Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпровської обласної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що позивач працював в Комунальному підприємстві «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпровської обласної ради» на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги. Наказом №18 від 29.06.2023 позивача було звільнено із займаної посади, на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України та п.7.5.7 та 7.5.11Статуту КП «ДОКОД`ДОР». Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 01.05.2024 визнано незаконним та скасовано наказ Комунального підприємства«Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпровської обласної ради» від 29.06.2023 року №18, поновлено позивача на посаді медичного директора зстаціонарної допомоги КП «ДОКОР`ДОР». Допущено негайне виконання рішення про поновлення на роботі. Відповідач при цьому добровільно рішення суду щодопоновлення не виконав. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.10.2024 рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2024 змінено в частині обґрунтування часткового задоволення позову, в іншій частині залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 31.07.2025 касаційну скаргу КП «ДОКОР`ДОР» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду були залишені без змін. [PERSON] було надано наказ № 237-ос від 09.09.2025 про внесення змін до наказу від 04.08.2025 № 209-ос«Про поновлення на роботі». Отримавши на руки копію цього наказу, позивач написав заяву на звільнення за угодою сторін. Того ж дня, 09.09.2025 [PERSON] було звільнено з посади медичного директора зі стаціонарної допомоги за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що видано наказ № 238-ос від 09.09.2025. Позивач вважає, що відповідач безпідставно та свідомо не виконував рішення суду про негайне поновлення на посаді, фактично поновивши позивача на посаді лише 09.09.2025. Таким чином, відповідач порушив обов`язок щодо негайного виконання судового рішення та фактично допустив затримку у його виконанні. Крім того зазначає, що його середньоденна заробітна плата складає 2 465, 58 грн. Період невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить з 02.05.2024 по 08.09.2025, тобто із затримкою у 353 робочих днів. Тому розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі складає 870 349,74 грн. (353 дні х 2 465,58 грн. середньоденну заробітну плату). У зв`язку з чим, просив суд стягнути з відповідача на його користь 870 349,74 грн. середнього заробітку. Ухвалою судді від 24.09.2025 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. У жовтні 2025 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що з травня 2024 позивач не виявляв бажання щодо його поновлення на посаді, бо працював в приватних лікарнях та мав на меті лише отримати відшкодування у вигляді середнього заробітку, який був стягнутий з відповідача.04.08.2025 КП «ДОКОД» ДОР» поновило [PERSON] на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги. Після поновлення позивача на посаді, КП «ДОКОД» ДОР» направило поштою за адресою реєстрації [PERSON] три листи повідомлення про поновлення на посаді. Таким чином, [PERSON] був обізнаний про його поновлення на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги саме 04.08.2025, але на роботі [PERSON] не з?являвся, що свідчить про відсутність бажання продовжувати роботу на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги. Вважає дату поновлення позивача на посаді 04.08.2025 та період для нарахування з 02.05.2024 по 04.08.2025 становить 327 робочих днів. За підрахунками представника відповідача, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі складає 46 0831,29 грн. (327 дні х 1409,27 грн. середньоденну заробітну плату). Крім того, представник вважає, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2024, судом не вірно було обчислена середньоденна заробітна плата позивача, оскільки не було враховано, що у заробітній платі за лютий 2023 було включено 5527,50 грн. за сумісництво, а в березні 2023 включено 5527,50 грн. за сумісництвом та 35000,00 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення. Вказані суми у відповідності до Порядку не повинні включатися в розрахунок середнього заробітку. Вважає, що розмір середнього заробітку повинен був становити: 5510,00 (заробітна плата за лютий 2023) + 35510 грн. (заробітна плата за березень2023) = 71020,00 грн. : (20 + 23=43 дні) = 1651,62 грн.1651,62 х 218 робочих днів = 360054,88 грн. Зауважив, що підприємство виконало рішення суду від 01.05.2024 та сплатило [PERSON] суму в розмірі 537496,44 грн. Таким чином, відповідач переплатив суму середнього заробітку у розмірі 177441,55 грн, а тому середній заробіток за час затримки виконання рішення становить - 283389,73 грн. (460831,29 - 177441,55 грн.). Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В свою чергу, представник позивача 14.10.2025 надав суду відповідь на відзив. В обґрунтуваннях якого вказав, що позивач не був обізнаний про поновлення його на посаді з 04.08.2025, оскільки жодних листів від відповідача не отримував. Доказів отримання направлених підприємством листів представник відповідача не надав. Крім того вказав, що лист відповідно до поштової кореспонденції № 4905506724802 направлений позивачу13.08.2025, тобто через 9 днів після його прийняття. Вказаний лист позивачем не отримувався. Також зазначив, що відповідачем не додано до матеріалів справи опис вкладень до даного поштового відправлення, що не дає змоги ідентифікувати, що саме відправляв відповідач на адресу позивача. Також представник вказує, що розмір середньоденного заробітку позивача встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2024, за період лютого 2023 та березня 2023 року у розмірі 2 465, 58 гривень. Зазначене рішення суду набрало законної сили. Тобто сума середнього заробітку позивача не потребує доказуванню. На підставі чого, представник просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, представник який діє в його інтересах [PERSON] надав суду заяву, з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Враховуючи що, юридична особа Комунальне підприємство «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпровської обласної ради» на підставі рішення сесії Дніпровської обласної ради від 28.08.2025 змінив своє найменування на Комунальне некомерційне товариство «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпровської обласної ради», що підтверджується відповідним витягом та Статутом КНТ ««Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпровської обласної ради» в подальшому вважати вірним найменування відповідача юридичної особи - Комунальне некомерційне товариство «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпровської обласної ради». Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі змісту позовної заяви не заперечується сторонами, озивач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер «Дніпропетровської обласної ради», працюючи на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги. Відповідно до Статуту КП «ДОКОД`ДОР» затвердженого Рішенням Дніпропетровської областної ради від 13.12.2019 за № 551-20/VII, Комунальне підприємство «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер «Дніпропетровської обласної ради», є лікарняним закладом охорони здоров`я комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги третинної/ високоспеціалізованої допомоги будь-яким особам у порядку та умовах, установлених законодавством України та Статутом. Підприємство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, Державному казначействі України, печатку зі своїм найменуванням, штампи, а також бланки з власними реквізитами. Згідно з п. 7.5.7 даного статуту, керівник підприємства у межах своєї компетенції видає накази та інші акти, дає доручення, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників підприємства. Відповідно до п. 7.5.11 статуту, керівник підприємства приймає на роботу та звільняє з роботи працівників підприємства, а також приймає інші, передбачені законодавством про працю, рішення у сфері трудових відносин, укладає трудові договори з працівниками підприємства. Забезпечує раціональний добір кадрів, дотримання працівниками Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства. Створює умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників згідно із затвердженням у встановленому порядку штатним розписом. 30.04.2020 [PERSON] було ознайомлено з посадовою інструкцією медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер «Дніпропетровської обласної ради», якою визначено завдання та обов`язки, а також підстави відповідальності. Відповідно до п. 1.2 посадової інструкції медичного директор зі стаціонарної допомоги КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер «Дніпропетровської обласної ради», основна мета роботи медичного директора організація роботи КП «ДОКОД» ДОР». Згідно з п. 1.4 даної посадової інструкції, медичний директор безпосередньо підпорядковується генеральному директору КП «ДОКОД» ДОР». За весь час своєї трудової діяльності позивач не мав жодних порушень трудової дисципліни, стягнень та до дисциплінарної відповідальності не притягався. Доказів зворотного стороною відповідача не надано. 29.06.2023 в.о. генерального директора КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер «Дніпропетровської обласної ради» Заворотньою Ю., винесено наказ № 18 від 29.06.2023 про звільнення [PERSON] з посади медичного директора зі стаціонарної допомоги на підставі п.1ч.1ст.41ЗКпП України. Підставою винесення наказу про звільнення стала доповідна записка начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КП «ДОКОД» ДОР» про встановлення факту одноразового грубого порушення трудових обов`язків медичним директором [PERSON] , акт про засвідчення факту відмови від виконання наказу від 22.06.2023; акт про засвідчення факту відмови від виконання наказу від 22.06.2023 та від 23.06.2023; акт про відмову у наданні пояснень від 23.06.2023. Позивач із вказаним наказом не погодився, на підставі чого звернувся до суду із позовом про забезпечення порушеного права. Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 01.05.2024 визнано незаконним та скасовано наказ Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпровської обласної ради» від 29.06.2023 №18 про звільнення [PERSON] та поновлено позивача на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «ДОКОР`ДОР». Допущено негайне виконання рішення про поновлення на роботі. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер «Дніпропетровської обласної ради» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 537496,44 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті та тягнуто моральну шкоду в розмірі 2000 грн., судовий збір за подачу позову в розмірі 1073 грн. 60 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 18 500 грн., а всього 21 573 грн. 60 коп. 01.05.2024 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська на виконання вказаного рішення суду від 01.05.2024 було видано виконавчий лист по справі № 204/11132/23 про поновлення [PERSON] на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «ДОКОР`ДОР». Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.10.2024 рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2024 змінено вчастині правового обґрунтування часткового задоволення позову, в іншій частині залишено беззмін. Враховуючи, що постанова Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення, позивач 05.11.2024 звернувся до відповідача із заявою про його поновлення на роботі, з урахуванням прийнятого апеляційною інстанцією рішення. Проте, із матеріалів справи вбачається, що у відповідь на заяву позивача від 05.11.2024 підприємство не відреагувало, добровільно рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді не виконало. Того ж дня, 05.11.2024 позивач звернувся до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районі міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про примусове виконання рішення суду щодо поновлення його на роботі. На підставі виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2025 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про поновлення [PERSON] на займаній посаді. Із наданих документів вбачається, що 12.11.2024 державним виконавцем було здійснено виїзд за місцем знаходження відповідача, з метою з`ясування чи виконавче рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «ДОКОР`ДОР». Державним виконавцем було встановлено, що підприємство не виконало рішення суду про поновлення позивача на раніше займаній посаді, про що було складено відповідний акт. 19.11.2024 державний виконавець повторно було здійснено виїзд за місцем знаходження відповідача з метою перевірки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді. Виконавцем було встановлено, що рішення суду про поновлення позивача залишається не виконаним, про що було складено відповідний акт. Крім того,в акті зазначено, що В.о.генерального директора Завгородня Ю.В. знаходиться у відрядженні з 13.11.2024. Також вказано що підприємством було подано касаційну скаргу. Незважаючи на обов`язковість судових рішень, відповідач свідомо зволікав із їх виконанням . Постановою Верховного Суду від 31.07.2025 касаційну скаргу КП «ДОКОР`ДОР» залишено без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01.05.2024 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30.10.2024 були залишені без змін. 04.08.2025 КП «ДОКОД» ДОР поновлено [PERSON] на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги наказом № 209-ос з 04.08.2025. На підставі чого, заступник генерального директора з планово-економічних та правових питань Ю.Дяченко 09.09.2025 направила до ВДВС лист про виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2025 До листа було додано копію наказу № 209-ос від 04.08.2025 про поновлення на роботі Віктора Ханована посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги з 04.08.2025 року. На підставі чого, просили закрити виконавче провадження. 09.09.2025 наказом № 237-ос було внесені зміни до наказу від 04.08.2025 № 209-ос, відповідно до якого пункт 2 був викладений у наступній редакції:«Поновити [PERSON] на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги з 30.06.2023 року». Того ж дня, 09.09.2025 [PERSON] було звільнено з посади медичного директора з стаціонарної допомоги за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що видано наказ № 238-ос від 09.09.2025. Враховуючи вищезазначене, відповідач безпідставно та свідомо не виконував рішення суду про негайне поновлення на посаді, фактично поновивши позивача на посаді лише 09.09.2025 року. Таким чином, підприємством було порушено обов`язок щодо негайного виконання судового рішення та фактично допустило затримку у його виконанні. Відповідно до положень ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 68 ч. 1 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно із ст. 129 ч. 2 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства. Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно із ст. 235 ч.