Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду 26.12.2026 з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно пенсії у розмірі 412 547,69 грн. На обґрунтування позову вказано, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області з 03.07.2014 та отримував пенсію по інвалідності по 31.03.2025. Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи Український державний науководослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 30.01.2025 ЦО-3902 [PERSON] не встановлено групу інвалідності з 25.05.2019. Таким чином, по пенсійній справі №951050834602, [PERSON] , виникла переплата пенсії за період з 25.09.2019 по 31.03.2025 у сумі 412 547, 69 грн у зв`язку із невстановленням групи інвалідності з 25.05.2019. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29.12.2025 позовна заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 08.01.2026 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 11.02.2026. У судове засідання 11.02.2026 учасники справи не з`явилися, сповіщенні про час, дату та місце розгляду справи належним чином. Станом на дату розгляду справи від відповідача відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень представника позивача, зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 12 лютого 2026 року. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 07.07.2014 [PERSON] встановлено другу групу інвалідності, яка з 25.05.2019 встановлена безстроково, про що свідчать виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії. [PERSON] перебував на обліку в органах пенсійного фонду та отримував пенсію з інвалідності. Експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи 30.01.2025 прийняла рішення № ЦО-3902 про те, що [PERSON] групу інвалідності не встановлено, не має підстав визнати особою з інвалідністю з 25.05.2019. ГУ ПФУ в Одеській області 04 листопада 2025 року прийнято рішення №3914 про прийняття суми переплати пенсії на облік, яким встановлено, що cума переплати 412 547 грн 69 коп. згідно з довідкою відділу опрацювання документації № 1 управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області утворилася за період з 25.05.2019 по 31.03.2025. Так, відповідно до ч. 1 cт. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 10, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надмірно виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4. Згідно з пунктом 3 цього Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі. Згідно зі ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017). Позивач не вказує на факти зловживання [PERSON] . Підстави скасування групи інвалідності як і обізнаність відповідача про це з матеріалів справи не встановлені. Таким чином, відсутні докази зловживань з боку відповідача як пенсіонера, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум». У матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на наявність рахункової помилки при нарахуванні пенсії [PERSON] . Також суд враховує, що пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова від 05.02.2018 у справі № 556/1231/17). За таких обставин, суд дійшов висновку, про недоведеність наявності зловживання з боку пенсіонера або рахункової помилки при нарахуванні пенсії [PERSON] тому у задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed