Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Адвокат Ольга Головко, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із описаним вище позовом, мотивованим тим, що 01 березня 2007 року [PERSON] придбав у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 01.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Олексюк С.В. Вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю від 08 травня 2002 року. Посилається на ч. 1. ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення Договору купівлі-продажу житлового будинку від 01.03.2007 року), відповідно до якої до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. З огляду на вищевикладене, позивач звернувся до сертифікованого інженера землевпорядника [PERSON] із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована: в межах населеного пункту [ADDRESS] . Внаслідок цього земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вид цільового призначення: 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, присвоєно кадастровий номер 7322581500:03:002:0191, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.06.2025 року. Зазначає, що позивач позбавлений можливості поза судовим способом оформити свої права на земельну ділянку під будинком, оскільки Відповідач багато років перебуває за кордоном та у позивача відсутня інформація про будь-які засоби зв`язку з відповідачем. З посиланням на норми земельного законодавства та практику ВС просить визнати за позивачем право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7322581500:03:002:0191, площею 0,2500 га, цільове призначення 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . Відповідачці [PERSON] на її зареєстровану адресу проживання направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Зазначені документи повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідачці направлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, які також повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Про час та місце розгляду справи відповдача також повідомлено через оглошення на офіцінйому веб-порталі судової влади України. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10.12.2025 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. 09.01.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] 01 березня 2007 року придбав у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 01.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Олексюк С.В., та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13770958 від 03.03.2007. Відповідно до державного акту на право власності на землю серії ІІІ ЧВ № 002871 від 08 травня 2002 року [PERSON] належать дві земельних ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та площею 0,2440 га для ведення особистого підсобного господарства. На підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13770958 від 03.03.2007 (будинок) позивач звернувся до сертифікованого інженера землевпорядника [PERSON] із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, яка розташована: в межах населеного пункту [ADDRESS] . Внаслідок цього земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вид цільового призначення: 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, присвоєно кадастровий номер 7322581500:03:002:0191, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.06.2025 року. Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності станом на 17.11.2025 експертна грошова оцінка земельної ділянки площею 2500 м. кв. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , складає 239 750 грн. без врахування ПДВ. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Аналогічне положення закріплене статтею 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідний висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України в редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Одна у цій справі право власності на земельну ділянку не належало попередньому власнику будинку [PERSON] на момент укладення з позивачем договору купівлі продажу 01.03.2007. З 08.05.2002 право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок позивача за адресою [ADDRESS] належить відповідачці [PERSON] . Будь-яких доказів на підтвердження правових підстав користування земельною ділянкою під будинком позивачем чи попереднім його власником [PERSON] суду не надано. Спірна земельна ділянка не належить ні позивачу, ні попередньому власнику будинку [PERSON] .. Згідно з ч 4 ст 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається. Отже, позивач у спірних правовідносинах може претендувати лише на перехід до нього права оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений його будинок, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта - [PERSON] .. Тому, звернення із позовом про визнання права власності на земельну ділянку під будинком, яка належить не попередньому власнику будинку, а іншій сторонній особі, - є неналежним способом захисту та самостійною підставною для відмови у позові. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed