Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позиції сторін Позивач у серпні 2025 року звернувся до суду з указаним позовом мотивуючи вимоги тим, що 22.07.2016 АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] уклали кредитний договір № 26257051000902, за умовами якого кредит наданий у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з рахунку, платежу з рахунку) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком клієнта, що відкритий у банку. Позивач зазначає, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №26257051000902 від 22.07.2016 становить 132665,98 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 62173,88 грн; заборгованість за відсотками 53776,12 грн; заборгованість за комісією 16715,98 грн. 28.03.2024 АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» уклали договір факторингу №28/03/24, відповідно до якого АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» передало (відступило) ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 26257051000902 від 22.07.2016 на суму 132665,98 грн. Таким чином позивач вважає,що відповідачка має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» за кредитним договором № 26257051000902 від 22.07.2016 у розмірі 132665,98 грн. У зв`язку із зазначеним, позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 26257051000902 від 22.07.2016 року у розмірі 132665,98 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 3000,00 грн витрат на правову допомогу. 27.10.2025 представник відповідачки [PERSON] подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що вважає суму боргу перед новим кредитором необґрунтованою та документально непідтвердженою, указав, що у кредитному договорі, доданому позивачем до матеріалів позовної заяви, не визначена сума кредиту, процентна ставка та інші умови, які мають значення для розрахування заборгованості. Крім того, у цьому кредитному договорі, підписаному сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не містить відомостей про отримання відповідачем кредитних коштів. Представник відповідачки також вказав, що довідка від 22.08.2025 про суму заборгованості, видана ТОВ «Цикл Фінанс» не є доказом, який підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів та, власне, існування самої заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками. Інших доказів на підтвердження існування заборгованості матеріали позовної заяви не містять. Отже, позивач не надає доказів, що підтверджують факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами за вищевказаним договором. Також представник відповідачки відзначив, що позивачем заявляється вимога про стягнення заборгованості по комісії, просив зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги, які стягує позивач та стягнути на користь відповідачки понесені судові витрати. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 02.09.2025 року відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.09.2025. 23.09.2025 протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 28.10.2025 за клопотанням представника відповідачки. Ухвалою суду від 28.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 19.11.2025. Протокольною ухвалою суду від 19.11.2025 розгляд справи відкладено до 16.12.2025 за клопотанням представника позивача. Представник відповідачки подав клопотання про стягнення з позивача понесених відповідачкою судових витрат у сумі 10000 грн. Ухвалою суду від 16.12.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази. Розгляд справи відкладено до 15.01.2026. Протокольною ухвалою суду від 15.01.2026 розгляд справи відкладено до 05.02.2026 за клопотанням представника відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у заяві зазначив, що просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Представник відповідачки у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідачки. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням частини 2 статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду Судом установлено, що 27.05.2016 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] уклали кредитний договір № 26257051000902, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у формі кредитної лінії шляхом здійснення операції (зняття коштів з рахунку, платежі з рахунку тощо) (а.с. 34-34 зв). Договір власноруч підписано [PERSON] . Відповідачка [PERSON] не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 132665,98 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 62173,88 грн; заборгованість за відсотками 53776,12 грн; заборгованість за комісією 16715,98 грн (а.с. 235-251). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Позичальниця [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання власноруч договору наданого банком у паперовому варіанті. Зміст укладеного сторонами договору та умови кредитування відображені у кредитному договорі № 26257051000902 від 27.05.2016, який підписала [PERSON] . З виписки по особовому рахунку наданої АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» вбачається, що відповідачка [PERSON] користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість (а.с. 221-251). 28.03.2024 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 28/04/2024, відповідно до якого АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступило ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 26257051000902 від 27.05.2016 на загальну суму 132665,98 грн (а.с. 14). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені судом докази, а також встановлені обставини та положення зазначених вище норм права, суд вважає доведеним, що ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений 27.05.2016 між [PERSON] та первісним кредитором АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Всупереч умовам кредитного договору відповідачка не виконала свої зобов`язання внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту 62173,88 грн. За розрахунком позивача відповідачка має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС за договором № 26257051000902 від 27.05.2016 на загальну суму 132665,98 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 62173,88 грн.; заборгованість за відсотками 53776,12 грн; заборгованість за комісією 16715,98 грн (а.с. 27). 06.02.2025 позивачем надіслано вимогу до [PERSON] про необхідність погашення заборгованості, проте заборгованість не була погашена. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтями 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору ні на рахунки ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», ні на рахунки попереднього кредитора. Отже, суд вважає доведеною заборгованість відповідачки перед позивачем за тілом кредиту у розмірі 62173,88 грн. Що стосується інших частин позовних вимог, суд зазначає таке. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Разом з тим, в універсальному договорі банківського обслуговування клієнтівт - фізичних осіб в ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відсутня встановлена процентна ставка, яка підписана позичальником [PERSON] . За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Суд враховує, що Витяг з «Тарифів», в яких зазначено розмір процентної ставки, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог не містить підпису відповідачки, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.05.2016 шляхом підписання комплексного договору про надання банківських послуг № 26257051000902-КР. Таким чином, умови укладеного сторонами договору відображені в договорі про надання банківських послуг № 26257051000902-КР, яку підписала [PERSON] . Однак у вказаному договорі сторонами не узгоджено розмір відсотків за користування коштами. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відтак вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за користування кредитом не підлягають задоволенню. Що стосується заборгованості по комісії у розмірі 16715,98 грн суд зазначає, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час. Таким чином, нарахована позивачем комісія у розмірі 16715,98 грн підлягає списанню позивачем, як кредитодавцем. Разом із тим, зважаючи на установлені судом обставини про те, що відповідачка користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», однак фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернула, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 62173,88 грн. Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволено частково на 46,86%, тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1135,13 грн. Що стосується вимоги про стягнення 3000,00 грн витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Представник позивача адвокат Кеню Денис Васильович в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: Договір про надання правової (правничої) допомоги №43453613 від 02.01.2025, додаткова угода № 22031000098237 від 02.01.2025, акт 22031000098237 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 15.08.2025; ордер про надання правової (правничої) допомоги ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (а.с. 13, 23-25, 26). Указані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 3000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що вартість правничих послуг є співмірною із обсягом виконаної роботи представником позивача, тому заявлений розмір стягнення у сумі 3000,00 грн необхідно задовольнити. З огляду на викладене, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати, як складаються з судового збору (1135 грн 13 коп.) та витрат, пов`язаних з розглядом справи (3000 грн). Що стосується клопотання представника відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 10000 грн, суд зазначає таке. Представник відповідачки Сумцов Є.С. надав на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір про надання правничої допомоги від 04.09.2025, додаток № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 04.09.2025; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до Договору про надання правової допомоги від 04.09.2025; квитанція на суму 10000 грн (а.с. 201-204). Указані докази підтверджують факт понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 10000,00 грн. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником відповідачки докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений представником розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. Справа має незначну складність, наявна стала судова практика щодо вирішення спорів пов`язаних зі стягненням кредитної заборгованості, тому її складання не вимагає значного часу. Представник не брав участь у судових засіданнях і підготував лише одну заяву по суті справи від 26.10.2026 та кілька процесуальних клопотань. Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу Дітківської К.В. до суми 3000 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат. На підставі п. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладену більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, після остаточного розрахунку суми судових витрат та врахування витрат покладених на обидві сторони з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1135,13 грн.

Outcome: partial