ч. 1, 5 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 124 ч. 5 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів"). Аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Отже, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Таким чином, згідно із статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2018 року у справі №807/2713/13-а, від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 17 липня 2019 року у справі №825/1281/16, від 25 липня 2019 року у справі №2а-3138/10/0370, від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а. Як свідчать встановлені обставини справи, рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 01.05.2024 визнано незаконним та скасовано наказ Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпровської обласної ради» від 29.06.2023 №18 про звільнення [PERSON] та поновлено позивача на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «ДОКОР`ДОР». Допущено негайне виконання рішення про поновлення на роботі. Постановою Верховного Суду від 31.07.2025 касаційну скаргу КП «ДОКОР`ДОР» залишено без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2024 та постанову Дніпровського апеляційногосуду від 30.10.2024 були залишені без змін. Відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, у відповідача наявний обов`язок по поновленню позивача на посаді медичного директора зстаціонарної допомоги КП «ДОКОР`ДОР», який має бути здійснений, шляхом видання останнім відповідного наказу. На виконання рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 01.05.2024 справі № 204/11132/23, наказом В.о. генерального директора № 237-ос від 09.09.2025 [PERSON] було поновлено на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «ДОКОР`ДОР», з 30.06.2023. В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позивача поновлено на раніше займаній посаді з 30.06.2024, однак фактично його було поновлено лише 09.09.2025, що у свою чергу свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та зумовлює породження у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів статті 236 Кодексу законів про працю України. Суд також враховує правові висновки викладені Верховним Судом у Постановах від 21.11.2019 (справа №1140/5/19) та від 10.01.2020 (справа №340/12818/19), що у разі відсутності посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису та ввести скорочену. Якщо підприємство, установа реорганізована, рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником. Крім того, суд підкреслює, що для висновку про затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі та про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час такої затримки правове значення має виключно факт того, чи виконане рішення суду, чи ні. Причини невиконання судового рішення про поновлення на роботі у відносинах публічної служби жодного правового значення не мають. Суд також звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 460/600/22, який, урахувавши раніше висловлену правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП Українидостатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи не звернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді. Крім того, суд, перевіряючи наявність підстав для застосування положень статті 236 КЗпП України, дійшов висновку, що в період з 02.05.2024 по 08.09.2025 саме КП «ДОКОД» ДОРне виконало покладений на нього законодавством обов`язок щодо негайного і добровільного виконання рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 01.05.2024про поновлення позивача на роботі. Імперативними приписами статті 235 частини 8 КЗпП України визначено, що прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним, зокрема, з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача з приводу обізнаності позивача про його поновлення на роботі та відсутності на робочому місці саме 04.08.2025, оскільки в матеріалах справи відсутні повідомлення про вручення листів від підприємства про поновлення останнього на роботі. Також, відповідачем не надано опис вкладень до даного поштового відправлення, що не дає змогу ідентифікувати, що саме відправляв відповідач на адресу позивача. З урахуванням наведеного, суд визнає доведеним факт несвоєчасного виконання КП «ДОКОД» ДОР рішення суду про поновлення позивача на роботі, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду відповідно до статті 236 КЗпП України. Обставини щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача встановлені рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2024 та Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.10.2024, за період лютого 2023 та березня 2023, що складає 2 465, 58 гривень та не потребують доказуванню . У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, то набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому твердження представника відповідача з приводу неналежного обчислення середньоденної заробітної плати позивача спростовується матеріалами справи. Таким чином, період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі становить 353 робочих днів з 02.05.2024 (наступний день після ухваленого рішення у справ №204/11132/23) по 08.09.2025 (дата, що передувала винесенню наказу про поновлення на роботі). Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток в розмірі 870 349,74 грн. (2 465,58 грн. х 353 днів). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпровської обласної ради середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 870 349,74 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved