Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

До Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.11.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» і фізичною особою, якою є [PERSON] , за допомогою Веб-сайту (https://navse.in.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр кредит фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1302-9968. Вказує, що Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A2546, для підписання Кредитного договору №1302-9968 від 16.11.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 18 000,00 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період* 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка 1,20 % в день; стандартна % ставка 1,50 % в день. Умовами Кредитного договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем передбачено, що тип процентної ставки за користуванням Кредитом фіксована та процентна ставка за користуванням Кредитом не змінюється протягом усього строку користування Кредитом. Окремо зазначають, що включення до тексту Кредитного договору умов про сплату Відповідачем комісії за надання кредиту, а рівно й подальше нарахування Позивачем зазначеної комісії та витребування її від Відповідача (в т.ч. в судовому порядку), є законним та обґрунтованим оскільки вони базуються на чинних нормах спеціального законодавства України, які регламентують питання щодо саме надання споживчих кредитів, яким і є по своїй правовій суті і Кредитний договір. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору. Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 р. на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед Позивачем, Відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №1302-9968 від 16.11.2023 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за Кредитним договором. В подальшому, Відповідач всупереч умовам Кредитного договору, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором. Станом на 13.10.2025 року загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить: 81648,51 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом 16911,87 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 64736,64 грн. Разом з тим повідомляють, що Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр кредит фінанс», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 4562,64 грн. за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 77085,87 грн. Враховуючи вищезазначене, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 1302-9968 від 16.11.2023 р. в розмірі 77085,87 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 16911,87 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 60174,00 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 02.12.2025 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 14.01.2026 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить частково задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21139,83 грн., з яких: 16911,87 грн. залишок за тілом кредиту, 4227,96 грн. проценти за користування кредитними коштами. В обґрунтування клопотання зазначає, що позовні вимоги відповідач не підтримує, із сумою заборгованості у розмірі 77085,87 грн. відповідач не погоджується, вважає її необгрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 60174 грн. є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно, великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 18000 гривень. Отже, як слідує із змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%. Проте, як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем, проценти за користування кредитними коштами з 20.08.2024 по 10.09.2024 року нараховувались за ставкою 1,5%, що суперечить нормам Закону. Крім того, у розрахунку заборгованості позивач зазначає, що на виконання умов кредитного Договору Відповідачем було сплачено 12 914,13 грн., з яких 2700 грн. кредитором було зараховано в рахунок погашення комісії за видачу кредиту, однак зазначена сума мала би бути зарахована в рахунок погашення тіла та процентів, оскільки п. 4.7. Договору є нікчемним. Враховуючи, що кредитор не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг «за надання кредиту» і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Підсумовуючи, представник позивача просить суд при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, зменшити розмір відсотків до розміру, що складатиме 25% від суми заборгованості за тілом кредиту (16911,87*25%=4227,96 грн.), адже саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин. Представник позивача ТзОВ «Укр кредит фінанс» у судове засідання не з`явився, до позовної заяви додано клопотання в якому він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо можливості розгляду справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Поляков О.О. в судовому засіданні підтримав поданий раніше відзив на позовну заяву. Додатково зазначив, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Також заперечує щодо стягнення зазначеної у позові заборгованості за процентами, вважає її неправомірно завищеною та просить знизити її розмір до 25% від суми заборгованості за тілом кредиту. Також зазначив, що відповідач сплатила заборгованість за кредитом у розмірі 12914,13 грн., з яких 2700 грн. кредитором було зараховано в рахунок погашення комісії за видачу кредиту, однак зазначена сума мала би бути зарахована в рахунок погашення тіла та процентів, оскільки п. 4.7. Договору (про нарахування комісії за надання кредиту) є нікчемним. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що між сторонами 16.11.2023 року, за допомогою Веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр кредит фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1302-9968 продукту «НА ВСЕ», який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А2546. За умовами кредитного договору, кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом, у порядку, передбаченому цим договором (пункт 2.2. договору). Мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника (пункт 2.4. договору). Для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодовець рекомендував здійснити повне погашення кредиту протягом перших 140 (ста сорока) днів з дати отримання кредиту Ануїтентними платежами згідно рекомендованого графіку оплат (пункт 2.3.