Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

[PERSON] 25.11.2025 звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, з цього привожу між ними виникали сварки, тому в листопаді 2023 року припинили подружні відносини, з кінця грудня 2023 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам, просила розірвати шлюб. Ухвалою судді від 27.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 03.12.2025 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.16). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 09.01.2026 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить про розірвання шлюбу з позивачкою (а.с.18). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Із змісту позову, із долучених до справи копій свідоцтва про одруження серія [NUMBER] і свідоцтв про народження серія [NUMBER] і серія [NUMBER] видно, що сторони зареєстрували шлюб 23.11.2004 у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3269, в шлюбі мають двоє дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , через різні погляди на життя та часті сварки в листопаді 2023 року припинили подружні відносини, з кінця грудня 2023 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам позивачки. Позивачка, як убачається із змісту позову та її заяви до суду від 03.12.2025, просить про розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідач, як видно із змісту поданої 09.01.2026 до суду заяви, заперечень щодо розірвання шлюбу з позивачкою не має. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948, чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування сторін до збереження шлюбу порушуватиме їх права, суд приходить до висновку, що шлюб між ними слід розірвати. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути 1211 грн. 20 коп. судових витрат.

Outcome: approved