Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача ТОВ «Таліон Плюс» подав до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 30.12.2024 [PERSON] уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір кредитної лінії №889214866 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 12 000 грн. Договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на банківську карту № [NUMBER] , яка була вказана відповідачем при укладенні договору. Відповідач під час підписання договору ознайомився з усіма умовами, на яких здійснюється кредитування та загальною сукупністю всіх витрат, пов`язаних з користуванням кредиту та самостійно обрав умови кредитування, викладені в договорі, виявивши волю на вступ у договірні відносини шляхом його підписання та отримання кредитних коштів у тимчасове користування.29.04.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за договором ТОВ «Таліон плюс» за договором факторингу №МВ-ТП/33. Загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 36 563,20 грн, з яких 11 999,80 грн заборгованість по кредиту, 24 563,40 грн заборгованість по процентам за користування кредиту. Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредитом не виконує, у зв`язку з чим позивач просив задовольнити позов. Процесуальні дії у справі. До позовної заяви представник позивача додав клопотання про витребування доказів. Ухвалою судді від 09.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву та заперечень. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. На адресу суду 13.01.2026 від АТ «Райффайзен Банк» надійшла виписка про рух коштів по рахунку [NUMBER] (банківська карта [NUMBER] ), який належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до наданої виписки, 30.12.2024 на вищевказану банківську картку було здійснено переказ грошових коштів у сумі 12 000 грн. Через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про проведення розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Ухвалою суду від 16.01.2026 розгляд справи відкладено. Відповідач повідомив, що позов визнає, з встановленою сумою заборгованості погоджується, про що подав відповідну заяву. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 30.12.2024 [PERSON] уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір кредитної лінії №889214866, згідно з умовами якого отримав кредитний ліміт у розмірі 12 000 грн . У паспорті споживчого кредиту, визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та інші умови. Відповідач підписав вказані документи з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором . Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №889214866 від 30.12.2024 наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», прострочена заборгованість за кредитом становить 29 723,90 грн, з яких: 12 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 11 124 грн заборгованість за відсотками, 600 грн заборгованість за комісією, 5 999,90 грн заборгованість за неустойкою. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №889214866 від 30.12.2024 наданого ТОВ «Таліон Плюс», прострочена заборгованість за кредитом становить 36653,20 грн, з яких 11 999,80 грн заборгованість за тілом кредиту, 24 563,40 грн заборгованість за відсотками, яку просить суд стягнути з відповідача. Відповідно до договору факторингу №МВ-ТП/33 від 29.04.2025, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги до договору факторингу №МВ-ТП/33 від 29.04.2025 ТОВ «Таліон плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №№889214866 від 30.12.2024. Норми права, які застосував суд У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, у відповідачки виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти отримані за кредитним договором у розмірі та на умовах встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти. Відповідно до ч.1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з нормами ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Судом встановлено сторонами не спростовано, що 30.12.2024 [PERSON] уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір кредитної лінії №889214866, згідно з умовами якого отримав кредитний ліміт у розмірі 12 000 грн. Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що відповідач, підписавши договори про надання кредиту шляхом ведення одноразового ідентифікатора відповідно до положень Закону України "про Електронну комерцію" погодився з умовами договору. Відповідно до договору факторингу №МВ-ТП/33 від 29.04.2024, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату за плату на умовах, визначених договором. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги до договору факторингу №МВ-ТП/33 від 29.04.2025 ТОВ «Таліон плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №№889214866 від 30.12.2024. Однак, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував. Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та обставини визнання відповідачем позову, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача [PERSON] , на користь позивача ТОВ «Таліон плюс» заборгованість за кредитним договором №889214866 від 30.12.2024 у сумі 36 563,20 грн. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору №5 від 02.12.2024 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» та адвокатським об`єднанням "Ліга юридичних технологій та інновацій", копію платіжної інстукції №68 від 06.11.2025, ордеру на надання правничої правової допомого позивачу адвокатом Колінько А.В., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Колінько А.В., додаткової угоди №2049 від 06.11.2025 до договору №5 від 02.12.2024 про надання правової допомоги на загальну суму 5 000 грн, що включає в себе: аналіз кредитної справи, підготовка та направлення повідомлення відповідачу про оплату заборгованості, збір доказів, друк та належне засвідчення копій, підготовка позовної заяви та подання її до суду. Таким чином, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, розгляд якої проводився в порядку спрощеного позовного провадження, дійшов переконання, що заявлені представником позивачки до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу (складання позовної заяви), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи обставини справи та

Outcome: approved