договору). Розділом 3 договору, сторонами погоджено порядок укладання договору. У пункті 4.1 договору визначено розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту: 18000,00 грн., дата надання/видачі кредиту 16.11.2023 р. Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (якщо п.4.7 цього Договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту). Тип процентної ставки за користуванням кредитом фіксована. Тип комісії одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту, якщо п.4.7. цього Договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) (пункт 4.3 договору). Пунктом 4.4. договору визначено, що базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого Базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду. Перебіг останнього Базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору. Згідно п. 4.5 договору, Сплату процентів за користування Кредитом та комісії за видачу Кредиту (якщо п. 4.7. цього Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту) Позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені Графіком платежів за Договором за зниженою ставкою (який є Додатком 3 до цього Договору) дати, які є останніми днями відповідних Базових періодів. Отримані Кредитодавцем від Позичальника грошові кошти зараховуються в якості оплати процентів за користування Кредитом та комісії за видачу Кредиту за загальним правилом в останній день кожного Базового періоду згідно графіку платежів (який є Додатком 3 до цього Договору). У пункті 4.6. договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою, та/або Пільговою процентною ставкою). Відповідно до п. 4.7. договору, комісія за видачу кредиту становить 15% від суми виданого кредиту. Згідно пункту 4.9. договору, строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 10.09.2024 року. Строк дії Договору є рівним Строку кредитування. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 27135,00 процентів. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору (за весь строк кредитування) складає: 92951,88 грн. та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом (п. 4.10-4.11 договору). Пунктом 10.2. договору передбачена Знижена процентна ставка становить 1.20% за кожен день користування Кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору. Позичальник здійснює сплату процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою з першого дня користування Кредитом протягом усього періоду дії Договору за умови, якщо Позичальник своєчасно і у повному обсязі сплачує проценти за користування Кредитом, комісію за видачу Кредиту. Також сторонами було погоджено та підписано Додаток № 3 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1302-9968 від 16.11.2023 року Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1302-9968 (Графік платежів за зниженою та стандартною ставками за Договором) та паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування, згідно вищезазначеного кредитного договору. Договір про відкриття кредитної лінії, правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «НА ВСЕ» та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 16.11.2023 року одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А2546. Судом також досліджені надані позивачем Правила акції під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр кредит фінанс», Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «НА ВСЕ». Видача коштів за кредитним договором здійснена за допомогою платіжної системи LiqPay, а саме: платіж № 2391963976 від 16.11.2023 року у сумі 18000 грн. на картковий рахунок [NUMBER] *27 призначення платежу видача кредитних коштів за договором 1302-9968, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» та довідкою ТОВ «Укр кредит фінанс». Згідно розрахунку заборгованості за договором № 1302-9968 від 16.11.2023 року, станом на 13.10.2025 у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 81648,51 грн., з яких 16911,87 грн. основний борг, 64736,64 грн. залишок відсотків. Разом з тим, враховуючи, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр кредит фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 4562,64 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 77085,87 гривень, то позивач вважає, що заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 1302-9968 від 16.11.2023 р. складає 77085,87 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 16911,87 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 60174,00 гривень. Таким чином, в підписаних відповідачем договорі, правилах, паспорті споживчого кредиту чітко визначені сума кредиту, відсотки за користування кредитними коштами, отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Досліджені судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, а також неналежне виконання умов договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Кредитний договір був укладений шляхом його безпосереднього підписання позичальником електронним цифровим підписом. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний кредитний договір № 1302-9968 від 16.11.2023 року підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А2546, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Крім того, відповідач [PERSON] факту укладення кредитного договору та отримання нею кредитних коштів не заперечує. Крім цього, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Тобто, підписуючи кредитний договір, у якому зазначені сума кредиту, строки його повернення, а також вказані відсотки за користування кредитом, відповідач погодилася із вказаними умовами договору та розміром відсоткової ставки, тому зобов`язана його виконувати в повному обсязі. Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. В даному випадку позивачем було надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) виснувала, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину, оскільки у встановленому порядку договір (або окремі його частини) недійсним не визнаний. Як на підставу своїх заперечень представник відповідача посилається на те, що нарахування комісії за надання кредиту є необґрунтованим та не відповідає вимогам законодавства, а саме ч. 2 ст. 8 та ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», а заборгованість за процентами є завищеною, враховуючи вимоги п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Щодо нарахування комісії за надання кредиту суд зазначає таке. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на тому, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит). Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 01.04.2024 року у справі №496/3134/19. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Комісія за надання кредиту передбачена як умовами кредитного договору (п.4.7. Договору), так і правилами відкриття кредитної лінії «НА ВСЕ» (п.6.3-6.4) та графіком платежів, які були підписані відповідачем, що свідчить про обізнаність останньої щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії. Отже, як вбачається з умов даного кредитного договору встановлення комісії за надання кредиту є правомірним, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність нарахування комісії, пов`язаної з наданням кредиту. Щодо нарахованих процентів за користування кредитом. Представник відповідача вказує, що відповідач сплатила позивачу заборгованість у розмірі 12914,13 грн., з яких 2700 грн. кредитором було зараховано в рахунок погашення комісії за видачу кредиту, однак зазначена сума мала би бути зарахована в рахунок погашення тіла та процентів, тому вважає, що необхідно зменшити розмір відсотків до розміру, що складатиме 25% від суми заборгованості за тілом кредиту (16911,87*25%=4227,96 грн.), адже саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін, є адекватним та відповідач погоджується його сплатити. Однак, на підтвердження вищезазначеного представником відповідача та самою відповідачкою не надано до суду відповідного розрахунку. При цьому, представник відповідача визнає суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16911,87 грн. Судом проведено розрахунок суми заборгованості за відсотками, враховуючи суму, яку було сплачено відповідачем. Так, відповідач сплатила суму 12914,13 грн., з яких 2700 грн. кредитором було зараховано в рахунок погашення комісії за видачу кредиту, сума сплаченого тіла кредиту при цьому становить 1088,13 грн. (12914,13-2700=10214,13 грн.; 18000-16911,87=1088,13 грн.) Сума, яка була зарахована кредитором у рахунок сплати відсотків становить 9126,00 грн. (10214,13-1088,13=9126,00 грн.) Таким чином, представник відповідача вказує, що відповідач погоджується сплатити суму заборгованості за відсотками у розмірі 4227,96, крім тих, які вже були сплачені. Крім того, відповідно до матеріалів справи та згідно розрахунку заборгованості за договором № 1302-9968 від 16.11.2023 року, станом на 13.10.2025 у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 81648,51 грн., з яких 16911,87 грн. - основний борг, 64736,64 грн. - залишок відсотків. Проте, з вказаним розрахунком суд не повністю погоджується. Разом з тим, враховуючи, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр кредит фінанс», то позивач вважає, що заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 1302-9968 від 16.11.2023 р. складає 77085,87 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 16911,87 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 60174,00 гривень. Так, судом було здійснено перерахунок нарахованих позивачем відсотків. Згідно кредитного договору № 1302-9968 від 16.11.2023 року % ставка складає 1,50%, відсотки нараховані протягом строку дії договору (строку кредитування), а саме з 16.11.2023 р. по 11.09.2024 р. (включно). Суд бере до уваги зміст п.п. 6 п. 5 Закону №3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон №3498-IX) стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно з максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% (до 21.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (з 22.04.2024 до 19.08.2024 включно). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, розмір заборгованості за процентами за кредитним договором № 1302-9968 від 16.11.2023 року складає: - за період з 16.11.2023 по 19.08.2024 р. за ставкою 1,5% (як визначено умовами договору), що становить 59155,90 грн. (сума згідно розрахунку заборгованості); - за період з 20.08.2024 по 11.09.2024 р. за ставкою 1%, що становить 3960,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за процентами складає 63115,90 грн., а не 64736,64 грн., як зазначено у розрахунку заборгованості та позовній заяві. Однак, враховуючи, позовні вимоги позивача, згідно яких просить стягнути з відповідача розмір заборгованості за процентами у розмірі 60174,00 грн., то суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 1302-9968 від 16.11.2023 р. у розмірі 77085,87 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 16911,87 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 60174,00 гривень. Крім того, суд зазначає, що посилання представника відповідача на те, що розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання є несправедливим в розумінні статті 18 ЗУ «Про споживче кредитування» є необґрунтованим та не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Так, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, відсотки за кредитним договором № 1302-9968 від 16.11.2023 р. не є видом відповідальності за невиконання зобов`язання, оскільки пунктом 8.3. Кредитного договору окремо передбачено відповідальність за невиконання зобов`язання, а саме: у разі не здійснення сплати процентів за користування Кредитом та/або комісії за видачу Кредиту (якщо п.4.7. цього Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту) у визначені цим Договором терміни, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми Кредиту. Сукупна сума неустойки, нарахованої за порушення зобов`язань Позичальником на підставі цього пункту Договору, не може перевищувати половини Кредиту (50% суми Кредиту), одержаного Позичальником за цим Договором. Враховуючи вище викладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved