Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

17.11.2025 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] , що проходить службу у 40 окремі бригаді Берегової оборони, в/ч [NUMBER] , [ADDRESS] , у її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача в її користь витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві і просили їх задоволити в повному обсязі. Крім того зазначили, що не заперечують щодо заочного розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, зі згоди сторони позивача, згідно ухвали від 05.02.2026 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Вислухавши позивача і її представника, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, який було зареєстровано 11.07.2017 року у Івано-Франківському міському відділі ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області, актовий запис № 1174 (а.с.9). За час перебування в даному шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , батьками якого записані сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с.7). З`ясовано також, що 21.01.2026 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено і розірвано між ними вказаний шлюб, проте на момент розгляду даної справи про стягнення аліментів зазначене рішення суду законної сили ще не набрало. Як перевірено судом, що в судовому засіданні відповідачем не спростовано, малолітня дитина на даний час проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Дана обставина підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним депутатом Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, а також відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за №1504/09-1.07 від 17.11.2025 року. Зазначені письмові докази містяться в матеріалах справи (а.с.10, 11). В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на даний час вона проживає у житловому будинку матері разом з двома неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та спільним з відповідачем неповнолітнім сином: [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що працює, підсобного господарства не веде, тому не в змозі в повному обсязі забезпечувати сама всім необхідним їх з [PERSON] малолітнього сина. У зв`язку з наведеним вона зазнає матеріальних труднощів, зокрема у зв`язку з тим, що відповідач тільки частково та не в повному обсязі надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Звертає увагу, що [PERSON] проходить службу в ЗСУ і відповідно отримує доходи, однак на утримання неповнолітньої дитини надає матеріальну допомогу нерегулярно та не в повному обсязі. З огляду на викладене, позивач вважає, що маючи постійний дохід відповідач може сплачувати аліменти в її користь на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Наведені обставини відповідачем в ході судового розгляду не спростовано. З огляду на викладене, суд констатує, що відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.7 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.ст.2, 8 даного Закону, завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно із ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із вимог ст.ст.150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2026 року становить 2817 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років 3512 гривень. Згідно абз.2 ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, матеріального становища дитини, а також матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі утримувати свою дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку. За вказаних обставин і з врахуванням також того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього - [PERSON] , [INFO] і аліменти можуть бути визначені судом у відсотковому відношенні, а саме по 1/4 частці всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вирішення питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд зазначає наступне: У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, вирішуючи питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд встановлює, що згідно вимог ст.191 СК України аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 17.11.2025 року. Відносно розподілу судових витрат між сторонами, суд приходить до наступного висновку: У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як перевірено судом, згідно наданих стороною позивача договору про надання правничої допомоги за № 31/25 від 27.10.2025 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 27.10.2025 року, квитанції серії АЕ №000381 від 27.10.2025 року (а.с.12-15), витрати [PERSON] на правничу допомогу склали 2000 грн. 00 коп. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 2000 грн. 00 коп., згідно квитанції серії АЕ №000381 від 27.10.2025 року (а.с.12). Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 1331 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved