Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з останнього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за договором № 0714-3030 від 1 червня 2021 року в розмірі 24 900 грн, а також судові витрати у розмірі 2 422 грн 40 коп. за сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено договір факторингу № УКФ-261224-2 від 26 грудня 2024 року, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло право вимоги до боржника на всі суми відступлені йому Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». На виконання умов договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0714-3030 від 1 червня 2021 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] . Так, між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та [PERSON] 1 червня 2021 року укладено договір про відкриття кредитної лінії № 0714-3030. Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредит у розмірі 8 300 грн строком на 14 календарних днів за процентною ставкою за користування кредитом фіксована. Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 4 серпня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 24 900 грн, що складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8 300 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 16 600 грн. На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за кредитним договором № 0714-3030 від 1 червня 2021 року у розмірі 24 900 грн, а також судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» не з`явився, однак в позовній заяві просить суд справу розглядати у його відсутності. Відповідач був повідомлений належним чином про день та час розгляду справи відповідно до положень пункту 4 частини восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, однак у встановлений законом строк відзиву на позов не подав. Крім того, у цій справі необхідно звернути увагу на таке. Частиною другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. При цьому пунктами 4 та 5 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначені змагальність сторін та диспозитивність. Згідно до частини другої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, якою дано визначення принципу змагальності цивільного судочинства, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд бере також до уваги й те, що справа має бути розглянута у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового розгляду. Європейськаий суд з прав людини неодноразово вказував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом". У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Проте відповідач [PERSON] 9 жовтня 2025 року спрямував до суду заяву, у якій просив надати йому можливість ознайомитися з матеріалами справи та відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із наданням йому можливості укласти угоду з адвокатом. Станом на 27 жовтня 2025 року [PERSON] ознайомився з матеріалами справи У подальшому [PERSON] у судові засідання, призначені на 13 жовтня 2025 року, 3 листопада 2025 року, 21 листопада 2025 року, 11 грудня 2025 року, 7 січня 2026 року та 6 лютого 2026 року жодного разу не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд уважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, його права не порушені, а тому перешкод для розгляду справи немає. Згідно з частиною восьмою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін, з ухваленням заочного рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати приписам частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною першою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статей 12, 80, 81, 83 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що 1 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 0714-3030 шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) номер паролю А326. Паспорт споживчого кредиту (Ініормація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) є невід`ємною частиною даного Договору. Відповідно до умов договору про відкриття кредитної лінії № 0714-3030 від 1 червня 2021 року, [PERSON] надано кредит у розмірі 8 300 грн на наступних умовах: розмір кредитного ліміту 8 300 грн, тип процентної ставки за користування кредитом фіксована, розмір процентів за користування кредитом 2,5 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом, заявлений строк користування кредитом складає 14 календарних днів, реальна річна процентна ставка 296 873 %. 26 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено договір факторингу № УКФ-261224-2, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 0714-3030 від 1 червня 2021 року. На виконання умов договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0714-3030 від 1 червня 2021 року на суму суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] . З наданої представником позивача довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 0714-3030 від 1 червня 2021 року заборгованість [PERSON] становить 24 900 грн, з яких: 8 300 грн заборгованість за тілом кредиту, 16 600 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до положень статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статями 1049, 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Крім цього відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною першою статті 10 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції від 19.04.2020, що діяла на момент укладення Договору, встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно частини першої статті12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Виходячи з вказаних вище норм закону, умов кредитного договору та договору факторингу, зважаючи на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №0714-3030 від 1 червня 2021 року в розмірі 24 900 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн, суд приходить до наступних висновків. Згідно статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зважаючи на принципи співмірності та справедливості, враховуючи зміст позовних вимог та докази, подані стороною позивача на підтвердження обґрунтованості судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зокрема, договір № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 2 липня 2024 року, додаткові угоди до цього договору, звіт про виконану роботу відповідно до Договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 2 липня 2024 року, платіжною інструкцією кредитового преказу коштів № 300715 від 1 серпня 2025 року на суму 6 000 грн, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задоволено в повному обсязі, тому судові витрати покладаються на відповідача в повному розмірі. З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 2 422 грн 40 коп.

Outcome: approved