Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

19 березня 2025 року ТОВ "ФК "Пінг-Понг" звернулось до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1366407 від 10.03.2020 р., в розмірі 23200 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 10.03.2020 р. за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН», Товариство, Кредитодавець), [PERSON] (далі - Відповідач) подала Заявку на отримання кредиту № 1366407. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. ТОВ «МІЛОАН» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 1366407 від 10.03.2020 р. (далі - Кредитний договір), який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб- сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Таким чином, Відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 1366407 від 10.03.2020 р. з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення Відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 10000 грн. 09.10.2020р. згідно умов Договору факторингу №03/10, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1366407 від 10.03.2020 р.на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС». 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ- ПОНГ» (далі - ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ чи/або Позивач) укладено Договір факторингу № 1/15 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 1366407 від 10.03.2020р. Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 23200 грн., із яких:заборгованість за тілом кредиту становить 10000 грн.;заборгованість за відсотками становить 12200 грн.;заборгованість за комісією становить 1000 грн.;заборгованість за пенею становить 0 грн. Не зважаючи на це, Позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором № 1366407 від10.03.2020 р. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2025 року, головуючим суддею по справі визначено суддю Хараджу Н.В. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.03.2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 23.04.2025 року. 17.07.2025 від позивача надійшла заява про зміну назви позивача, відповідно до якої вказано, що відповідно до Наказу № 70-к від 01.07.2025 на виконання Рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» №1778 від 01.07.2025 перейменовано з 01.07.2025 Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс». Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. 15.10.2025 від представника відповідача адвоката Фурмана Р.В. до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, яка обґрунтована тим, що відповідно до Кредитного договору №1366407 (індивідуальна частина) від 10.03.2020 [PERSON] отримав грошову позику від ТОВ «МІЛОАН» у сумі 10 000,00 грн. строком на 30 днів, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 09.04.2025. В той же час, згідно матеріалів справи ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» (станом на 2022 рік), на підставі договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 (сторона по справі набула право вимоги, як новий кредитор), звернулося до суду з позовною заявою про стягнення коштів з [PERSON] , лише 19.03.2025, тобто з пропуском строку на звернення до суду. Згідно з розрахунку заборгованості наданими позивачем ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», станом на 19.03.2025 відповідач має непогашену заборгованість за кредитним договором №1366407 від 10.03.2020 в розмірі 23 200,00 грн. 17.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Ланового Є.М. надійшло заперечення на заяву про застосування строків позовної давності у яких останній також просив витребувати у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» наступні докази: інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № [NUMBER] в період з 10.03.2020 по 17.03.2020 з відображенням часу зарахування коштів; ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № [NUMBER] , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо даної особи. Розгляд справи провести просив за відсутності представника Позивача. Ухвалою суду від 18.11.2025 року було витребувано у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» наступні докази: інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № [NUMBER] в період з 10.03.2020 по 17.03.2020 з відображенням часу зарахування коштів; ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № [NUMBER] , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронно пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо даної особи. На виконання ухвали про витребування доказів 16.12.2025 з АТ КБ «ПриватБанк» на адресу суду надійшла відповідь з випискою про рух коштів по картці № [NUMBER] , що належить [PERSON] в період з 10.03.2020 по 17.03.2020. 12 січня 20926 року від представника відповідача адвоката Фурмана Р.В. надійшли письмові пояснення, за якими просив позов залишили без задоволення з посиланням на відсутність доказів переуступки богу [PERSON] , та незаповненість окремих додатків, нарахування відсотків за кредитом поза межами строку дії договору та відсутності доказів укладення додаткової угоди про пролонгацію строку кредитування, а також необґрунтованості нарахування заборгованості за комісіями. 10 лютого 2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Ланового Є.М. надійшли письмові пояснення по справі із долученням документів, за якими просив позов задовольнити в повному обсязі. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, надали заяви щодо розгляду справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Судом встановлено, що 10.03.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] , було укладено договір про споживчий кредит № 1366407. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Згідно з п. 1.2. сума (загальний розмір) кредиту становить 10000,00 грн. у валюті: Українські гривні. Відповідно до п. 1.3. кредит надається строком на 30 днів з 10.03.2020 (строк кредитування). Згідно з п. 1.4. термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 09.04.2020. Відповідно до 1.5. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 5500.00 грн. в грошовому виразі та 669.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 15500.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Згідно з п. 1.5.1. Комісія за надання кредиту: 1000.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. Проценти за користування кредитом: 4 500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору. Відповідно до п. 2.1 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Відповідно до п.п. 6.1 Договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 2.2.2 нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору. Відповідно до п. 2.3.1.2 Кредитного договору (пунктом договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначено строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тіло кредиту). Також, встановлено, що відповідачем підписано договір про споживчий кредит № 1366407 від 10.03.2020 року, анкету-заяву на кредит 1366407 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 10.03.2020 р. позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 16388945. Вказані обставини стороною відповідача не оспорені. 09.10.2020 р. згідно умов Договору факторингу №03/10, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1366407 від 10.03.2020 р. на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до Відповідача. 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ- ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 1366407 від 10.03.2020р. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 23200 грн., із яких:заборгованість за тілом кредиту становить 10000 грн.;заборгованість за відсотками становить 12200 грн.;заборгованість за комісією становить 1000 грн.;заборгованість за пенею становить 0 грн. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Виходячи з наведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що відповідачем 10.03.2020 року було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит № 1366407 з ТОВ «Мілоан» на суму кредиту 10 000,00 грн. Грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. відповідач отримав шляхом переказу на картковий рахунок, що у свою чергу підтверджується платіжним дорученням №16388945 від 10.03.2020 року. Таким чином фінансова установа свої зобов`язання за договором про споживчий кредит виконала у повному обсязі, а відповідач, у порушення умов договору, суму заборгованості не сплачує. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Таким чином, можна зробити висновок, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, провадження № 61-13587св20. На підтвердження відступлення прав вимоги, позивач надав суду копію договору відступлення прав вимоги, витяг з додатку до договору відступлення прав вимоги, платіжні інструкціє копію договору факторингу № 3/10 від 09.10.2020 року, витяг з додатку до договору факторингу. Таким чином перехід права вимоги до позивача відбувся із дотриманням вимог законодавства, окрім того договори про відступлення прав недійсними не визнавалися та на даний час не скасовані, тож доводи сторони відповідача в цій частині судом до уваги не беруться. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентам у розмірі 12200 грн., то суд зазначає наступне. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу частини 1 статті 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1.4 договору про споживчий кредит, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 09.04.2020. Пунктом 2.3 кредитного договору встановлений порядок пролонгації строку кредитування, який, зокрема, передбачає вчинення певних дій. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач не вживав жодних заходів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором та не сплачував проценти за користування кредитом. Водночас позивач не надав доказів продовження строку кредитування, у тому числі на умовах, визначених пунктом 2.3 кредитного договору. За змістом ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, а також у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. Крім того, визначення в договорі умов автоматичної пролонгації порушує приписи Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін (ст.12 зазначеного закону). Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України. З врахуванням наведеного, виконаний позивачем розрахунок заборгованості по сплаті процентів за період з 10 березня 2020 року до 09 квітня 2020 року, в розмірі 4500грн. суд вважає обґрунтованим. У наданому позивачем розрахунку встановлено, що відповідачу нараховувалися проценти за договором кредиту після 09 квітня 2020 року та зазначено, що відбулася пролонгація кредиту. Отже, умовами договору для пролонгації кредиту необхідно: - пропозиція позикодавця; - визначити строк пролонгації, визначений розділом 6 Правил; сплата боржником комісії за пролонгацію та певної частини заборгованості за Договором. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ФК «Солвентіс» на підтвердження пролонгації кредиту доказів, які б свідчили про виконання позичальником ТОВ «Мілоан» наведених умов договору про пролонгацію суду не надавало. Правила, які відповідно до пункту 5.1. Договору є невід`ємною частиною Договору, укладеного між сторонами, що діяли на момент укладення договору, до Договору не долучені, письмові докази бухгалтерських документів, які б свідчили про сплату відповідачем комісії за пролонгацію кредиту та часткову сплату боргу на підтвердження згоди на пролонгацію кредиту матеріали справи не містять. Отже, у справі відсутні докази, що підтверджують домовленість сторін на пролонгацію кредиту, зокрема, узгодження згоди сторін на пролонгацію кредиту, її строк та виконання дій, що передбачені пунктом 2.3. Договору, при цьому вказаний факт заперечується сторогою відповідача. Щодо нікчемності умов Договору про сплату одноразової комісії. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VІІІ, у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». У пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України № 1734-VІІІ встановлено, що загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини 2 статті 8 вказаного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частина 1 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В пункті 1.5.1 кредитного договору передбачена одноразова сплата комісії за надання кредиту у розмірі 1 000 грн, яка нараховується за ставкою 10 процентів від суми кредиту. ТОВ «Мілоан» є фінансовою установою, яка надає єдину фінансову послугу надання коштів у кредит (мікрокредитування) фізичним особам на будь-які цілі, переважно у вигляді швидких онлайн-кредитів на банківську картку на умовах строковості, платності та зворотності. Встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за надання кредиту, фінансова установа не повідомила, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, оскільки надання кредиту це фінансова послуга, що надає ТОВ «Мілоан» У справі, яка переглядається, Банк не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження відповідності умов договору приписам частини 2 статті 8 вказаного Закону України № 1734-VІІІ щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг, за які ТОВ «Мілоан» встановлена комісія. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу та обмежують права позивача з огляду на права споживача, викладені у законі України № 1734-VІІІ. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України № 1734-VІІІ умови договору, які обмежують права позивача порівняно з правами встановленими цим Законом, є нікчемними. За такого, слід відмовити позивачу у стягненні з позичальника комісії за надання кредиту. Аналогічна правова позиція міститься в рішеннях судів, в тому числі апеляційної інстанції, зокрема постанові Миколаївського апеляційного суду від 19 січня 2026 року (справа № 476/196/25), тощо. Щодо строків позовної давності. У період з 12.03.2020 по 30.06.2023 (включно) на території України діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню COVID-19, у зв`язку з чим строки позовної давності, визначені, зокрема, статтями 257, 258 ЦК України, продовжувалися на весь строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону від 30.03.2020 № 540-IX). Починаючи з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, який продовжується й на момент розгляду справи. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 2120-IX від 15.03.2022) у період дії воєнного стану строки позовної давності, визначені статтями 257-259 ЦК України, також продовжувалися на весь строк його дії. Законом України № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України виключено, внаслідок чого з 04.09.2025 перебіг позовної давності поновлено. При цьому час, що минув до призупинення перебігу позовної давності (тобто з 10.04.2020 до моменту початку дії відповідних обмежувальних норм), до нового строку не зараховується, а відлік трирічного строку розпочався саме з 04.09.2025. За таких обставин на момент подання позову 19.03.2025 трирічна позовна давність за основною вимогою (ст. 257 ЦК України) та однорічна позовна давність за вимогами про стягнення пені (ч. 2 ст. 258 ЦК України) не спливли, оскільки їх перебіг був законно призупинений на період дії карантину та воєнного стану, а з 04.09.2025 розпочався новий відлік. Доводи відповідача про сплив позовної давності є помилковими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні перехідних положень ЦК України.Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення до суду, у зв`язку з чим заява про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Таким чином, позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення із [PERSON] кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. У свою чергу відповідач не спростував факту отримання кредитних коштів, факту отримання карток, а також факту неналежного виконання зобов`язань перед банком, проте враховуючи зазначені вище обставини позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення суми заборгованості за тілом кредиту 10000 грн. та заборгованості за відсотками 4500 грн, разом 14500 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Так, в позові представником було зазначено, що судові витрати ТОВ "Фінансова компанія "Пінг-Понг" складаються з суми судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: на професійну правничу допомогу, що становить 6 000 грн. 00 коп. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Клопотань від сторони відповідача щодо зменшення суми витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до положень частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вище вказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, у відповідності до положень частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно задоволеним вимогам, що складає 62,5%, отже,з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 1526 грн. 50 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3750 грн. 00 коп.

Outcome: partial