Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), діючи через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 40 500 дол. США. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10 червня 2023 року відповідач отримав від нього в позику 69 500 дол. США, які зобов`язався повернути до 10 грудня 2024 року, про що склав розписку. На час звернення до суду відповідач борг не повернув, залишок боргу становить 40 500 дол. США. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце його проведення. 05 лютого 2026 року представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій просила провести розгляд справи без її та позивача участі, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується його розпискою та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 05 лютого 2026 року відповідач подав клопотання, в якому просив справу розглянути у його відсутність, позов визнає. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує таке. Судом встановлено, що згідно розписки від 10 червня 2023 року [PERSON] отримав в позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 69 500 дол. США терміном до 10 грудня 2024 року, які зобов`язався повернути [PERSON] . Згідно розписки від 28 січня 2025 року залишок боргу за розпискою від 10 червня 2023 року станом на 28 січня 2025 року становить 40 500 дол. США. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 69 500 дол. США, які зобов`язався повернути до 10 грудня 2024 року, однак взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав. Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, а лише частково повернув борг, залишок боргу становить 40 500 дол. США, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 40 500 дол. США. Відповідно суд доходить висновку про задоволення позову повністю. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 7 570,00 грн та стягнути з відповідача на користь позивача 7 570,00 грн.

Outcome: approved