Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач через представника звернувся до суду з позовом з вимогами до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони з 09.11.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживав в відповідачкою в Україні за місцем її проживання. 14.06.2022 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », про що Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено актовий запис № 11. Позивач після розірвання шлюбу добровільно надавав відповідачу матеріальну допомогу на утримання сина і приймав учать у його вихованні. 22.04.2025 року ухвалою Бабушинського (Шевченківського) районного суду м. Дніпропетровська (справа № 932/3531/25) [PERSON] , обвинуваченій у вчинені кримінальних правопорушень, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 20 червня 2025 року включно. Визначено обвинувачену [PERSON] - тримати під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)». Станом на 10.02.2026 року відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою від 06.01.2026 року (справа № 932/3531/25) подовжено строком на 60 (шістдесят) днів до 06 березня 2026 року включно. З цього часу дитина проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Однак, 22.11.2017 року рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (справа № 216/2480/17) стягнено щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 25.05.2017 року. Отже на день подання відповідачем [PERSON] заяви про стягнення з позивача аліментів, дитина знаходилася з відповідачем, а з квітня місяця 2025 року і до теперішнього часу дитина проживає разом із позивачем [PERSON] . Однак, 22.08.2023 року постановою головного державного виконавця Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Храмовою Ксенією Валеріївною відкрито виконавче провадження № 72577469 за виконавчим листом № 216/2480/17 від 22.11.2017 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на викладене, позивач просить суд ухвалити рішення про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам з квітня 2022 року та стягнення аліментів у подальшому, які стягуються на підставі виконавчого листа № 216/2480/17 від 22.11.2017 року та відкликання вказаного виконавчого листа. Ухвалою суду від 25.12.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання сторони та представники сторін не з`явились. Представник позивача - адвокат Лєгостаєва Д.В. в судове засідання надала до суду заяву, відповідно до якої просила підготовче судове засідання у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги повністю підтримує та просить задовольнити. Від відповідачки на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив, про дату та час судового засідання відповідачка повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 09.11.2013 року (а.с. 19), 23.03.2017 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними розірвано (а.с. 21-22). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 877 народився [PERSON] , батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). 22.11.2017 року рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (справа № 216/2480/17) стягнено щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 25.05.2017 року. 22.08.2023 року постановою головного державного виконавця Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Храмовою Ксенією Валеріївною за заявою [PERSON] відкрито виконавче провадження № 72577469 за виконавчим листом № 216/2480/17 від 22.11.2017 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.24-25). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] має заборгованість в розмірі 93 878 грн. 76 коп (а.с. 50-51). Згідно із частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст. 181 СК України вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. При цьому, відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або дитина проживає з батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь відповідача на утримання спільної дитини сторін, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Позивач посилався як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати аліментів та заборгованості за аліментами, на те, що змінились обставини, а саме відповідач з 22.04.2025 року тримається під вартою у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4» (а.с. 38-43), протилежного матеріали справи не містять. Дитина дійсно навчається у 4 класі Криворізькій гімназії № 104 Криворізької міської ради (а.с.44). Згідно Актів обстеження на факт проживання від 24.05.2025 року, 30.06.2025 року, 19.08.2025 року, 28.11.2025 року щодо підтвердження фактичного місця проживання з квітня 2025 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28-31). Відповідачка [PERSON] не приймає участі у виховані та утриманні неповнолітньої дитини, на теперішній тримається під вартою у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4» (а.с . 42). Судом достовірно встановлено факт проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Отже, проживання та перебування неповнолітнього сина разом з батьком є підставою для звільнення [PERSON] від сплати аліментів та заборгованості за аліментами. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача про припинення (звільнення) від сплати аліментів, починаючи з дня звернення до суду з позовом, та про звільнення від сплати заборгованості за аліментами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на встановлені у справі обставини, беручи до уваги досліджені на їх підтвердження докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його повному забезпеченні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved