Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 07 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4628374 в електронній формі. Даний договір був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим індетифікатором «63675». Відповідно до умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати відповідачці грошові кошти в сумі 20000,00 грн у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , строком на 360 днів, а саме з 07 травня 2024 року по 02 травня 2025 року. Періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. 17 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою був укладений додатковий договір до договору №4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 травня 2024 року. Сума кредиту, яка була надана згідно з додатковим договором складає 5000,00 грн. Даний додатковий договір був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим індетифікатором «87922». Позивач зазначає, що ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої забов`язання за договором №4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 травня 2024 року та додаткового договору від 17 травня 2024 року, надавши позивачу 25000,00 грн, що підтверджується копіями довідок платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Натомість відповідачка свої зобов`язання не виконала. 31 березня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», як фактором, укладено договір факторингу №31/03/2025, згідно умов якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 116327,42 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 22869,98 грн, заборгованість по процентам - 80957,44 грн, штрафні санкції - 12500,00 грн. Позивач зазначає, що ним було здійснено після відступлення права вимоги донарахування процентів в розмірі 10977,60 грн за 32 дня користування кредитними коштами відповідно до п. 1.3 кредитного договору, а тому загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем за нарахованими відстоками становить 91935,04 грн, з яких: 80957,44 грн нараховані проценти первісним кредитором, 10977,60 грн проценти нараховані ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Що стосується штрафних санкцій в розмірі 12500,00 грн позивач зазначає, що вони не підлягають стягненню з відповідачки через обмеження, передбачені Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України щодо їх нарахування в умовах воєнного стану в Україні. За викладених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у загальному розмірі 114805,02 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) - 22869,98 грн, заборгованість за процентами нарахованих первісним кредитором - 80957,44 грн, заборгованість за процентами нарахованими позивачем за період з 1 квітня 2025 року по 02 травня 2025 року в сумі 10977,60 грн, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Крім того, позивач просить в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення нарахувати інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за наведеною формулою, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення суду в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути з відповідача на користь позивача отриману суму інфляційних витрат і 3% річних. Також, роз`яснити органу, який здійснюватиме примусове виконання рішення суду порядок їх нарахування у разі часткової сплати основного боргу (а.с.1-30). Відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року позовна заява передана за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області (а.с.85). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов та витребувано в АТ «Акцент-Банк» докази в підтвердження отримання платіжної картки та кредитних коштів(а.с.94). Відповідачка правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом установлено, що 07 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір №4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до цього договору товариство надає кредит у розмірі 20000,00 грн, строком на 360 днів із періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Дата надання кредиту з 07 травня 2024 року або 08 травня 2024 року. Детальні терміни (дата) повернення кредиту та сплата процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредити, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредитування, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені договором, можуть бути змінені (продовжені) за письмовою згодою сторін, шляхом підписання сторонами додаткового договору до цього договору. У клієнта наявне право продовжити строк кредитування або строк виплати кредиту встановлених договором, на підставі звернення до товариства із зазначеною датою в електронній формі із застосування одноразового індетифікатора. Тип процентної ставки фіксований. За користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою, що становить 1,5 % за кожен день користування кредитом та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.3 цього договору. Денна процентна ставка за цим договорм при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює - 1,5%. Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк кредиту становить 9541,79% річних, а орієнтована загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає 128000,00 грн. Мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби (п. 1.2-1.3.2, 1.4 -1.4.1, 1.5.1, 1.6.1, 1.8, 2.2 кредитного договору). Укладення кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення відповідно пароля входу до особистого кабінету. При цьому, клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІКС товариства (п.1.1 кредитного договору). Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] (п.2.1 кредитного договору). Згідно з п. 3.1, 3.2 кредитного договору, проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». До періоду розрахунку процентів включається день надання кредиту та день фактичного повернення кедиту. У випадку, якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, сторони домовились, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку визначеного в пп. 4.3. кредитного договору. У випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання (п. 6.4 договору). Згідно до п. 1.2.1. кредитного договору, за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за договором, відповідно до Графіку платежів (п..1.3 цього договору). 17 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений додатковий договір до договору №4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 травня 2024 року, яким збільшено суму кредиту на 5000,00 грн, а саме внесено зміни до у п. 1.2 договору в якому зазначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн з періодичночтю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1,491%. Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення цього додаткового договору за стандартною ставкою за весь строк кредиту становить 9564,01% річних, а орієнтована загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає 159175,00 грн. Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4628374 від 07 травня 2024 року в редакції додаткової угоди №4628374-Т1 від 17 травня 2024 року містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка передбачає кількість днів у розрахунковому періоді - 360, суму кредиту за договором (тіло) - 25000,00 грн, проценти за користування кредитом 134175,00 грн, реальну річну процентну ставку 9564,01 % та загальну вартість кредиту 159175,00 грн (а.с.18). Відповідачка також ознайомилася з паспортами споживчого кредиту до договору про споживчий кредит №4628374 від 7 травня 2024 року та до додаткового договору №4628374-Т1 від 17 травня 2024 року, які містять інформацію про основні умови кредитування з урахувань побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інше (а.с.32-34). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію`електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскількист. 12 зазначеного Законувстановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис`є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України. 07 травня 2024 року о 14:29:43 відповідачка [PERSON] шляхом введення одноразового ідентифікатора 63675, отриманого від ТОВ «Лінеура Україна», прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала договір № 4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 травня 2024 року, акцептувавши пропозицію товариства. Таким чином, договір вважається укладеним відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Додатковий договір до договору № 4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 травня 2024 року було підписано відповідачкою шляхом введення одноразового ідентифікатора 87922 о 15:53:45 17 травня 2024 року. Отже сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Тобто 07 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та додатковий договір від 17 травня 2024 року у формі електронного документу з використанням електронних підписів одноразових ідентифікаторів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав. Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 25000,00 грн на виконання умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту підтверджується копіями листів ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №1-0104 від 1 квітня 2025 року із змісту яких слідує, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серії ФК№342 від 2 жовтня 2012 року) та отримало ліцензію Національного банку України №3 від 11 листопада 2013 року. Крім того, між підприємствами ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на преказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 4323357024992287 двома платежами 07 травня 2024 року на суму 20000,00 грн та 17 травня 2024 року на суму 5000,00 грн, номери транзакції в системі iPay.ua 389866529 та 399173522, призначення платежу: зарахування суми на картку [NUMBER] (а.с.16,44). В матеріалах справи також наявний договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року (а.с.69-71). З наданого на виконання ухвали суду повідомлення АТ «Акцент-Банк» №20.1.0.0.0/7-20251121/0186 від 27 листопада 2025 року слідує, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком було емітовано картку № [NUMBER] на яку зараховано кошти. 31 березня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №31/03/2025, відповідно до умов якого право вимоги за договором №4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 7 травня 2024 року та додатковим договором №4628374-Т1 від 17 травня 2024 року відступлено позивачу (а.с.72- 74). Відповідно до п. 1.1 догову факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на яких належить клієнту. Відповідно до 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до п.3.3 цього договору на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок клієнта, - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості. Сторони договору погодили, що ціна продажу за договором становить 2181527,71 грн (п.3.3 договору). Оплата за договором факторингу №31/03/2025 від 31 березня 2025 року підтверджується копією платіжної інструкції №6743 від 31 березня 2025 року (а.с.49). 31 березня 2025 року сторони договору факторингу підписали та скріпили печатками акт прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №31/03/2025 від 31 березня 2025 року(а.с.76 на звороті). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №31/03/2025 від 31 березня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло права вимоги до відповідача за договором №4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 7 травня 2024 року та додатковим договором №4628374-Т1 від 17 травня 2024 року на суму 116327,42 грн, з яких: 22869,88 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 80957,44 грн - сума заборгованість за відсотками, 12500,00 грн - сума заборгованості за пенею, штрафом (а.с.43). Договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи містять повідомлення про повідомлення боржників в їх особистих кабінетах та на номер телефону позичальників про відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема й за договором №4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 травня 2024 року та додатковим договором №4628374-Т1 від 17 травня 2024 року. Дане повідомлення відправлено 1 квітня 2025 року на номер телефону боржника [NUMBER] (а.с.36). Отже до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право кредитора за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Позичальник неналежно виконує умови кредитного договору. Відповідно до статей 526, 530, 536, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач не виконала свого зобов`язання, платежів для погашення заборгованості не здійснила ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунок позивача. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань у неї наявна заборгованість. За розрахунком, проведеним ТОВ «Лінеура Україна» станом на 31 березня 2025 року, заборгованість позичальника становить 116327,42 грн, з яких: 22869,98 грн тіло кредиту, 80957,44 грн проценти за користування, 12500,00 грн. штрафні санкції (а.с.38-40). Крім того, позивач здійснив нарахування процентів за 32 дня в сумі 10977,60 грн (сума заборгованості за процентами нарахована позивачем у період з 01 квітня 2025 року по 2 травня 2025 року) (а.с.41). Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 114805,02 грн, з яких: 22869,98 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 80957,44 грн - сума заборгованість за процентами нарахованих первісним кредитором, 10977,60 грн - сума заборгованості за процентами, які нараховані позивачем за 32 календарних днів у період з 01 квітня 2025 року по 2 травня 2025 року. Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів. Щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1.3 договору №4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 травня 2024 року, строк кредитування становить 360 днів. Пункт 1.5 додаткового договору від 17 травня 2024 року, строк кредитування та періодичність сплати платежів залтшаються незміними, відповідно до п. 1.3 договору. Згідно п. 3.2 договору №4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 травня 2024 року, до періоду розрахунку процентів включається день надання кредиту та день фактичного повернення кредиту. У випадку, якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. З розрахунків заборгованості первісного кредитора та позивача слідує, що проценти первісним кредитором та позивачем нараховані з 07 травня 2024 року по 2 травня 2025 року, що становить 361 день. Натомість строк кредитування відповідно до умов спірного кредитного договору становить 360 днів. Отже, нарахування позивачем процентів 02 травня 2025 року здійснюється поза межами строку кредитування. При цьому слід звернути увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Також судом було встановлено, що у договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4628372 від 07 травня 2024 року денна процентна ставка установлена на рівні 1,5%, а у додатковому договорі до вищевказаного договору від 17 травня 2024 року на рівні 1,491%. Однак, слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Враховуючи, що цей Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року, то: із 25 грудня 2023 року по 23 квітня 2024 року (протягом перших 120 днів) максимальний розмір денної процентної ставки за користування кредитними коштами не може перевищувати - 2,5 %; із 24 квітня 2024 року по 22 серпня 2024 року (протягом наступних 120 днів) розмір денної процентної ставки за користування кредитними коштами не може перевищувати 1,5 %. Починаючи з 23 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). За вказаним договором нараховані відсотки за період з 07 травня 2024 року по 22 серпня 2024 року, тобто в період дії п. 17 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону «Про споживче кредитування`із врахуванням його обмежень, тобто не більше 1,5% розміру денної процентної ставки. Однак, з 23 серпня 2024 року по 31 березня 2025 року первісний кредитор та позивач продовжили нараховувати відсотки за денною ставкою 1,5%, хоча в цей період вже діяло положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1 %, що призвело до безпідставного збільшення розміру нарахованих відсотків. Отже, з відповідачки на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором з урахуванням здійснених платежів на виконання умов договору в загальному розмірі 62777,95 грн (5145,60 грн (сума заборгованості за процентами станом на 22 серпня 2024 року) + (22 869,98 ? 1 % ? 252). Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №4628374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 7 травня 2024 року з додатковим договором №4628374-Т1 від 17 травня 2024 року в сумі 85647,93 грн, з яких: 22869,98 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 62777,95 грн - сума заборгованості за процентами. Що стосується застосування судом приписів ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, а саме вирішення питання про нарахування 3% річних та інфляційних витрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, суд зазначає наступне. За приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц зазначила, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц». Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом по сьогоднішній день, а тому нарахування процентів, визначених ст. 625 ЦК України, в період воєнного стану є безпідставним. Крім того слід зазначити, що застосування судом приписів ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України під час винесення рішення є правом суду, а не обов`язком. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для нарахування інфляційних втрат на 3% річних. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідачки слід стягнути на користь позивача 1807,18 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (судовий збір визначений пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням понижуючого коефіцієнта). Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial