Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

КП "Харківські теплові мережі" звернулось до Немишлянського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії, послуги з постачання гарячої води, абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води, в загальній сумі 88869,51 грн., та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання відповідачі не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем станом на 01.02.2025 року виникла заборгованість у розмірі 88869,51 грн., з яких 76189,53 грн. - за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.03.2011 по 31.01.2025 року; 940,80 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 року по 31.01.2025 рік; 11193,90 грн. за послугу з послуги з постачання гарячої води за період з 01.03.2011 по 31.01.2025 рік; 545,28 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 року по 31.01.2025 рік. Враховуючи викладне КП "Харківські теплові мережі" просить суд стягнути з відповідачів вищевказану суму заборгованості на свою користь. 17.12.2025 року до матеріалів справи надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Брек Л.О., в якому вона вказала на неналежно оформлену позовну заяву, та те, що позовна заява підписана невстановленою особою, представництво оформлено не в належний спосіб. Також зазначено, що позивач не надає до позову доказів укладання договорів з КП «Харківські теплові мережі» будь-якою вказаною в позові особою, а обмежується фактом реєстрації місця проживання відповідачів за адресою, вказаною в позові. Позивачем надано власноруч сформований розрахунок заборгованості без надання доказів реального факту надання послуг та надання їх у повному обсязі і належним чином. При цьому, позивачем не надано детальний помісячний розрахунок як визначалась вартість спожитої теплової енергії. Отже, на думку представника відповідача, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обсягу спожитого тепла та методики, за якою було здійснено нарахування, що унеможливлює здійснити перевірку наданого розрахунку заборгованості. Факт постачання позивачем теплової енергії до спірних нежитлових приміщень не підтверджується актами про підключення опалення на початку опалювальних сезонів та актами про відключення опалення наприкінці опалювальних сезонів. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що позов не підлягає задоволенню. Також, представник відповідача наголошує про нарахування заборгованості поза межами строку позовної давності та зазначає, що відповідач [PERSON] з 2009 року не проживає у даній квартирі, дана квартира не є його власністю, с початком війни в Україні взагалі не проживає у місті Харкові та є батьком, що самостійно виховує дитину. У даній квартирі проживають інші особи, які ведуть аморальний спосіб життя та знаходження [PERSON] разом із своєю дитиною у таких умовах взагалі неможливо. Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без його участі. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв та клопотань не надали. Уповноважений представник відповідача [PERSON] - адвоката Брек Л.О. в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються КП "Харківські теплові мережі". Опалення та гаряче водопостачання будинку, в якому знаходиться квартира [ADDRESS] , здійснюються позивачем централізовано. Даних про відмову відповідачів від надання їм позивачем послуг опалення та підігріву води матеріали справи не містять. Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є постачальником послуг з теплопостачання в місті Харкові і надає послуги з теплопостачання в будинку за вказаною адресою. Договір про надання послуг з теплопостачання між сторонами не укладався. У відповідності до затверджених тарифів позивач щомісячно виставляв відповідачам рахунки на оплату послуг, однак відповідачі не виконували належним чином свої обов`язки зі своєчасного внесення в повному обсязі плати за отримані комунальні послуги. Як на підставу позовних вимог КП «ХТМ» посилалося на те, що зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідач належним чином не виконує, тому наявні підстави для стягнення з них суми заборгованості. З огляду на фактичне споживання відповідачами наданих позивачем послуг, відповідно до ст. 11 ЦК України між сторонами склалися правовідносини щодо надання та отримання вищевказаних послуг, та у відповідачів виникло грошове зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 1 статті 7 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України. Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц (провадження № 61-14819 св 20), від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц (провадження № 61-20523св19), від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17 (провадження № 61-13603св19). Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. Як встановлено судом, з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» з 2011 року по час звернення до суду із позовною заявою, надавались відповідачам послуги з теплопостачання, які вони повинні оплатити. Відповідно до положень частин 1, другої та третьої статті 32 Закону № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Відповідно до частин 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 1 частини 1 Закону № 1875-ІV, пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Якщо договір неукладений відповідно до вказаної норми ст.19 Закону України та ст.11 ЦК України у споживача фактично отриманих послуг позивача виникають зобов`язання по їх сплаті згідно офіційних тарифів, які визначають вартість цих послуг. Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Оскільки відповідачі, зокрема відповідач [PERSON] , офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку, не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Брек Л.О. у відзиві посилається на нарахування заборгованості поза межами строку позовної давності, а саме з 01.03.2011 року по 31.01.2025 року. