Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 11.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 18315-02/2024, який підписаний електронним підписом позичальника. 20.08.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20082024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Аванс кредит» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 20.08.2024 до Договору факторингу № 20082024 від 20.08.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 38 500 грн., з яких: -12 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, -26 500 грн. сума заборгованості за відсотками. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 18315-02/2024 від 11.02.2024 в розмірі 38 500 грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 18315-02/2024 від 11.02.2024 в розмірі 38 500 грн., з яких: 12 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 500 грн. сума заборгованості за відсотками та судові витрати. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10.11.2025 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначене судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 04.12.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача заперечує проти позовних вимог позивача, оскільки вважає, що позивачем не надано первинних документів, які підтверджують виконання первісним кредитором умов кредитного договору щодо перерахування коштів саме відповідачу на банківський рахунок у розмірі 12 000 грн., а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, Первісний кредитор мав надати позивачу належні та достовірні докази переказу коштів на рахунок відповідача. Також вважає, що розмір відсотків у розмірі 26 500 грн. є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. 08.12.2025 позивач надав до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначив, що позивачем в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості. Сторони у кредитному договорі узгодили розмір кредиту, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання кредитного договору на таких умовах. Шляхом підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, підписавши кредитний договір, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, а тому просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 09.12.2025 витребовано у АТ «Універсал Банк» інформацію, яка становить банківську таємницю. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві та відповіді на відзив зазначив про здійснення розгляду справи за відсутністю представника позивача на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог процесуального закону. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Судом встановлено, що 11.02.2024 між «Аванс кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 18315-02/2024 (а.с. 6-13). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W1557 і був надісланий на номер мобільного телефону [PERSON] . Згідно умов договору, відповідачу надано кредит у розмірі 12 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Строк кредитування становить 120 днів. Дата повернення кредиту 09.06.2024. Розмір процентної ставки 2,50 % в день. Відповідно до п. 1.6 договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок клієнта з використанням картки 5375-41хх-хххх-2743. Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору (п.3.1. договору). Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит зазначена у Паспорті споживчого кредиту (а.с. 11-12). Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025, вбачається, що на підставі договору на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022, укладеному між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», було успішно прийнято платежі 11.02.2024 о 17:50:04 на суму 12 000, маска карти [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 342314877, призначення платежу: зарахування 12 000 грн. на карту [NUMBER] (а.с. 15) Згідно довідки АТ «Універсал Банк» від 29.12.2025, наданої на виконання ухвали суду від 09.12.2025, повідомлено, що на ім`я [PERSON] банком емітована платіжна картка № [NUMBER] , на яку 11.02.2024 було зараховано платіж у сумі 12 000 грн., що також підтверджується рухом коштів по картці (а.с. 81-82) Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання по договору про надання фінансового кредиту № 18315-02/2024, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі обумовленій договором у розмірі 12 000 грн, що підтверджується матеріалами справи. 20.08.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20082024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Аванс кредит» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 20-21). 25.09.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 1 до договору факторингу № 20082024 (а.с. 22) Відповідно до Реєстру боржників від 20.08.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 18315-02/2024 в розмірі 38 500 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 12 000 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 26 500 грн (а.с. 25). Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників від 20.08.2024 за договором факторингу № 20082024 від 20.08.2024 ТОВ «Аванс Кредит» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв реєстр боржників (а.с. 23). Отже, вищенаведені докази підтверджують виникнення у позивача права вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 18315-02/2024 від 11.02.2024. Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 18315-02/2024 від 11.02.2024 станом на 09.06.2024 заборгованість не погашена, залишок заборгованості складає 38 500 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 12 000 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 26 500 грн. (а.с. 16-18). Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту, не довів відсутність заборгованості. Доказів того, що відповідач виконав свій обов`язок позичальника первісному кредитору, відповідачем суду також не надано. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 18315-02/2024 від 11.02.2024 за тілом кредиту у сумі 12 000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім заборгованості за тілом кредиту, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування кредитом у розмірі 26 500 грн. Суд не погоджується з розрахунком заборгованості по відсоткам, виходячи з наступного. Згідно умов договору денна процентна ставка становить 2,50% та застосовується у межах строку кредитування (п. 1.4.1) Згідно п. 1.2 договору кредит надається на строк 120 днів, дата погашення кредиту 09.06.2024. Із розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки нараховувалися в межах строку кредитування до 09.06.2024. Щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів, суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Суд звертає увагу, що вказана сума відсотків у розмірі 26 500 грн. з огляду на сам розмір кредиту у розмірі 12 000 грн є явно завищеною, не є співмірною сумі кредиту, а отже суперечить принципам розумності та добросовісності. Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру процентів за договором до суми, яка не буде перевищувати розмір отриманих позичальником коштів, а саме до 12 000 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків з відповідача підлягають задоволенню частково, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в розмірі 12 000 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 18315-02/2024 від 11.02.2024 у розмірі 24 000 грн., з яких: 12 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12 000 грн. заборгованість за відсотками. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 1). Таким чином, з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 887,58 грн.

Outcome: partial