, [PERSON] , повністю та визнаючи, що вона дійсно відмовилась від прийняття спадщини після смерті сина, [PERSON] , який помер [INFO] , на користь сина, [PERSON] . Суд при цьому зазначає, що за ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на викладене, суд зазначає, що неявка у судове засідання учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Отже, на підставі переліченого вмотивування, суд дійшов переконання про можливість провести розгляд справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного обґрунтування. Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого повторно 14 серпня 2025 року, вбачається, що виконавчим комітетом Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області був складений актовий запис № 153 від 19 серпня 2021 року, за яким [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Сіверськ. На підставі свідоцтва про народження, виданого 14 серпня 2025 року вбачається, що Сіверська міська рада Бахмутського району Донецької області склала актовий запис № 151 від 1 листопада 1968 року, за яким [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . На підставі свідоцтва про народження, виданого 18 листопада 2025 року вбачається, що виконкомом Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області було складено актовий запис № 09 від 24 січня 1973 року, за яким [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Також відповідно до свідоцтва про одруження, виданого 17 жовтня 1964 року (серія VI-УР), актовий запис № 71 від 17 жовтня 1964 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились, внаслідок чого останній було присвоєно прізвище [PERSON] . Однак за свідоцтвом про смерть, виданим 28 лютого 2000 року виконавчим комітетом Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, актовий запис № 60 від 28 лютого 2000 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в віці 59 років. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 9 березня 2011 року, нотаріально посвідченого, реєстр № 521, вбачається, що [PERSON] набув у приватну власність квартиру [ADDRESS] (загальна площа 49,10 кв. м., житлова площа 34,60 кв. м.), право власності на яку [PERSON] було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягами про державну реєстрацію від 21 березня 2011 року та від 26 січня 2026 року, а також технічним паспортом на таку нерухомість, складеного на [PERSON] . Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, який набув чинності 1 січні 2004 року, передбачено, що такий ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. За ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на спірну квартиру набувалось в порядку, який існував на час оформлення на неї права власності, тобто станом на 2011 рік. Так за ч. 1 ст. 182 ЦК (в редакції на момент набуття права власності на спірну квартиру) право власності на нерухомі речі підлягали державній реєстрації. Отже, державна реєстрація права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується реєстрацією права власності такого спадкодавця в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відповідно до витягу про державну реєстрацію від 21 березня 2011 року відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такого речового права. Згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року) (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1262 ЦК до другої черги спадкоємців за законом відносяться рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так й з боку матері. На підставі ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Суд встановив, що спадкова справа 646/2021 внаслідок смерті [INFO] [PERSON] була заведена приватним нотаріусом Бєлявцевою А. В. 17 грудня 2021 року в м. Бахмут, що вбачається з витягу зі Спадкового реєстру від 19 серпня 2025 року. Однак згідно із листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.09.2025 року вбачається, що приватний нотаріус Бєлявцева А. В. зупинила нотаріальну діяльність на період дії воєнного стану, а документи нотаріального діловодства та архіву нотаріуса [PERSON] до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались й не були вивезені з адреси розташування її робочого місця, тому встановити їх місцезнаходження неможливо. Таким чином відповідно до постанови від 15 жовтня 2025 року 2-ї Броварської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті [INFO] [PERSON] . Отже, судом було встановлено, що з метою оформлення спадщини позивач подав державному нотаріусу 2-ї Броварської державної нотаріальної контори за місцем свого фактичного проживання як внутрішньо переміщеної особи заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] свого брата [PERSON] , однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нотаріусом встановлено, що раніше вже приватним нотаріусом Бєлявцевою А. В. було заведено спадкову справу після смерті [INFO] [PERSON] № 646/2021. Суд зазначає, що територія міста Сіверськ та міста Бахмут Бахмутської міської територіальної громади з 24.02.2022 року віднесені до території активних бойових дій відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, а з 12.12.2023 року територія міста Бахмут віднесена до тимчасово окупованих територій України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Аналогічна правова позиці викладена Верховним Судом у постанові від 16.02.2022 року по справі № 752/3435/16. Отже, оскільки спадкова справа не була закінчена внаслідок відсутності доступу до місця її зберігання внаслідок тимчасової окупації та ведення бойових дій в м. Бахмут, де здійснювала свою діяльність приватний нотаріус Бєлявцева А. В., то нотаріуси наразі не можуть видати свідоцтво про право на спадщину позивачу за такою спадковою справою, тому [PERSON] змушений був звернутись до суду із даним позовом. Судом було встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом другої черги після смерті свого брата [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки спадкоємець за законом першої черги, [PERSON] , відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого сина, [PERSON] . Отже, за відсутності інших спадкоємців щодо майна померлого [PERSON] та відсутності заповіту останнього, що вбачається з постанови 2-ї Броварської державної нотаріальної контори від 15 жовтня 2025 року, то [PERSON] фактично прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак через обставини, що не залежать від нього, не може отримати в поза судовому порядку свідоцтво про право на спадщину, оскільки документи приватного нотаріусу Бєлявцевої А. В. не були вивезені з адреси її розташування в м. Бахмут у зв`язку із веденням активних бойових дій на території м. Бахмут Донецької області, тому доступ до спадкових справ, що перебували в провадженні такого нотаріусу відсутній через тимчасову окупацію такої території України. З огляду на те, що до складу спадщини входять усі права, належні спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та які не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи, що до позивача перейшли спадкові права померлого брата, [PERSON] , то таким чином [PERSON] успадкував спадщину в виді квартири [ADDRESS] . На підставі викладеного вмотивування, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] (загальна площа 49,10 кв. м., житлова площа 34,60 кв. м.), в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] .

Outcome: approved