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі не виконували свої обов`язки з оплати послуг теплопостачання, які фактично були надані КП «Харківські теплові мережі». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Тобто, Закон установлює, що: "під час дії карантину, строки, визначені статтею 257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину". З цього слідує, що у разі закінчення процесуального строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину. Закон No 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин із 12 березня 2020 року позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з вказаним позовом 10.03.2025 року, тобто у межах трирічного строку давності із відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з 02.04.2017 року по 10.03.2025 року, в межах позовних вимог, розмір якої становить 61502,11 грн. Щодо доводів представника відповідача, що розрахунок не містить належного підтвердження нарахованої суму заборгованості, є необґрунтованим та не може бути прийнятий судом як доказ, суд зазначає наступне. За вимогами п.5 ч.3 ст .20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.10.2006 встановлені тарифи на виробництво, постачання теплової енергії та послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання, в яких не закладені витрати по оплаті судового збору витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при поданні позовної заяви до суду, що ставить підприємство КП «ХТМ» в тяжке матеріальне становище. Позивач надає послуги з центрального опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги" №1875 від 24.06.2004 р. та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 (надалі Правила), регулюють відносини між виконавцем послуг (КП"ХТМ") та споживачами, які отримують ці послуги. Згідно до п. 18 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії, та - до затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання нормативів (норм) споживання. З огляду на фактичне споживання відповідачем наданих позивачем, відповідно до ст. 11 ЦК України між сторонами склалися правовідносини щодо надання та отримання вищевказаних послуг за рахунок безспірного підключення до централізованої опалювальної мережі рід час опалювального сезону, - у відповідача виникло грошове зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг згідно вищевказаних тарифів та визначеного порядку, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Враховуючи загальну доступність інформації про тарифи з теплопостачання, наявність інформації про кількість зареєстрованих у квартирі осіб та об`єктивну можливість складання контррозрахунку відповідачем, такий розрахунок не складався та не надавався до суду. Обставини щодо належного виконання підприємством умов договору з надання житлово-комунальних послуг матеріалами справи не спростовуються. З вимогами щодо перевірки якості наданих послуг відповідачі до управителя не зверталися. Акти-претензії, які б свідчили про ненадання послуг чи надання їх неналежної якості, не складались. Отже, відповідачами будь-яким чином не спростовано надання позивачем їм житлово-комунальних послуг належної якості. Розрахунок суми боргу або переплат було сформовано програмним забезпеченням в автоматичному режимі, на підставі наявних об`єктивних даних, що формуються за звітній період у відповідності з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, а тому наведені в ньому дані є обґрунтованими та належним чином підтверджують наявну заборгованість. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд враховує, що відповідачі, зокрема відповідач [PERSON] , як споживач послуг, не звертався до позивача з відповідними претензіями щодо неналежної якості наданих послуг та проведення перерахунку. Доказів його звернення зі скаргами щодо невідповідності температурного режиму в помешканні чи фіксації інших порушень, які могли б вплинути на розмір заборгованості, відповідачем також не надано, із зустрічними вимогами відповідач також не звертався, а тому всупереч визначеному у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальному обов`язку відповідач ці обставини не спростовував. Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем до суду не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідача за надані послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. Крім того, суд зазначає, що в наданій позивачем відомості детально відображено нарахування з наведенням даних про опалювальну площу і діючий тариф, обсяги споживання послуг, оплати споживача, а тому даний доказ є належним, допустимим та відповідає нормам ст.ст.76 - 81, 95 ЦПК України та встановлює споживання відповідачем таких послуг у вказаному обсязі. Відповідачем не надано доказів на спростування розрахунку заборгованості, тому суд бере його до уваги. Таким чином, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сума заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 52383,01 грн. та постачання гарячої води у розмірі 9119,10 грн. у межах трирічного строку позовної давності. В задоволенні позову КП «Харківські теплові мережі» до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги за період з березня 2011 - січень 2025 року слід відмовити. Також підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача 940,80 грн. - заборгованості за абонентською платою за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 року по 31.01.2025 рік та 545,28 грн. - заборгованість за абонентською платою за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 року по 31.01.2025 рік. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №3599 від 17.02.2025 року стороною позивача при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому стягненню з відповідачів пропорційно частці задоволених вимог підлягає 2146,18 грн. судового збору в рівних частках.

Outcome: partial