Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», пред`явило позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 9173 (дев`ять тисяч сто сімдесят три) долари 53 центи США, що згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, становить 257948 (двісті п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот сорок вісім)грн. 95коп. та 3588 (три тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 90коп. судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 21.04.2008 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №612/02-13. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав, надавши грошові кошти боржникові. У порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.05.2018 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 4400 доларів США та сума заборгованості за відсотками 4773,53 долари США; просять присудити стягнути із відповідача вказану суму та понесені судові витрати. Заочним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 1 листопада 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість 9173 долари 53 центи США, що згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, становило 257 948,95грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3588,9грн. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 липня 2025 року вказане заочне рішення скасоване, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того у ході розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги та додатково заявлено до стягнення заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період 3 роки з 22.02.2019р. до 21.02.2022 року (1096 днів) за ставкою 3% річних на кредитну заборгованість та становить 825 (вісімсот двадцять п`ять) долари 62 центи США. Представник відповідача адвокат Гирич О.В. у свою чергу подав до суду заяву про застосування строку позовної давності та зазначив, що із розрахунку вимог банку в зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №612/02-13 від 11.04.2008р. вбачається, що останнім днем погашення будь-яких платежів по даному кредитному договору є 18.03.2009р. Окрім того згідно із п. 1.1 статті 1 цього кредитного договору зазначено, що кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом є 20.10.2009р., а з позовом про стягнення заборгованості у даній справі банк звернувся лише 06.06.2018 року. Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Оскільки [PERSON] перестав сплачувати кошти після 18.03.2009р., то фактично з цього часу банк набув право вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків у відповідності до ст. 1050 ЦК України, а 20.10.2009р. - це кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом. Крім того, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Просив застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у зверненні до суду; пояснив, що АТ «Сенс Банк» є правонаступником кредитора і звернувся з позовом про стягнення боргу із відповідача після передачі позивачу таких прав; вважає, що строки позовної давності переривалися. Представник відповідача адвокат Гирич О.В. зазначив, що позивач звернувся до суду із позовом лише у 2018 році, - після спливу строку позовної давності, тому просив відмовити у позові. Наполягав на такій позиції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне: Згідно договору кредиту №612/02-13 від 21.04.2008 року вбачається, що Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит на поточні потреби в сумі 9900 доларів США зі сплатою 21% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по виконанню кредитів, які містяться в додатках до цього договору, а [PERSON] прийняв на себе зобов`язання належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. ( а. с. 4-6, 7). Згідно п. 1.1. наведеного Договору кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 9900 доларів США, що виражається за офіційним курсом на дату укладення договору 49995грн, зі сплатою 21%, річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку 1.1. та Додатку №1 «Детальний розпис «Тарифи», та порядком повернення Кредиту згідно з графіком, та з кінцевим терміном повернення не пізніше 20 жовтня 2009 року. Пункт 2.4 передбачає, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок, відкритий в ЛОФ АКБ «Укрсоцбанк». У випадку, якщо день сплати процентів за користування кредитом припадає на неробочий день кредитора, то днем сплати процентів вважається попередній робочий день кредитора. Згідно пункту 2.7 відомо, що кредит вважається повернутим в момент (день) зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитом на позичковий рахунок вказаний у цьому Договорі. Як вбачається із п. 3.2.6.2. кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання ним своїх зобов`язань за цим Договором протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу). За позовом умови вказаного Договору [PERSON] не виконував, - у результаті чого станом на 22.05.2018 року виникла заборгованість за кредитом, сума якої становить 4400 доларів США та сума заборгованості за відсотками 4773,53 долари США, що підтверджується розрахунком заборгованості ( а. с. 10-11). Унаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк», правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків було AT «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникло в AT «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року. Згідно статуту АТ «Сенс Банк» - АТ «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань АТ «Альфа Банк». Статутом АТ «Сенс Банк» встановлено, що товариство є юридичною особою, створеною і зареєстрованою за законодавством України, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги; банк створений у формі акціонерного товариства та є правонаступником прав та зобов`язань АТ «Альфа-Банк». Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Кодексу). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, виходячи з наведених норм та досліджених доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] у порушення умов договору свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, має заборгованість перед позивачем. Разом із тим представником відповідача адвокатом заявлено про застосування строку позовної давності у даних спірних правовідносинах. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється у законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом частини першої статті 264 ЦК України підставою вважати, що перебіг позовної давності перервався, є вчинення саме особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, зокрема, надіслання позивачу певного листа, самостійного зарахування на рахунок позивача певної частини заборгованості. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року в справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року в справі №367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року в справі №575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року в справі №183/1617/16, від 28 листопада 2018 року в справі №504/2864/13-ц, від 5 грудня 2018 року в справах №522/2202/15-ц, №522/2201/15-ц та №522/2110/15-ц, від 7 серпня 2019 року в справі №2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року в справі №522/1029/18, від 16 червня 2020 року в справі №372/266/15-ц, від 7 липня 2020 року в справі №712/8916/17). Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача: - заборгованість 9173 долари 53 центи США, що згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, становить 257 948, 95грн, з яких заборгованість за кредитом в сумі 4400 доларів США та сума заборгованості за відсотками 4773,53 долари США; - за період 3 роки з 22.02.2019р. до 21.02.2022 року (1096 днів) за ставкою 3% річних на кредитну заборгованість та становить 825 (вісімсот двадцять п`ять) долари 62 центи США. Щодо стягнення заборгованості за кредитом, суд зазначає таке. Судом було встановлено, що 21.04.2008 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №612/02-13., згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 9900 доларів США на строк 360 днів з кінцевим терміном повернення не пізніше 20 жовтня 2009 року. Згідно розрахунку заборгованості останній платіж на погашення кредиту був вчинений відповідачем 18.03.2009р., заборгованість відповідача за кредитом становить 11815 доларів 77 центів США, що у гривневому еквіваленті становить 308198,02грн, з яких сума заборгованості за кредитом 4400 доларів США (114767,91грн), сума заборгованості за відсотками 4773,53 доларів США (124510,94грн), розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 1267,33 доларів США (33056,55грн), розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 1374,91долара США (35862,62грн). Тому позивач звернувся про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками. За таких обставин суд дійшов висновку, що з дня вчинення відповідачем дії щодо сплати кредиту, тобто 18.03.2009 року, і до дня звернення позивача до суду, тобто 06.06.2018 року, минуло більше трьох років, у зв`язку з чим позовна давність щодо стягнення нарахованої заборгованості в сумі 4400 доларів США за кредитом однозначно сплила. При цьому суд відхиляє доводи представника позивача про те, що строки позовної давності не пропущено, у зв`язку із реорганізацією банківської установи та передачі справ правонаступнику, таке твердження не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності, а тому, позивачем пропущено позовну давність для захисту власних наведених цивільних прав та інтересів. Щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд бере до уваги, що згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк не пізніше 20 жовтня 2009 року. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відтак, у межах строку кредитування до 20 жовтня 2009р. відповідач повинен був, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Із наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що позивач здійснював нарахування процентів за кредитом як в межах строку кредитування, так і після його закінчення - до 02.03.2018 року. Із розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за нарахованими процентами в межах строку кредитування, станом на 21.10.2009 року, становила 1155 доларів США. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року в справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року в справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року в справі №6-167цс14, від 3 червня 2015 року в справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року в справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року в справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року в справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року в справі №6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач повинен був виконувати зобов`язання, зокрема, зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування до кінця жовтня 2009 року, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Позивач звернувся до суду із позовом 06.06.2018 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу за процентами, нарахованими в межах строку кредитування. Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими в межах строку кредитування процентами у розмірі 1155доларів США заявлені поза межами позовної давності. Суд бере до уваги, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12). Із огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 20.10.2009р. позивач не мав права такі проценти нараховувати. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 21.10.2009р. по 02.03.2018р. позовна давність не може бути застосована. А тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованими за цей період, тобто після закінчення строку кредитування (20.10.2009р.) суд відмовляє за необґрунтованістю. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості розрахованої на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період 3 роки з 22.02.2019 до 21.02.2022 року (1096 днів) за ставкою 3 % річних на кредитну заборгованість та становить 825 (вісімсот двадцять п`ять) долари 62 центи США суд відзначає наступне: Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати відповідальності за невиконання зобов`язання є додатковим до основного. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення відповідальності за невиконання зобов`язання. Позовна вимога про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язання може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Судом встановлений факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Відтак слід вважати, що позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, і тому рахується, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача інших платежів. Тому не може бути присуджена до стягнення сума заборгованості за невиконання зобов`язання, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Як наслідок у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період 3 роки з 22.02.2019 до 21.02.2022 року суд також відмовляє. Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року за №444/9519/12, яка по суті є обов`язковою для виконання судами України. І, виходячи з наведених обставин та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що позов вцілому задоволенню не підлягає. А в зв`язку із таким вирішенням цивільного спору, що суд відмовляє у позові, тому на підставі статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed