Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

У грудні 2025 року представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" Руденко К.В. звернувся до суду через систему "Електронний суд" з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В направленому на адресу суду позові представник позивача зазначив, що відповідно до Договору № 4636261 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.05.2024 укладеного між ТОВАРИСТОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 17000,00 грн., строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ "КБ "Приватбанк" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (547,5 % річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами кредитування, з якими він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отримання кредиту. Зразок кредитного договору, Правил кредитування від року, викладені для загального доступу в мережі інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/. Відповідач зареєструвався на ІТС, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. У зв`язку х порушенням зобов`язань заборгованість за кредитним договором станом на 24.12.2024 (дата переходу права вимоги до позивача) становить 83895,00 грн., яка складається з: 17000,00 грн. заборгованість за кредитом, 58395,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4 Кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом (547,5 % річних) за період з 10.05.2024 по 24.12.2024 (включно), 8500,00 грн. заборгованість за штрафами відповідно до кредитного договору. 24 грудня 2024 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "ФК "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС", укладено договір факторингу № 24/12/24 від 24.12.2024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 4636261 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.05.2024 перейшло до ТОВ "ФК "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС". Враховуючи вищезазначене позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "ФК "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором в сумі 83895,00 грн., судовий збір в сумі 2422,400 грн. та 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу. 04 лютого 2026 від відповідача [PERSON] засобами поштової кореспонденції надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого, відповідач зазначив, що між ним та первісним кредитором дійсно укладався кредитний договір відповідно до якого він отримав грошові кошти в розмірі 17000,00 грн. Але разом з тим відповідач не погоджується з заявленим позивачем розміром заборгованості, вважає розрахунок заборгованості необґрунтованим, неспівмірним та таким, що не відповідає принципам розумності, справедливості та вимогам чинного законодавства щодо соціального захисту військовослужбовців. Вважає, що заявлені до стягнення проценти є явно неспівмірними із сумою основного боргу та фактичним строком користування кредитними коштами. Розмір річної процентної ставки є надмірним та призводить до істотного порушення балансу право та обов`язків сторін. Наголошував на тому, що нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору не має належного правового обґрунтування. Зазначив, що відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Звернув увагу суду на відсутність в матеріалах справи належним чином завіреного витягу з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги, у якому було б чітко зазначені дані відповідача, номер договору та суму переданої вимоги. Просив кредитно оцінити розрахунок заборгованості, оскільки позивачем не надано детальної виписки по рахунку, яка б відображала всі нарахування та фактичні платежі за весь період. Відповідач також зазначив, що ним сумлінно здійснювалися платежі. У тому числі і після 24.02.2022 на загальну суму 7000,00 грн. що підтверджує добросовісність відповідача як позичальника та відсутність наміру ухилятися від виконання зобов`язань (а.с. 83-90). 09 лютого2026 на адресу суду від представника позивача ТОВ "ФК"УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" Руденко К.В. через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , відповідно до якої представник позивача позивні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Посилається на те, що пільги передбачені п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не розповсюджуються на відповідача. Кредитний договір був укладений в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Відповідач відповідно до умов кредитного договору, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти кредитний договір та підписав його шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону відповідача. Кредитні кошти перераховані на картку відповідача емітовану в АТ КБ "ПРИВАТБАНК". 24.12.2024 між первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 4636261 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.05.2024 перейшло до позивача, копію даного договору долучено до матеріалів справи разом із завіреною копією платіжної інструкції про оплату за договором факторингу, а також завіреною копією акту приймання передачі реєстру боржників до Договору факторингу та завіреною копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору , що має відображати в розрахунку заборгованості, що наданий первісним кредитором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав (а.с. 94-101). В судове засідання представник позивача не з`явився, направив на адресу суду клопотання в якому просив розгляд справи проводити без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 81). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 80), направив до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що позовні вимоги визнає частково та просить провести розгляд справи за його відсутності (а.с. 83-85). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10 травня 2024 відповідач [PERSON] , шляхом підписання електронним підписом, уклав з ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 17000,00 грн. строком на 360 днів, з періодичністю сплати кожні 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом: 1,5 % за день за стандартною ставкою, та 0,68 % за зниженою ставкою, та періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку (а.с. 16-25). Згідно п. 2.1. Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] (а.с. 18). Відповідно п. 3.1 Договору проценти, що нараховуються за договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році (зворотній а.с. 18). Згідно п. 4.1 Договору повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, передбаченого п. 4.3 Договору (а.с. 19). 10 травня 2024 відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 27-29). Як вбачається з листа ТОВ "ПЕЙТЕК" вих. № 20241227-837 від 27.12.2024 відповідно договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 03.01.2024, успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ "Лінеура Україна" 10.05.2024 11:41:44 на суму 17000,00 грн., призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с. 30). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданим ТОВ "Лінеура Україна", заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 4636261 від 10.05.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 24.12.2024, складає 83895,00 грн. (а.с. 31-35). 24 грудня 2024 між ТОВ ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" укладено договір факторингу № 24/12/2024 відповідно до умов якого, клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором згідно з Реєстром боржників (а.с. 47-51). Як вбачається з Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 24/12/24 від 24.12.2024, до фактора ТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 4636261 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.05.2024 на загальну суму 83895,00 грн., яка складається з: 17000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 58395,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 8500,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 55). На виконання вимог ухвали суду від 05.01.2026, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" листом за № 20.1.0.0.0/7-260113/73886-БТ від 19.01.2026 повідомлено, що на ім`я [PERSON] в банку було емітовано карту № [NUMBER] . Згідно виписки по рахунку за період з 10.01.2024-15.05.2024 на згаданий вище картковий рахунок 10.05.2024 зараховано кошти в сумі 17000,00 грн. (а.с. 92-93). Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує наступні положення чинного законодавства. Пункт 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідно до ч. 1 ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора яку вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625, ст. 1048 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою ст. 625 ст. 1048 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" (зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Отже, суд приходить до висновку, що підписавши договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, відповідач [PERSON] підтвердив, що ознайомився та підтверджує, що повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил надання кредиту, що свідчить про волю відповідача на укладення такого договору. Доказів, що спростовують висновки суду, стороною відповідача до суду не надано. З огляду на викладене, вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 4636261 у розмірі 75395,00 грн., що складається із: заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 17000,00 грн., заборгованості за процентами в розмірі 58395,00 грн., необхідно задовольнити. Щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за штрафом в розмірі 8500,00 грн., то суд зазначає наступне. З 24.02.2022 відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. 15.03.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також розділ ІV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 61, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". На підставі вищевикладеного вимога в частині стягнення заборгованості за штрафом у розмірі 8500,00 грн. з відповідача задоволенню не підлягає. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Відповідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження отриманих правничих послуг позивач надав: договір № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2027 (а.с. 56-57), акт приймання-передачі наданих послуг № 116 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 116 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, за змістом яких сторони погодили, що сума витрат, за надання послуг по справі становить 10000,00 грн. (а.с. 60-61). За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказів суд приходить до переконання, що стороною позивача в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено реальність витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для розподілу судових витрат. На думку суду, зазначені витрати є фактично понесеними, а їх розмір належно обґрунтований стороною позивача, проте позовні вимоги суд задовольняє частково, тому з відповідача необхідно стягнути витрати на правову допомогу у процентному відношенні до задоволеної частини позовних вимог, що становить 8987,00 грн. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 гривні, відповідно до Закону України ''Про судовий збір''. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 75395,00 грн., що становить 89,87 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 2177,01 гривень.

Outcome: partial