Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

03.11.2023 року [PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м.Одеса через систему «Електронний суд» із позовом до Одеського ордену "Знак Пошани" завод "Продмаш", ТОВ "Темп плюс севріс", Одеської міської ради, Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників Одеського заводу продовольчого машинобудування - підприємства з колективною власністю завод «Продмаш», оформлені протоколом №68 від 25.04.2014р. в частині внесення до статутного капіталу ТОВ «ТЕМП ПЛЮС СЕРВІС» домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та визнання недійсним акту приймання-передачі домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] , від 01 жовтня 2014 р. від Одеського ордену «Знак Пошани» завод Продовольчого машинобудування Підприємство з колективною власністю Завод «Продмаш» до ТОВ «Темп плюс сервіс» для створення статутного капіталу. Ухвалою суду від 06.11.2023 року позовну заяву залишено без руху, через: відсутність підтвердження направлення позовної заяви з додатками відповідачам та третім особам, скан-копії додатків неналежної якості та платіжне доручення, яке за формою не відповідає вимогам. 10.11.2023 року, на виконання ухвали суду, представником позивача надано заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено слухання справи за правилами загального позовного провадження. Не погоджуючись з позовними вимогами на адресу суду 04.12.2023 року (вх. № 35921) за підписом представника відповідача ТОВ «ТЕМП ПЛЮС СЕРВІС» Зубова С. Г надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву представник зазначив, що позивачами поданий необґрунтований позов, який згідно з нормами матеріального та процесуального права не підлягає задоволенню. До суду надана інформація стосовно прав [PERSON] на 491/1000 частки квартири [ADDRESS] , яка свідчить про відсутність прав у [PERSON] на передане заводом майно, так як квартира [ADDRESS] не є предметом заявленого позову, який штучно придумав його адвокат. Суть позовної заяви зводиться до того, що розпорядження Заводом своїм майном, а саме передача домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , ТОВ «Темп плюс сервіс» - є незаконною, так як позивач, як громадянин держави Україна вважає, що Конституцією України не захищаються його права на майно, яке є державною власністю. Представник відповідача вказує, що насправді вимоги позивача, є нічим іншим, як запереченням по іншій цивільній справі за № 523/3719/20 за негаторним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський ордена «Знак Пошани» завод продовольчого машинобудування», Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс сервіс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Комунального Підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про витребування майна від останніх набувачів, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на 491/1000 частки квартири [ADDRESS] , договору купівлі-продажу та договору про повний розрахунок, скасування реєстрації права власності, незаконні дії. Тобто позивач намагається в інший спосіб, в іншому судовому процесі, встановити обставини, що нібито майно, яке є колективною власністю Заводу, на його думку є державною власністю, та може бути приватизованим. Для цього [PERSON] та його адвокат вводить суд в оману відображаючи, в своєму позові неправдиві обставини, а саме говорить, що право власності у Завода на спірний будинок виникло на підставі рішення Виконкому Суворовської районної ради №234 від 19.04.1991р., яке в подальшому було скасоване Рішенням Виконкому Суворовської районної ради №49 від 22.01.1993р. У дійсності 27.07.1990 року Завод «Продмаш» на абсолютно законних підставах викупив орендоване ним державне майно. Відмова у задоволенні позову по справі № 916/1107/19 ґрунтується на незаконності п.1 рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №49 від 22.01.1993, та пропуску позовної давності, що само по собі і є встановленою обставиною про законність володіння Заводом будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім того що виконання п.1 рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №49 від 22.01.1993, в якому зазначено "рішення виконкому №234 від 19.04.1991 року "Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу "Продмаш" - скасувати" - ОМБТІ не було реалізованим. Рішення виконавчого комітету Суворовської районної Ради народних депутатів № 49 від 22 січня 1993 року не відповідає вимогам законодавства та не має юридичних наслідків, на які воно було спрямоване. Такий висновок повністю узгоджується зі сталою судовою практикою та висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц, (провадження № 14-2цс21, п.109), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)) З урахуванням викладеного представник відповідача Зубов С.Г. просить: критично поставитися до позовних вимог як до таких, які не ґрунтуються на діючому законодавстві та відмовити позивачеві у задоволенні позову (а.с.13-31 Том №2). Також, 21.12.2023 року (вх. № 38202) на адресу суду за підписом представника позивача [PERSON] адвоката Хайнака О.В. надійшли пояснення (а.с.111-135 том № 2). Також, 22.12.2023 року (вх. № 38443) за підписом представника відповідача Пересипської районної адміністрації ОМР Гарган Сергія надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву представник зазначив, що позов, для того щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача, а тому пред`явлення позову до належного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволені позову. Відповідно позовна заява з якою звернувся позивач [PERSON] не містить жодного нагадування та посилання на те, що саме Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Описова частина позовної заяви не містить будь-якого посилання та норму законну України, яка б вказувала на порушення з боку Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, а вимоги позовної заяви не зазначають про протиправність дії, бездіяльності чи вчинення певних дій районної адміністрації. Представник відповідача вказує, та звертає увагу суду, що рішення загальних зборів учасників Одеського заводу продовольчого машинобудування підприємства з колективною власністю завод «Продмаш», оформлені протоколом №68 від 25.04.2014р., в частині внесення до статутного капіталу ТОВ «Темп плюс сервіс» домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, буд. 168 Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради не приймалось та акт приймання-передачі домоволодіння розташованого за адресою м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 168 від 01 жовтня 2014 від Одеського ордену «Знак Пошани» завод Продовольчого машинобудування Підприємство з колективною власністю Завод «Продмаш» до ТОВ «Темп плюс сервіс» для створення статутного капіталу Пересипською районною Одеської міської ради не підписувався. Пересипська районна адміністрація вважає доцільно з метою правильного та всебічного розгляду справи, за потрібно замінити неналежного відповідача Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради на належного. Вважаємо за необхідне зазначити, що Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради жодним чином не порушила права позивача. З урахуванням викладеного просить відмовити в задоволенні позову (а.с.5-11 том №3). В подальшому, 12.02.2024 року (вх. № 4663) на адресу суду надійшло клопотання за підписом представника відповідача Зубова С.Г. про долучення доказів (а.с.21-31). Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів - витребувано від Одеського ордену «Знак пошани» заводу «Продмаш» належним чином завірену копію опису майна (витяг) до Державного акту про викуп майна державного підприємства заводу «Продмаш» від 27.07.1990р., та яким органом здійснено реєстрацію Державного акту про викуп майна державного підприємства заводу «Продмаш» від 27.07.1990р, та опис майна до нього в частині викупу та реєстрації будинку [ADDRESS] (а.с.46). На виконання ухвали про витребування доказів, на адресу суду 22.03.2024 року (вх. №10011) надійшло клопотання про надання доказів (а.с.61-131 том №3). Також, надійшло клопотання за підписом позивача про приєднання до матеріалів справи доказів. Також, 07.05.2024 року (вх. № 15473) надійшло клопотання за підписом представника відповідача Зубова С.Г. про приєднання доказів (а.с.199-217). Крім іншого, 28.08.2024 (вх. № 28266) за підписом директора Заводу Хомишинець В.Л. надійшло клопотання про приєднання доказів та заперечень на заяву третьої особи з самостійними вимогами (а.с.231-259 том № 3). Також, 09.09.2024 року (вх. № 29163) надійшло клопотання за підписом представника Зубова С.Г. про приєднання доказів. На адресу суду 12.02.2024 року (вх. № 4641) надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] (а.с.3-18), яка підписана адвокатом позивача Хайнаком В.Д. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до Одеського ордену «Знак Пошани» завод «Продмаш» ТОВ «Темп плюс севріс», Одеської міської ради, Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про застосування наслідків нікчемності рішення загальних зборів та визнання недійсним акту приймання-передачі домоволодіння прийняти до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Одеського ордену «Знак Пошани» завод «Продмаш» ТОВ «Темп плюс севріс», Одеської міської ради, Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним рішення загальних зборів та акту приймання передачі домоволодіння прийнято до розгляду (а.с.83 том № 4). Не погоджуючись з позовними вимогами третьої особи з самостійними вимогами, на адресу суду 23.09.2024 року (вх.№31121) надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача ТОВ «ТЕМП ПЛЮС СЕРВІС» Зубова С.Г. Згідно відзиву представник зазначив, що згідно позову представник позивача просить застосувати наслідки нікчемності (недійсності) рішення загальних зборів учасників Одеського заводу продовольчого машинобудування - підприємства з колективною власністю завод «Продмаш», оформлені протоколом No68 від 25.04.2014р. в частині внесення до статутного капіталу ТОВ «ТЕМП ПЛЮС СЕРВІС», домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та визнати недійсним акт приймання-передачі домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] від 01 жовтня 2014 р. від Одеського ордену «Знак Пошани» завод Продовольчого машинобудування Підприємство з колективною власністю Завод «Продмаш» (ідентифікаційний код 13884220) до ТОВ «Темп плюс сервіс» код ЄДРПОУ 39294173, для створення статутного капіталу. [PERSON] у своїй заяві вважає порушеними свої права як співвласника колективного підприємства Одеський завод «Продмаш», який не давав письмової «згоди на передачу будинку», так як не був присутній на зборах учасників підприємства, які оформлені протоколом No68 від 25.04.2014р. У відзиві також зазначено, що надане суду клопотання від 22.08.2024 року про долучення додаткових доказів, повністю спростовують викладені у позові [PERSON] неправдиві заяви, відповідно до яких наявна Заява [PERSON] від 12.12.2019 року директору Заводу «Продмаш» [PERSON] про добровільне виключення зі складу співвласників та продаж корпоративних прав Заводу «Продмаш» з Розпискою від 12.12.2019 року про отримання грошей. Тобто [PERSON] добровільно письмово підтвердив за особистим підписом свій вихід зі складу учасників Заводу «Продмаш» та письмово відмовився від будь яких претензій до Заводу «Продмаш» та його учасників. Мотивацією заяви [PERSON] , як співвласника колективного підприємства Завод «Продмаш», є протиправність реєстрації у 1991 році житлових будинків за заводом, та не визнання прав заводу, відповідно прав всіх учасників цієї юридичної особи, яким і він був у складі до 2019 року. Згідно наданої відомості співвласників заводу від 01.01.2014 р. за №107, частка [PERSON] у Статутному капіталі підприємства складала менш ніж 0,01 % (4,56/50000100%=0,00912%). ТОВ» Темп Плюс Сервіс» повністю погоджується з наданими запереченнями ТОВ «Завод Продмаш» на позовну заяву [PERSON] від 22.08.2024 року, що права [PERSON] , як співвласника колективного підприємства Завод «Продмаш», ні як не порушені згідно діючого на той час законодавства та Статуту підприємства, про що сам [PERSON] письмово зазначив у своїй заяві про вихід із учасників підприємства у 2019 році. Згідно ЦК України його позов не підлягає захисту. Також, представник відповідача зазначає, що позовна заява [PERSON] ґрунтується на невизнанні законного права власності заводу на майно в зв`язку з наявністю рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 49 від 22 січня 1993 року. Однак, згідно з висновків рішення судів господарської юрисдикції по справі №916/1107/19 вбачається, що об`єкт нерухомості - житловий будинок [ADDRESS] після викупу у 1990 році Заводом «Продмаш» не змінював свого власника (Завод «Продмаш» - підприємство з колективною власністю). Стосовно рішення Виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 22 січня 1993 року № 49, яким як вважає [PERSON] , було скасовано рішення виконкому від 19 квітня 1991 року № 234 «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш», то таке рішення було прийнято на підставі розгляду матеріалів, наданих СПТУ-8, постанови Ради Міністрів УРСР від 26 травня 1965 року № 396, доручення Кабінету Міністрів України від 29 травня 1992 року № 7935/33 та рішення арбітражного суду від 15 жовтня 1992 року № 5/363. Рішенням Арбітражного суду від 15 жовтня 1992 року (справа № 5/363) за позовом Одеського заводу «Продмаш» до СПТУ-8 м. Одеси про звільнення будівлі за адресою: Паустовського, 12, було вирішено вимогу заводу «Продмаш» про звільнення гуртожитку за адресою: [ADDRESS] - відхилити, зобов`язано Одеський завод «Продмаш» звільнити будівлю за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Господарського суду Одеської області від 27 листопада 2019 року у справі № 916/1107/19, яке набрало законної сили, участь у якій приймали учасники цієї справі, було встановлено, що рішенням виконкому Суворовської районної ради народних депутатів № 49 від 22 січня 1993 року безпідставно та без наявності на те повноважень було скасовано рішення виконкому № 234 від 19 квітня 1991 року у повному обсязі, незважаючи на те, що рішенням Арбітражного суду, на яке виконком посилався як на підставу скасування, було вирішено питання лише щодо будівлі за адресою: [ADDRESS] , що є преюдиційними фактом. Отже, відмова у задоволенні позову по справі № 916/1107/19 ґрунтується на незаконності п.1 рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №49 від 22.01.1993, яке не було реалізованим, та пропуску позовної давності, що само по собі і є встановленою обставиною про законність володіння Заводом будинку за адресою: [ADDRESS] . Пункт 1 Рішення виконавчого комітету Суворовської районної Ради народних депутатів № 49 від 22 січня 1993 року не відповідає вимогам законодавства та не має юридичних наслідків, на які воно було спрямоване. Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І.О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., по справі №523/14234/20, (провадження № 61- 4768св23) від 21.09.2023 року, та який постановив Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року залишити без змін, зазначивши: «Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: позивач просить скасувати рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 234 від 19 квітня 1991 року «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш» через наявність рішення виконавчого комітету Суворовської районної Ради народних депутатів № 49 від 22 січня 1993 року. Однак, оскільки рішення № 49 стосувалося лише гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , який і було зареєстровано за СПТУ-8 на праві власності, то в частині інших будівель, в тому числі і по будинку за адресою: [ADDRESS] , скасування не було. Крім того, судом у справі № 916/1107/19 встановлено, що рішення виконавчого комітету Суворовської районної Ради народних депутатів № 49 від 22 січня 1993 року не відповідає вимогам законодавства. Суди, проаналізувавши у вказаній справі чинне на момент ухвалення оспорюваного рішення виконавчого комітету Суворовської районної Ради народних депутатів № 49 від 22 січня 1993 року законодавство, а саме статтю 19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», згідно з якою виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів вирішується, зокрема, питання (пункт 12): скасування розпоряджень голови Ради, рішень та розпоряджень виконавчого комітету, за винятком рішень і розпоряджень з питань, віднесених до повноважень виконавчого комітету щодо здійснення державних функцій, вирішили, що рішення виконавчого комітету районної ради народних депутатів могли бути скасовані виключно шляхом прийняття рішення на пленарних засіданнях Ради народних депутатів, з урахуванням передбачених законом виключень щодо цих правил. Отже, у виконкому Суворовської районної Ради народних депутатів не було повноважень скасовувати своє рішення, відтак оскаржене рішення про скасування свого рішення № 234 від 19 квітня 1991 року «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш» не відповідає вимогам законодавства. На цій підставі рішенням Господарського суду Одеської області від 27 листопада 2019 року, яке залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27 травня 2020 року та постановою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року, заводу «Продмаш» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог (справа № 916/1107/19). Рішення мотивоване тим, що виконавчий комітет районної ради порушив права позивача, заводу, проте оскільки позивачем пропущена позовна давність, про застосування наслідків якої відповідачами були подані заяви, суди відмовили в позові з цих підстав.» Такі ж висновки, викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: судді-доповідача Литвиненко І. В., суддів Грушицького А. І., Петрова Є. В., Пророка В. В., Ситнік О. М., від 03.04.2024 року по справа № 522/22156/18 (провадження № 61-7089св23), у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., від 28 вересня 2022 року у справі №523/16978/19 (провадження № 61-19765св21) стосовно того же об`єкту майна заводу. З урахуванням викладеного представник просить: критично поставитися до позовних вимог як до таких, які не ґрунтуються на діючому законодавстві та відмовити позивачеві у задоволенні позов (а.с.95-109 том №4). В подальшому, ухвалою суду 30 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено слухання справи до судового розгляду по суті (а.с.115 том №4). На адресу суду 13.05.2025 року (вх. № 18185) за підписом третіх осіб надійшло письмове пояснення щодо позовних вимог, відповідно до якого зазначили, що позови є такими, що підлягають задоволенню (а.с.147-156). Також, 15.01.2026 року (вх. № 2039) на адресу суду надійшли письмові дебати за підписом [PERSON] . Так, згідно письмових дебатів представник зазначив, що первісний позов обґрунтовано тим, що у позивача є інший спір з відповідачами по даній справі, які заявили позов про витребування майна із незаконного володіння (№523/3719/20). [PERSON] обґрунтовує самостійні вимоги на предмет спору, порушенням своїх прав співвласника колективного підприємства Одеський завод «Продмаш». Підставами позовів є, на думку позивачів, те що рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 22 січня 1993 року N 49 скасовано рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 19 квітня 1991 року N°234 «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш». Стосовно безпідставних заяв позивачів про порушення їх прав позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та такими, що протирічать діючому законодавству та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Крім того між сторонами немає спору про цивільне право, так як у зазначеному переліку майна згідно акту приймання передачі відсутнє будь яке спірне нерухоме майно, яке належить позивачу чи третій особі з самостійними вимогами на праві власності, що свідчить про відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами та не призводить до порушення прав позивачів. Тобто зазначені позови не містять визначених порушень, невизнання чи оспорювання будь яких прав позивачів, а тому відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України не підлягає захисту не порушене право. В судове засідання сторони до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно, на адресу суду надійшла заява за підписом представника позивача та представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги адвоката Хайнака Валерія Даниловича щодо можливості розгляду справи у відсутність сторони позивача та третіх осіб з самостійними вимогами. Відповідачі та треті особи про час та місце слухання справи повідомлені, про причини не явки суду не повідомили, з будь-якими заявами на адресу суду не зверталась, а відтак підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження та спростування позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог та позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами з огляду на наступне. Так, щодо позовних вимог [PERSON] позивач просить: визнати недійсними рішення загальних зборів учасників Одеського заводу продовольчого машинобудування - підприємства з колективною власністю завод «Продмаш», оформлені протоколом №68 від 25.04.2014р. в частині внесення до статутного капіталу ТОВ «ТЕМП ПЛЮС СЕРВІС» домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним акт приймання-передачі домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] від 01 жовтня 2014 р. від Одеського ордену «Знак Пошани» завод Продовольчого машинобудування Підприємство з колективною власністю Завод «Продмаш» до ТОВ «Темп плюс сервіс» для створення статутного капіталу. Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що про загальні збори заводу «Продмаш» від 25.04.2014 року стосовно внесення до статутного капіталу ТОВ «Темп плюс сервіс» домоволодіння розташованого за адресою м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 168 позивачу стало відомо при залученні в якості відповідача в червні 2023р. Про акт приймання-передачі домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] від 01 жовтня 2014 р. від Одеського ордену «Знак Пошани» завод Продовольчого машинобудування Підприємство з колективною власністю Завод «Продмаш» до ТОВ «Темп плюс сервіс» йому стало відомо при залученні його в якості відповідача в червні 2023р. Загальні збори заводу «Продмаш» від 25.04.2014 року стосовно внесення до статутного капіталу ТОВ «Темп плюс сервіс» домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] проведено з порушенням норм Конституції України та є нелегітимними. Позивач зазначає, що згідно з рішенням суду по справі №916/1107/19 від 27.11.2019 р., у задоволенні позову [PERSON] « [PERSON] » завод продовольчого машинобудування підприємство з колективною власністю завод «Продмаш»; Суворовської районної адміністрації ОМР про визнання незаконним та часткове скасування пункту 1 Рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №49 від 22.01.1993 р. «Про скасування Рішення №234 від 19.04.1991 р. «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш» і перереєстрації будівлі за СПТУ-8» в частині скасування права власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ; [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ; [ADDRESS] відмовлено. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фадєєвою Н.О. 13.06.2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 48/2017 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1949 року народження, який помер [INFO] є [PERSON] , [INFO] , спадщину на яку видається свідоцтво, складається з: 491/1000 частки квартири [ADDRESS] (а.с.22 том №1). Так, судом встановлено, що оскаржуване рішення загальних зборів учасників Одеського заводу продовольчого машинобудування - підприємства з колективною власністю завод «Продмаш», оформлене протоколом №68 від 25.04.2014р. в частині внесення до статутного капіталу ТОВ «ТЕМП ПЛЮС СЕРВІС» домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , є такими, що прийнято в 2014 році. Оскаржуваний акт приймання-передачі домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] від 01 жовтня 2014 р. від Одеського ордену «Знак Пошани» завод Продовольчого машинобудування Підприємство з колективною власністю Завод «Продмаш» до ТОВ «Темп плюс сервіс» для створення статутного капіталу, також є такими, що прийнято в 2014 році. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 49 від 22.01.1993 року було скасовано Рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 234 від 19.04.1991 року. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Так, щодо рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 49 від 22.01.1993 року, суд зазначає таке. Житловий будинок [ADDRESS] , станом на 1987 рік, перебував у державній власності та знаходився в оперативному управлінні заводу «Продмаш». Згідно державного акту про викуп майна від 27 липня 1990 року завод «Продмаш» придбав у власність зазначений житловий будинок. Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №234 від 19.04.1991 року «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш» було вирішено зареєструвати в ОМБТІ будинки: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ; [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] , 12; дорога [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 49 від 22 січня 1993 року після розгляду матеріалів, наданих СПТУ-8, та на підставі постанови Одеського обласного арбітражного суду № 5/363 від 15 жовтня 1992 року, постанови Ради Міністрів УРСР від 26 травня 1965 року № 396, доручення Кабінету Міністрів України від 29 травня 1992 року № 7935/33, рішення Виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 234 від 19 квітня 1991 року скасовано повністю, вирішено вважати гуртожиток на [ADDRESS] власністю СПТУ-8 та зареєструвати в Одеському міському бюро технічної інвентаризації. Одеським міським бюро технічної інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості 26.02.2003р. було видано дублікат реєстраційного посвідчення, яким було посвідчено, що домоволодіння [ADDRESS] в цілому зареєстроване за заводом «Продмаш» на підставі рішення виконкому Суворовської райради №234 від 19.04.1991р. і зареєстровано в реєстраційній книзі №1655-стор. 58-кн.12 м/с. Вказані обставини вже були встановлені судами у справах №523/15572/16-ц та №523/16978/19 і не підлягають доказуванню в силу норми ч.4 ст.82 ЦПК України. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2020 р. та 01.12.2020р. будинок [ADDRESS] , загальною площею 1940,0кв.м. в цілому зареєстрований за заводом «Продмаш» на підставі рішення №234 від 19.04.1991р. виконавчого комітету Суворовської райради народних депутатів м. Одеси. Згідно частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлення зазначених вище обставин рішенням суду, яке набрало законної сили, вказує на те, що рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №234 від 19.04.1991 року в частині реєстрації житлового будинку [ADDRESS] за заводом «Продмаш» станом на 26.02.2003р. було чинним, а Одеське БТІ мало достатньо правових підстав для видачі заводу «Продмаш» дублікату реєстраційного посвідчення. Отже, на підставі правовстановлюючого документу, у цьому випадку є чинне рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №234 від 19.04.1991 року, Одеським міським бюро технічної інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості 26.02.2003р. було видано дублікат реєстраційного посвідчення. Слід також зазначити, що, Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у справі № 523/14234/20 у постанові від 21 вересня 2023 року підтверджено, що рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 234 від 19 квітня 1991 року «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків Заводу «Продмаш» є правомірним та чинним. Отже, посилання позивача щодо неправомірності рішення є таким, що спростовано матеріалами справи та з даного приводу є низка судових рішень, які набрали законної сили. Щодо оскаржуваних рішення загальних зборів та визнання недійсним акту приймання передачі, суд зазначає наступне. Згідно з протоколом від 25 квітня 2014 року № 68 загальних зборів учасників Одеського ордена «Знак пошани» заводу продовольчого машинобудування, підприємство з колективною відповідальністю завод «Продмаш» за результатами розгляду питання порядку денного про «Зняття з балансу заводу «Продмаш» житлового будинку [ADDRESS] з метою створення товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс сервіс», утворення статутного капіталу та затвердження статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс сервіс» прийнято рішення: виступити співзасновником товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс сервіс»; внести до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс сервіс» домоволодіння - багатоквартирний житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] за балансовою вартістю 14 400 грн. За змістом протоколу від 25 квітня 2014 року № 68 до загальних зборів при обговоренні питання щодо зняття будинку з балансу заводу та створення товариства доведено інформацію про те, що йдеться про внесення до статутного капіталу ТОВ «Темп плюс сервіс» частини домоволодіння, яка залишилася після продажу квартир та нежитлових приміщень, що за підсумками інвентаризації багатоквартирного житлового будинку з будівлями та спорудами, оформленою технічним паспортом від 08 лютого 2014 року, та довідкою від 16 квітня 2014 року №5 ПП «ТОП.ПРОЕКТ» становить 561/1000 будинку (загальна площа житлового будинку з будівлями та спорудами становила 2 991,1 кв. м, загальна площа квартир та інших нежитлових приміщень, що не відчужені, 1678,50 кв. м). За даними інвентаризації, серед іншого, у 561/1000 частку будинку входило і «горище ХІV» будинку. Згідно з актом приймання-передачі від 01 жовтня 2014 року, складеним на виконання протоколу від 25 квітня 2014 року № 68 загальних зборів учасників Одеського ордена «Знак пошани» заводу продовольчого машинобудування, підприємство з колективною відповідальністю завод «Продмаш», завод «Продмаш» передав, а ТОВ «Темп плюс сервіс» прийняв з балансовою вартість 14 400 грн квартири та інші нежитлові приміщення загальною площею 1 678,5 кв. м, які рахувалися належними заводу «Продмаш», де серед іншого, «горище ХІV» будинку. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 586460751101) нежитлове приміщення загальною площею 551,2 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 28 січня 2015 року на праві приватної власності (розмір частки: 1/1) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Темп плюс сервіс» (код ЄДРПОУ: 39294173). За даними вказаного Реєстру: підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 34334988, видане 02 березня 2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, підставою внесення запису про право власності (номер запису: 8902682) є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 19705483 від 02 березня 2015 року державного реєстратора Антоненко О.С. Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області. Суд зазначає, що згідно постанови Одеського апеляційного суду від 25.05.2023 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2020 року у справі 523/5581/19 скасовано. В задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМП ПЛЮС СЕРВІС», Одеського Ордена «Знак Пошани» заводу Продовольчого машинобудування - підприємство з колективною власністю (завод «ПРОДМАШ»), за участю третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсним рішення загальних зборів відмовлено. Постановою Верховного суду від 13 грудня 2023 року (№ 523/5581/19 провадження № 61-10103ск23) у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Луспеника Д. Д. суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач) - постанову Одеського апеляційного суду від 25 травня 2023 року залишено без змін. Отже, з огляду на дослідженні судові рішення, судом встановлено, що судами вже вирішувалось питання щодо визнання недійсним рішення загальних зборів № 68 від 25.04.2014 року, та з даного приводу наявна Постанова Верховного Суду, якою залишено в силі постанову Одеського апеляційного суду щодо відмови в задоволенні позову про визнання недійсним рішення загальних зборів. Суд зазначає, що оскаржуване позивачем рішення загальних зборів прийнято 25.04.2014 року, акт приймання передачі підписано 01.10.2014 року, позивач згідно Свідоцтва про право на спадщину набув права власності на 491/1000 квартири [ADDRESS] 13.06.2018 року, тобто за спливом 4 років після прийняття оскаржуваних позивачем рішення та акту. Позивачем не вказано та в ході судового розгляду справи не доведено, яким чином прийняте рішення, що оформлено протоколом загальних зборів та акт приймання передачі від 2014 року, порушило та або впливає на обсяг прав щодо житлового приміщення позивача, які були прийняті за 4 роки до набуття позивачем права власності на квартиру, тобто в 2018році. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Підстави недійсності правочину та, відповідно, правові наслідки недійсності правочину визначені ЦК України, отже сам протокол загальних зборів не можна визнавати недійсним у судовому порядку, оскільки цей документ лише фіксує факт прийняття рішення загальними зборами і не є актом у розумінні статті 20 Цивільного кодексу (ЦК) України. При цьому саме рішення загальних зборів це акт, а не правочин у розумінні статті 202 ЦК України, і воно може бути скасовано учасником зборів в іншому порядку (ГПК України). До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Одеського заводу продовольчого машинобудування - підприємства з колективною власністю завод «Продмаш», оформлене протоколом №68 від 25.04.2014р. в частині внесення до статутного капіталу ТОВ «ТЕМП ПЛЮС СЕРВІС» домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та визнання недійсним акта приймання-передачі домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] від 01 жовтня 2014 р. від Одеського ордену «Знак Пошани» завод Продовольчого машинобудування Підприємство з колективною власністю Завод «Продмаш» до ТОВ «Темп плюс сервіс» для створення статутного капіталу задоволенню не підлягають, оскільки обраний позивачем захист його порушених прав, не є ефективним, позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах Закону, позивачем не доведено порушення його прав відповідачами, в ході розгляду справи такого порушення не встановлено. Щодо позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до Одеського ордену «Знак Пошани» завод «Продмаш» ТОВ «Темп плюс сервіс», Одеської міської ради, Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про застосування наслідків нікчемності рішення загальних зборів та визнання недійсним акту приймання-передачі домоволодіння, суд зазначає наступне. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він як співвласник колективного підприємства Одеський завод «Продмаш» стверджую, що я ніякої згоди на передачу будинку за адресою [ADDRESS] не давав та ніде не ставив свого підпису. Письмової згоди всіх співвласників, в тому числі і моєї, засвідчену відповідно до Закону України Про нотаріат не існує. Тому по суті протокол Загальних зборів учасників Одеського ордена «ЗНАК ПОШАНИ» заводу продовольчого машинобудування - підприємства з колективною власністю (Завод «Продмаш»), оформлені протоколом № 68 Загальних зборів учасників Одеського ордена «ЗНАК ПОШАНИ» заводу продовольчого машинобудування, підприємство з колективною власністю завод «Продмаш» від 25.04.2014 року є нікчемним. Крім того, в рішенні по справі №523/16568/17 вказано: «З тексту акту приймання передачі від 01.10.2014 року, укладеного між ТОВ «Темп Плюс Сервіс» та [PERSON] випливає, що акт підписаний відповідачами на виконання протоколу № 68 Загальних зборів учасників Одеського ордена ЗНАК ПОШАНИ заводу продовольчого машинобудування, підприємство з колективною власністю завод Продмаш від 25.04.2014 року, проте протокол № 68 в реєстраційних справах також відсутній. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного. Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами в розумінні ст. 202 ЦК України, і до них не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 цього Кодексу, які визначають підстави недійсності правочину. Рішення загальних зборів учасників товариства мають розглядатися як акти ненормативного характеру (індивідуальні акти). У разі відчуження майна товариства за рішенням загальних зборів його учасників оскарженим та визнаним недійсним може бути кінцевий результат дій з передачі майна правочин, оформлений актом приймання-передачі нерухомого майна. Загальні збори учасників товариства не є суб`єктом цивільних правовідносин, їх рішення не є правочинами в розумінні ст. 202 ЦК України та мають розглядатися як акти ненормативного характеру (індивідуальні акти). У спірних правовідносинах акт приймання-передачі нерухомого майна до складу статутного капіталу товариства підписано на підставі рішень загальних зборів учасників обох товариств. Акт приймання-передачі нерухомого майна підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки факт переходу права власності на нерухоме майно. Таким чином, може бути оскаржений та визнаний недійсним кінцевий результат комплексу дій з передачі майна до складу статутного капіталу товариства правочин, оформлений актом приймання-передачі нерухомого майна. Слід зазначити, щодо визнання рішення загальних зборів учасників юридичної особи, у тому числі прийнятого у формі протоколу, одностороннім правочином цієї юридичної особи, оскільки таке рішення слід розглядати як індивідуальний акт ненормативного характеру, що передбачає настання певних юридичних наслідків і має обов`язковий характер для суб`єкта господарювання, яким складався такий акт або на якого поширюється його дія. До рішень загальних зборів учасників юридичної особи не можуть застосовуватися норми ЦК України стосовно підстав для визнання правочинів недійсними. Загальні збори учасників юридичної особи не відносяться до учасників (суб`єктів) цивільних правовідносин та не наділені цивільною правоздатністю і дієздатністю, а прийняті цим вищим органом управління рішення у формі протоколів не можуть вважатися правочинами в розумінні норм ЦК України, оскільки ознаками правочину є одночасне поєднання в ньому внутрішньої волі та волевиявлення сторони/сторін та наявності їх відповідності змісту та виду укладеного правочину, що підтверджують вираження свободи правочину та його дійсність, передбачають настання реальних наслідків його виконання. Отже, рішення загальних зборів учасників, у тому числі, які приймаються у формі протоколів розглядаються як «акти ненормативного характеру», тобто індивідуальні акти, до яких не можуть бути застосовані норми ЦК України щодо визнання їх недійсними. Акт приймання-передання об`єкта нерухомості є документом, що підтверджує факт відчуження такого товару та первинним документом бухгалтерського обліку, а також має характерні ознаки правочину, оскільки на підставі його складання і підписання сторонами відбувається набуття/зміна/припинення їх цивільних прав та обов`язків, визначення його правової природи та надання оцінки змісту і характеру правовідносин здійснюється судом в залежності від певних конкретних обставин справи та інших наявних в матеріалах справи доказів. З урахуванням викладеного позов третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до Одеського ордену «Знак Пошани» завод «Продмаш» ТОВ «Темп плюс сервіс», Одеської міської ради, Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про застосування наслідків нікчемності рішення загальних зборів та визнання недійсним акту приймання-передачі домоволодіння задоволенню не підлягає, як такий що не ґрунтується на нормах Закону. Суд також вважає за необхідне зазначити, що заявлені позовні вимоги та вимоги третьої особи, є за своєю суттю такими, що спрямовані на переоцінку доказів, оскільки судом встановлено, що й підтверджено матеріалами справи, що в провадженні судів, як першої так і господарської інстанції, які набрали законної сили, наявні судові рішення, якими встановлені факти зокрема щодо законності набуття права власності за відповідачем, рішень Суворовського районної ради народних депутатів щодо законності винесення рішень 1991 року та 1993 року, підстави реєстрації права власності тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позивачем а також третьою особою з самостійними вимогами, не доведено тих обставини, на які вони посилались як на підставу своїх вимог, обраний спосіб захисту є невірним, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. В силу ст. п.2 ч. 1 ст.141 ЦК України судові витрати - у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed