Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Донецький обласний центр зайнятості звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми виплаченої допомоги по безробіттю. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 19.12.2024 року [PERSON] перебував на обліку в Краматорській філії Донецького обласного центру зайнятості як безробітний та отримував допомогу по безробіттю. Під час перевірки достовірності поданих відповідачем відомостей позивачем було встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «КОРУМ Дружківський машинобудівний завод» з 05.02.2025 року, тобто належав до категорії зайнятого населення, однак про факт працевлаштування центр зайнятості не повідомив. Незважаючи на це, відповідач продовжував отримувати допомогу по безробіттю та проходити професійне навчання за кошти Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття з 04.02.2025 року по 10.04.2025 року. Внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо повідомлення про працевлаштування та зловживання правом на отримання страхових виплат, Фонду було завдано матеріальної шкоди у вигляді незаконно виплаченої допомоги по безробіттю та витрат на професійне навчання на загальну суму 8 023 грн 65 коп. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача незаконно отримані грошові кошти, що складаються з незаконно отриманої допомоги по безробіттю та коштів отриманих на професійне навчання. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем реєстрації. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2026 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 19.12.2024 року [PERSON] звернувся до директора Краматорської філії Донецького обласного центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітнього та призначення виплати допомоги по безробіттю. 16.01.2025 року між ДНЗ «Полтавський центр професійно-технічної освіти державної служби зайнятості» та ТОВ «КОРУМ Дружківський машинобудівний завод» було укладено договір про навчально-виробничу практику №10. Згідно договору про організацію професійного навчання №203 від 16.01.2025 року, укладеного між ДНЗ «Полтавський центр професійно-технічної освіти державної служби зайнятості» та [PERSON] сторонами погоджено, що заклад освіти надавав освітні послуги безробітному, а саме, професійну підготовку за програмою «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування». Відповідно до наказу №50-к про прийняття на роботу від 04.02.2025 року, виданого директором ТОВ «КОРУМ Дружківський машинобудівний завод», [PERSON] було прийнято на роботу в комплексну замінну бригаду з ремонту обладнання технічний департамент, на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, період роботи з 05.02.2025 року по 29.04.2025 року. З наданої відповіді директора ТОВ «КОРУМ Дружківський машинобудівний завод» від 24.04.2025 року за вих. №07/2-34 повідомлено, що [PERSON] працевлаштований на ТОВ «КОРУМ Дружківський машинобудівний завод» з 05.02.2025 року учнем електромонтера з ремонту та обслуговуванню електроустаткування у Технічний департамент (наказ про прийняття №50-к від 04.02.2025 року) на період проходження виробничої практики з 27.01.2025-29.04.2025 року. 11.04.2025 року [PERSON] звернувся з заявою до заступника директора навчального закладу з проханням відрахувати його з курсів електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування. Згідно акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості призначення і виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття №95, виданого Краматорською філією Донецького обласного центру зайнятості від 25.04.2025 року, за результатами розслідування було встановлено, що [PERSON] за сприянням у працевлаштування до Краматорської філії ДОЦЗ 19.12.2024 року та отримав статус безробітного. 20.12.2024 року [PERSON] призначено виплату допомоги по безробіттю як молоді, строком на 120 календарних днів, безробітній з 16.01.2025 року проходив навчання. 20.03.2025 року виплату допомоги було припинено, 11.04.2025 року [PERSON] припинено реєстрацію безробітного у зв`язку з поданням заяви про зняття з реєстрації. За даними роботодавця (вих. № 07/2-34 від 24.04.2025) [PERSON] прийнятий 05.02.2025 електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування, учнем до ТОВ "КОРУМ Дружківський машинобудівний завод» на основне місце роботи (наказ № 50-к від 04.02.2025). За результатами розслідування було зроблено висновок, згідно відповіді ТОВ "Корум Дружківський машинобудівний завод» [PERSON] прийнятий 05.02.2025 року на основне місце роботи. [PERSON] своєчасно не повідомив службу зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення по безробіттю та вартість наданих соціальних послуг. З наданого витягу з мобільного застосунку «Дія» вбачається, що [PERSON] була подана заява про відмову від статусу безробітного за реєстраційним номером 25-04-0000180692-01 від 10.04.2025 року. З розрахунку вартості професійного навчання за професією «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування» слухачем якого був [PERSON] встановлено, що загальна вартість витрат, що підлягають відшкодуванню за надане навчання у кількості 61 днів становить 5818 грн. 59 коп. Згідно довідки №17 від 25.04.2025 року встановлено, що [PERSON] виплачувалася матеріальна допомога по безробіттю, та за період 05.02.2025 року по 19.03.2025 року підлягає поверненню сума у розмірі 2205 грн. 06 коп. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно із частиною другою статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застраховані особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. За змістом пункту 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державна податкова адміністрація України від 13 лютого 2009 року за № 60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. На підставі ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати кошти, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тим, згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із загального правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Судом було встановлено, що [PERSON] мав статус безробітного та отримував передбачену законодавством виплату допомоги по безробіттю, крім того, відповідач проходив професійне навчання за індивідуальним робочим навчальним планом. При цьому, з 05.02.2025 року [PERSON] перебував в трудових правовідносинах з ТОВ "КОРУМ Дружківський машинобудівний завод» перебуваючи в зазначений період на обліку як особа, що має статус безробітного. Крім того, суд звертає увагу, що заява про відмову від статусу безробітного була подана відповідачем лише 10.04.2025 року. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що відповідач, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, порушив вимоги ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а саме, не подав відомості про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг, у зв`язку з чим відповідачем було незаконно отримано допомогу по безробіттю. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази, суд доходить висновку, що позовна заява є обґрунтуваною та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved