Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

02 грудня 2025 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами № 1203044835352 від 30.01.2022, № 3380000113-185673 від 25.01.2022, № 7051197 від 17.01.2022 у розмірі 31071,50 грн. від 23.07.2024 року в розмірі 27 600 грн., судовий збір, та витрати на правову допомогу в розмірі 13 000 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що між первісними кредитодавцями та відповідачем були укладені вищевказані договори у електронній формі, кредитні кошти були надані відповідачу, однак останній належним чином зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Позивач посилається на те, що право вимоги за вказаними договорами перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс» на підставі договорів відступлення (факторингу): за договором №1203044835352: від ТОВ «ФК ВІВА КАПІТАЛ» до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (договір №29-05/23 від 29.05.2023) до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (договір №18-02/25 від 18.02.2025), за договором №3380000113-185673: від ТОВ «ФК ІНКАСО ФІНАНС» до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (договір №07/03/23 від 07.03.2023)до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (договір №18-02/25 від 18.02.2025); за договором №7051197: від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (договір №26-07/2024 від 26.07.2024). Загальний розмір заборгованості, відповідно до наданого розрахунку, становить 31 071,50 грн, з яких: 13 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 671,50 грн заборгованість за процентами; 1 900,00 грн заборгованість за комісіями. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 03.12.2025 року, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзив на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між первісними кредитодавцями та відповідачем [PERSON] були укладені кредитні договори у електронній формі, а саме: 30.01.2022 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та відповідачем укладено договір № 1203044835352; 25.01.2022 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та відповідачем укладено договір № 3380000113-185673; 17.01.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір № 7051197. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені договори укладалися шляхом приєднання відповідача до умов договорів (акцепту оферти), що підтверджується виконанням відповідачем дій, спрямованих на укладення договорів, зокрема заповненням заяв (анкет) на отримання кредиту на вебсайтах кредитодавців, введенням одноразового ідентифікатора (OTP-коду), а також зазначенням реквізитів банківських карток для перерахування кредитних коштів. Відповідно до положень договорів, зокрема пунктів щодо форми їх укладення (умови електронного договору), договори укладені в електронній формі та підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який має юридичну силу власноручного підпису, що відповідає вимогам статей 205, 207 ЦК України, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Згідно з умовами кожного з договорів, кредитодавці зобов`язувалися надати відповідачу грошові кошти у визначеному договором розмірі, а відповідач, у свою чергу, зобов`язувався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також інші передбачені договором платежі у строки та порядку, визначені відповідними пунктами договорів. Як встановлено з матеріалів справи та умов договорів: надання кредитних коштів здійснювалося шляхом безготівкового перерахування на банківський картковий рахунок відповідача (пункти договорів, що регламентують порядок надання кредиту), датою надання кредиту визнавалася дата списання коштів з рахунку кредитодавця, обов`язок відповідача зі сплати процентів та повернення кредиту не припинявся у разі закінчення строку кредитування, а зобов`язання діяли до моменту їх повного виконання (пункти договорів щодо строку дії зобов`язань). Судом встановлено, що первісні кредитодавці свої зобов`язання за договорами виконали належним чином, що підтверджується квитанціями, довідками та іншими письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, тоді як відповідач свої зобов`язання не виконав, у строки, визначені договорами, кредитні кошти не повернув, проценти та інші платежі не сплатив, чим допустив прострочення виконання грошових зобов`язань. З матеріалів справи також вбачається, що право вимоги за зазначеними кредитними договорами було відступлено позивачу ТОВ «Факторинг Партнерс» на підставі договорів відступлення права вимоги (факторингу), укладених у письмовій формі, а саме: за договором № 1203044835352 шляхом послідовного відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а згодом до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», за договором № 3380000113-185673 від ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а надалі до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», за договором № 7051197 від ТОВ «МІЛОАН» безпосередньо до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 та статті 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги, а до нового кредитора переходять права первісного кредитора у тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу таких прав. Суд дійшов висновку, що позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у строки, визначені договором, а відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. Судом встановлено, що відповідач допустив порушення умов кожного з вказаних договорів, зокрема не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів та сплати процентів, передбачений відповідними пунктами договорів, що призвело до утворення заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, загальний розмір заборгованості відповідача за трьома договорами становить 31 071,50 грн, з яких: 13 500,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 15 671,50 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до процентних ставок, визначених пунктами договорів, 1 900,00 грн заборгованість за комісіями, передбаченими умовами договорів. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, доказів повного або часткового виконання зобов`язань суду не подано, у зв`язку з чим суд визнає його належним та допустимим доказом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а тому доводи позивача щодо необхідності стягнення заборгованості є правомірними. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 31 071,50 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. А тому, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості є підставним, та підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: договір №02-07/2024 від 02.07.2024 року, заявка на надання юридичної допомоги №1788, від 01.10.2025 року, витяг з Акту № 21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року. Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 13 000 грн. Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial