Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У грудні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Фінстраст Капітал" (далі ТОВ "ФК") звернулося до суду з позовом в електронній формі до відповідача [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за електронним кредитним договором № 5165645 від 08.12.2024 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір), укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" (далі ТОВ "Лінеура Україна") та [PERSON] , внаслідок чого утворилася загальна заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 47298,08 грн з яких 9952,83 грн сума заборгованості з тіла кредиту, 19904,00 грн нараховані проценти первісним кредитором, 12441,25 грн нараховані позивачем проценти за користування кредитом за 125 календарних днів, 5000,00 грн штрафні санкції. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Позивач вказує, що набув право грошової вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу № 31/07/2025 від 31.07.2025, укладеного між ТОВ "Лінеура Українас" та ТОВ "ФК". Ухвалою суду від 08.01.2026 визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; запропоновано відповідачеві, зокрема, подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення копій ухвали суду від 08.01.2026 і позовної заяви з додатками; повідомлено відповідачу, що позивач надіслав йому засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" цінним листом з описом вкладення за № 05055237544127 копію позовної заяви з додатками, які розглядаються судом у цій справі; витребувано докази. 05.02.2026 представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, у позові просив розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 12). 05.02.2026 відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, повідомлений про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання 23.01.2026, де не проживає, що є належним що є належним врученням відповідачеві судової повістки і повідомлення про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив або будь-яких інших документів у справі (а.с. 115, 116, 106, 112). Ураховуючи зазначені обставини суд, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 223, ст.ст. 279, 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), 05.02.2026 ухвалив здійснити заочний розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідача. 05.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Вивчивши письмову заяву позивача по суті справи, надані судові дані і докази, суд встановив таке. 08.12.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та В.В.Давиденком укладено договір про надання споживчого кредиту № 5165645 у розмірі 10000,00 грн строком на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору. У споживача наявне право ініціювати укладення додаткового договору/угоди для продовження строку кредитування та або строку виплати кредиту, встановлених Договором, на підставі поданого до Товариства звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одного разового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Рекомендовані дати внесення Клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у Графіку платежів друга колонка "Дата видачі кредиту/дата платежу". Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,00% за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредитування, вказаного в п. 1.3 Договору. Знижена процентна ставка 0,01% в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач до 27.12.2024 (включно) сплатить кошти у сумі не менше суму першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою. Денна процентна ставка за цим Договором дорівнює 0,95%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 2768,92% річних. За стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1676,11% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 46000,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 44020,00 грн. Дата надання кредиту 08.12.2024 або 09.12.2024 року. Спосіб та строк надання кредиту: шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . У випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 75% від суми невиконаного та/або неналежного виконання грошового зобов`язання на 2-й день день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі грн починаючи -з (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (а.с. 18-31). Вказаний договір та додатки до нього підписані електронним підписом відповідача [PERSON] одноразовим ідентифікатором 62188, 08.12.2024 18:34:19 (а.с. 72, 73,76). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК). У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вказаний висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Відтак суд робить висновок про належне укладення договору про надання споживчого кредиту № 5165645 від 08.12.2024 про отримання відповідачем [PERSON] кредиту у ТОВ "Лінеура Україна" у сумі 10000,00 грн. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 10561 ЦК ). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 526 ЦК). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. (ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК). ТОВ "Лінеура Україна" і ТОВ "ФК" є фінансовими установами, мають право здійснювати інші види кредитування і надання коштів на умовах фінансового кредиту (а.с. 40-42, 55-57, 59, 76). Згідно довідки від 01.08.2025 № 327-0108 ТОВ Універсальні платіжні рішення, яке є небанківським надавачем платіжних послуг, 08.12.2024 о 18:35:10 здійснено грошовий переказ 10000,00 грн на карту [NUMBER] (а.с. 73-75, 92). АТ КБ ПриватБанк довідкою від 22.01.2026 повідомив, що на ім`я [PERSON] банком емітовано карту [NUMBER] ; на карту 08.12.2024 зараховано 10000,00 грн з призначенням платежу видача кредиту (а.с. 117). Отже у справі доведено отримання відповідачем 10000,00 грн як кредиту. 31.07.2025 між ТОВ "ФК" та ТОВ "Лінеура Україна" укладено договір факторингу № 31/07/2025 відповідно до якого ТОВ "Лінеура Україна" передало ТОВ "ФК", а ТОВ "ФК" прийняло належні ТОВ "Лінеура Україна" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у акті прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 31/07/2025 від 31.07.2025, зокрема й за договором про надання споживчого кредиту № 5165645 від 08.12.2024 [PERSON] (а.с. 80-90). Заборгованість [PERSON] за кредитним договором не погашена і станом на 31.07.2025 (дату укладення договору факторингу) складається із суми заборгованості 34856,83 грн, з яких 9952,82 грн не сплачена заборгованість по тілу кредиту, 19904,00 грн нараховані проценти за період 08.12.2024 31.07.2025, 5000,00 грн штрафні санкції. Розрахунок відображає сплату відповідачем лише 47,17 грн за тілом кредиту і 1619,84 грн процентів (а.с. 38, 93-96). Згідно п. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги (ст. 1080 ЦК). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК). Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ "Лінеура Україна" до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 5165645 від 08.12.2024. За період 01.08.2025 03.12.2025, який перебуває у межах строку кредитування, позивач ТОВ "ФК" донарахував відсотки за користування кредитом за ставкою 1,0 % на день на загальну суму 12441,25 грн (а.с. 6, 97, 98). Вважає, що має право на це оскільки за договором факторингу набув право грошової вимоги, у т.ч. й таке, що виникне у майбутньому у вигляді плати за кредитом, право на одержання яких належить кредитодавцеві ТОВ "Лінеура Україна". Проценти обмежує строком надання кредиту (а.с. 8, 9). Загальну заборгованість відповідача визначає у сумі 47298,08 грн (9952,82 + 19904,00 + 5000,00 + 12441,25) (а.с. 6, 7, 12). Однак, стосовно нарахування і стягнення з відповідача 5000,00 грн неустойки, суд зазначає що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому суд відмовляє в задоволенні позову у частині стягнення 5000,00 грн неустойки оскільки первинний кредитор, і як наслідок позивач, мав її списати в силу зазначеного припису ЦК. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок, що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідач має заборгованість перед позивачем за договором і позов підлягає частковому задоволенню на суму 42298,07 грн (9952,82 + 19904,00 + 12441,25). Щодо судового збору Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК). Відтак суд покладає на відповідача 2166,32 грн витрат зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (2422,40 / 47298,08 * 42298,07) (а.с. 102, 104). Щодо витрат на правничу допомогу Позивач надав докази понесення 10000,00 витрат на професійну правничу допомогу, що надана адвокатом М.М.Столітнім, зокрема: договір про надання правничої допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, заявка № 14170 від 24.11.2025 на виконання доручення до договору, ордер від 22.12.2025, рахунок на оплату від 22.12.2025 на суму 10000,00 грн, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 22.12.2025 на суму 10000,00 грн (а.с. 13-15, 32, 36, 37, 43, 44). Рахунок і акт містять вказівку на послуги, що не надавалися у цій справі, зокрема участь у судових засіданнях 1640,00 грн. Також вдається сумнівним витрачання 1 години на складення запиту до банку щодо банківського рахунку відповідача, 2 години на складення клопотання про витребування доказів тощо. Верховний Суд у постанові від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22 зазначив, що відповідно до ст. 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас вказані положення ст. 137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8, 9 ст. 141 ЦПК інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (§ 268). Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved