Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 30.08.2025 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб на підставі рішенням Южноукраїнського міського суду у справі №486/812/22. Від даного шлюбу вони мають трьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. На утримання неповнолітніх дітей стягуються аліментні виплати, а в утриманні старшого сина [PERSON] , відповідач участі не приймає. На даний час [PERSON] навчається на І курсі факультету фармації та стоматології Донецького національного медичного університету, спеціальність стоматологія, на денній формі навчання, без змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та забезпечувати себе. Позивач зазначила, що не має високого доходу, тому їй складно утримувати дорослого сина, тому є потреба у стягненні аліментів з відповідача до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у вищому навчальному закладі в розмірі однієї шостої його заробітку (доходу) з дати подання даного позову та до закінчення навчання чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. Ухвалою суду від 24.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. 22.01.2026 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 06.01.2026 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.03.2021, виданого повторно. Відповідно до довідки №204-ст/2025 від 23.10.2025, виданої Донецьким національним медичним університетом [PERSON] є здобувачем 1 го курсу факультету фармації та стоматології. Форма навчання очна, денна, за кошти фізичних осіб. Термін навчання з 01.09.2025 по 30.06.2030. Згідно відомостей про реєстрацію [PERSON] та позивач зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 12 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду на положення ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №346/103/17-ц. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] є студентом І курсу факультету фармації та стоматології Донецького національного медичного університету, спеціальність Стоматологія, денної форми навчання, у зв`язку з чим останній не має змоги працювати, а тому потребує матеріальної допомоги на період навчання. Відповідач у заяві проти позовних вимог не заперечував. Оцінюючи надані суду докази, виходячи з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб дітей, зважаючи на встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, у зв`язку з продовженням ним навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд роз`яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, на користь держави з відповідача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 грн (1211,20:2=605,60), решта 50 % судового збору підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved