Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 18.06.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами договору ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» надало відповідачу грошові кошти в сумі 6000,00 грн, строком на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 03.07.2021 року між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 19.07.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 04.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 20.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 05.09.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 21.09.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у визначеному розмірі, шляхом їх перерахування на вказаний при оформленні кредиту картковий рахунок № [NUMBER] . У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у загальному розмірі 17970,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6000,00 гривень, заборгованість за відсотками 11970,00 гривень. 15.07.2022 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 2-15072022, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2039685 від 18.06.2021 у розмірі 17970,00 грн. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 17970,00 гривень та понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді від 05.01.2026 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо позовних вимог не заперечив. Однак, просив розстрочити суму заборгованості на 6 місяців у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, так як є внутрішньо переміщеною особою, має на утриманні малолітню дитину. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 18.06.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами договору ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» надало відповідачу грошові кошти в сумі 6000,00 грн, строком на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 03.07.2021 року між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 19.07.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 04.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 20.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 05.09.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. 21.09.2021 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору №2039685 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами додаткового договору, строк договору продовжено на 15 днів, із стандартною процентною ставкою 1,90% в день, що застосовується у межах строку кредитування. ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у визначеному розмірі, шляхом їх перерахування на вказаний при оформленні кредиту картковий рахунок № [NUMBER] .. 15.07.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 2-15072022, відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі до [PERSON] за договором № 2039685 від 18.06.2021, що зокрема підтверджується витягом з Реєстру боржників до відповідного договору факторингу, та платіжною інструкцією. Таким чином до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] , які виникли з договору про надання споживчого кредиту № 2039685 від 18.06.2021. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку заборгованості за договором №2039685 від 18.06.2021 про надання споживчого кредиту внаслідок неналежного виконання позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань станом на дату подання позовної заяви за ним утворилася заборгованість у загальному розмірі 17970,00 грн, що складається з наступного: 6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 11970,00 грн заборгованість за відсотками. Після набуття права вимоги позивач не здійснював будь-яких нарахувань за кредитним договором №2039685 від 18.06.2021. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналіз зазначеного законодавства та досліджених судом доказів свідчить про те, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі. Докази на підтвердження недійсності вищезазначеного кредитного договору у матеріалах справи відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст.1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. У ході розгляду справи доведено факт отримання відповідачем [PERSON] від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредитних коштів за договором про споживчий кредит №№2039685 від 18.06.2021 у розмірі 6000,00 грн, порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, що призвело до виникнення у нього заборгованості у загальному розмірі 17970,00 грн. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що він припустився порушення умов кредитного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування ним, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2039685 від 18.06.2021 яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 6000,00 грн та відсотками у сумі 11970,00 грн. Крім того, судом прийнято до уваги заяву відповідача про розстрочення сплати боргу з урахуванням того, що відповідач офіційно не працює, постійного доходу не має, є внутрішньо переміщеною особою, має не утриманні неповнолітню дитину. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Стаття 267 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, тому застосовуються положення ст. 435 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч.1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. За таких обставин, суд може за заявою боржника відстрочити або розстрочити виконання рішення суду. Відповідно до положень ч.3 ст.435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При цьому, згідно з ч.4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує матеріальний стан фізичної особи, членів її сім`ї. В силу ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання рішення не може перевищувати одного року. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, постійного доходу не має, є внутрішньо переміщеною особою, має не утриманні неповнолітню дитину. Проаналізувавши обставини справи, наведені відповідачем доводи, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити та розстрочити йому виконання рішення строком на 6 місяців щомісячними платежами у розмірі 2995 грн. (17970,00 грн. /6 місяців). За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити заяву про розстрочення виконання судового рішення строком на 6 (шість) місяців. Обставин, які б унеможливлювали розстрочення виконання судового рішення, про яке просить заявник, судом не встановлено. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у виді судового збору в розмірі 2422,40 гривень підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1543 від 23.12.2025. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних.

Outcome: approved