Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

04.07.2025 Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника Артьомова С.О., через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2021 між позивачем та відповідачем було укладено типовий індивідуальний договір про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії № 72218441, що є публічним договором приєднання. На виконання умов договору, позивач за період з 01.11.2021 по 31.05.2024 відпустив відповідачеві у нежитлове приміщення №101, 101а та XІІІ за адресою: [ADDRESS] , яке на праві власності належить відповідачу [PERSON] , теплову енергію на загальну суму 70 964,84 грн. Відповідач зобов`язання за договором з оплати наданих позивачем послуг не виконав, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 70 964,84 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, та стягнути суму сплаченого судового збору. Відповідно до письмових пояснень представника відповідача, поданих 31.10.2025, просить відмовити у задоволенні позовних вимог Концерну «МТМ» у повному обсязі. Зазначає, що відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення 101, загальною площею 19,1 кв.м та нежитлове приміщення 101а загальною площею 136,3 кв.м, а також 3/10 частини нежитлового приміщення підвалу ХІІІ літ. А-5 площею 127,32 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач у позові, існує Типовий індивідуальний договір № 72218441 (далі Договір), укладений між Концерном «МТМ» та споживачами будинку про надання послуг з постачання теплової енергії за вищевказаною адресою, укладений шляхом приєднання до умов Договору відповідно до ст. 643 ЦК України. За умовами Договору позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] у період з 01.11.2021 31.05.2024, відповідач не оплачував надані за вказаною вище адресою послуги, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості у сумі 70 964,84 грн. Згідно умов ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідач заперечує проти твердження позивача щодо укладання з ним типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії за вищевказаною адресою та вважає, що умови існуючого Договору не можуть розповсюджуватися на відповідача, т.я. сторонами у Договорі не узгоджені усі істотні умови, зокрема не визначена опалювальна площа, зважаючи на те, що відповідачу належить лише частина приміщення, до якого на думку позивача було надано послуги. Вважає, що сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов Договору, тому вважає Договір не укладеним. Тому підстави для задоволення позовних вимог, зокрема щодо існування укладеного Типового індивідуального договору № 72218441, відсутні. Також, вважає не доведеними факти надання послуг з постачання теплової енергії. Зазначає, що згідно матеріалів справи, нежитлове приміщення підвалу ХІІІ літ. А-5 має загальну площу 424,4 кв.м., у свою чергу приміщення, яке належить [PERSON] має площу 127,32 м.кв (3/10 від загальної площі). Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року по справі № 335/2402/16-ц, де позовні вимоги стосувалися також стягнення заборгованості за попередні періоди за надані послуги з теплопостачання стосовно нежитлового приміщення по [ADDRESS] , яке належить на праві власності відповідачу по даній справі, встановлено судом, що 21 лютого 2012 року працівниками Концерну «МТМ» було складено акт за результатом обстеження системи теплопостачання приміщення № 101 по [ADDRESS] (магазин «Дитяче взуття»), відповідно до якого будинкові стояки зашиті гіпсокартоном, проектна документація на реконструкцію не надана, трубопроводи також демонтовані з наявним розривом, а ввідний вентиль опломбований. Однак судом у рішенні по справі № 335/2402/16-ц не встановлено, що демонтаж здійснив нинішній власник, а не попередній, як стверджував відповідач, оскільки демонтаж виявився в обсязі проведеної реконструкції приміщення в цілому. Опломбовані прилади свідчать про участь працівників МТМ у демонтажі. Вище наведене свідчить про те, що проект реконструкції існував та був погоджений з МТМ, але був не наданий попереднім власником нинішньому при продажі. Позивач фактично не мав можливості доставити теплову енергію до приміщення, яке належить відповідачу, тому що, як встановлено рішенням суду у справі № 336/2402/16-ц, у приміщенні демонтовані опалювальні пристрої, будинкові стояки зашиті гіпсокартоном. Таким чином, зважаючи на те, що у приміщенні демонтовані опалювальні пристрої, будинкові стояки зашиті гіпсокартоном, позивачем взагалі не доведений факт отримання відповідачем теплової енергії. Позивачем у позовній заяві не зазначені усі існуючі обставини, встановлені попереднім рішенням суду у справі № 336/2402/16-ц. Щодо не застосування позивачем відповідного розділу Методики, зазначено наступне. Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, в приміщеннях будинку встановлено розподільчий прилад обліку. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. До повноважень Кабінету Міністрів України у сфері теплопостачання належить розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на виконання повноважень, визначених ст. 11 Закону України «Про теплопостачання», затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення (надалі Методика). Відповідач не погоджується з пред`явленими розрахунками позивача та взагалі сумою заборгованості, яка заявлена до стягнення на користь Концерну «МТМ». У позовній заяві зазначена лише сума нарахувань, в яких зазначена лише кількість теплової енергії та тариф. Позивач безпідставно відніс неопалювальне нежитлове приміщення відповідача до категорії «опалюваних приміщень» і відповідачу необґрунтовано виставлявся завищений обсяг теплової енергії, який не відповідав фактичному. По проблемним питанням, що виникли з моменту застосування Методики, була створена робоча група по напрацюванню пропозицій до Методики щодо нарахування за теплову енергію для нежитлових приміщень згідно Розпорядження Запорізького міського голови № 27 від 03.02.2023р. Одним із результатів роботи такої робочої групи стало затвердження «Порядку визначення належності підвальних приміщень багатоквартирних будинків до приміщень з транзитними мережами опалення» згідно Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 513 від 14.09.2023 р. В п.3 Порядку визначено лише 2 терміни: окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії; опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується норматив на температура повітря. В приміщенні, частина якого належить відповідачу знаходяться лише внутрішньобудинкові мережі теплопостачання, воно відноситься до неопалюваного, а отже позивачем застосовувалась не вірна формула для визначення кількості теплових втрат та, як наслідок, заборгованість за спірний період була завищена безпідставно. Для визначення суми заборгованості у спірний період позивачем була застосована не вірна формула Методики № 315. Враховуючи вищезазначені обставини про те, що рішенням апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року по справі № 335/2402/16-ц, де позовні вимоги стосувалися також стягнення заборгованості за попередні періоди за надані послуги з теплопостачання стосовно нежитлового приміщення [ADDRESS] , яке належить на праві власності відповідачу по даній справі, встановлено судом, що 21 лютого 2012 року працівниками Концерну «МТМ» було складено акт за результатом обстеженням системи теплопостачання приміщення № 101 по [ADDRESS] (магазин «Дитяче взуття»), відповідно до якого в цьому приміщенні будинкові стояки зашиті гіпсокартоном, проектна документація на реконструкцію не надана, трубопроводи також демонтовані з наявним розривом, а ввідний вентиль опломбований, сума позовних вимог підлягає (корегуванню) з боку позивача у бік зменшення. Такж зазначено, що згідно матеріалів справи, нежитлове приміщення підвалу ХІІІ літ. А-5 загальною площею 424,4 кв.м. до якого мало бути доставлено теплопостачання, включає частину приміщення, яке належить [PERSON] , що має площу 127,32 м.кв. Позивач вводить в оману суд, надавши необґрунтований розрахунок суми позовних вимог, без визначення реальної площі, яка належить відповідачу. Нежитлове приміщення підвалу ХІІІ літ. А-5 загальною площею 424,4 кв.м. за адресою [ADDRESS] потребує проведення обстеження з метою встановлення наявності або відсутності опалювальних пристроїв та будинкових стояків, що дозволить встановити (підтвердити) фактичне отримання відповідачем послуг з теплопостачання, а також встановити згідно з яким розділом Методики мало бути проведено нарахування за надані послуги з теплопостачання. Звертає увагу суду, що пред`явлений позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим та незрозумілим. Це свідчить про те, що позовні вимоги не доведені та необґрунтовані в цілому. Відповідно до додаткових пояснень представника відповідача, які подані 10.11.2025, зазначено наступне. Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії №72218441 за адресою [ADDRESS] (приміщення 101) між позивачем та відповідачем з 01 листопада 2021 року є укладеним через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту його опублікування (02.10.2021 року). Відповідно до визначення наведеного в Методиці опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення. Частиною 1 статті 7 Закону визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019 року. Враховуючи знаходження в багатоквартирному будинку та відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення вказані приміщення є опалювальними. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Житловий будинок [ADDRESS] , оснащений приладами комерційного обліку теплової енергії. Зазначає, що елементи внутрішньобудинкової системи опалення, будучи призначеними для обслуговування не тільки одного приміщення (квартири) в багатоквартирному будинку, належать до спільної сумісної власності усіх мешканців багатоквартирного будинку (ч.2 ст.382 ЦК України). Власник окремої квартири не є власником системи опалення будинку і прилади опалення в його квартирі є неподільною частиною системи опалення всього будинку. До того ж зміна системи опалення в хоча б в одній із квартир спричиняє зміни в роботі системи опалення всього будинку. Тому не тільки відключення, але навіть зміна системи опалення в кожній із квартир спричиняє погіршення теплопостачання всіх інших квартир у будинку. При цьому незрозуміло за допомогою чого будуть забезпечуватися температурні умови в такій квартирі, в той час як температурний режим усього будинку в такому випадку буде забезпечений за рахунок підвищення теплоспоживання сусідніми приміщеннями, що приведе до збільшення витрат їхніх власників. Перелік комунальних послуг, що надаються громадянам, проживаючим в багатоквартирному будинку, визначається ступенем і рівнем благоустрою будинку, а не волевиявленням самих громадян. У випадку, коли багатоквартирний будинок обладнаний системою централізованого опалення, об`єктом теплопостачання є саме багатоквартирний будинок, а не окремі в ньому приміщення. Опалення будинку, а отже надання відповідної комунальної послуги проживаючим в ньому громадянам, є обов`язковою умовою утримання такого будинку. Таким чином, самовільне відключення від централізованого опалення не означає звільнення громадян від обов`язку оплачувати відповідну комунальну послугу у встановленому чинним законодавством порядку. Щодо рахунків, інформації по нарахуванням й розрахунку заборгованості, зазначено наступне. В силу виконання Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 р., № 830 Позивачем формуються рахунки на оплату спожитої послуги та надаються споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. Згідно ч. 1,2 статті 8 Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця. Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Рахунки надаються споживачу на безоплатній основі. В рахунках на оплату спожитої послуги та на сайті Концерну «МТМ», у відповідності до вимог законодавства, міститься інформація щодо встановленого приладу комерційного обліку (за яким відбуваються нарахування на будинок/будівлю), опалювальної площі будинку/будівлі. Позивач надає розрахунок основного боргу, розрахунок Гкал на будинок й приміщення, нарахування на приміщення. В своїй сукупності наведені дані дозволяють встановити кількість спожитої теплової енергії приміщенням. Отже, позивач надав вичерпну інформацію з приводу кількості наданих послуг, їх нарахування та наявної заборгованості. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень, які є невід`ємною частиною житлового будинку. За рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції теплова енергія, що подається в житловий будинок через приєднану мережу розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях. При цьому, відсутність окремих елементів системи опалення не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення. Відповідно до визначення наведеного в Правилах №830 опалювана площа (об`єм) приміщення - загальна площа (об`єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас. Відповідно до визначення наведеного в Методиці № 315 опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Приміщення відповідача приєднане до внутрішньобудинкової системи житлового будинку, з цього виходить, що порядок обліку та оплати послуг визначається Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житловокомунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» (Далі Методика № 315): розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково. Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Даних стосовно наявності в приміщення Відповідача розподільчого приладу обліку у Позивача відсутні. Згідно Методики №315 загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку. Обсяг спожитої теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у будівлі/будинку складається з обсягів: обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, визначений за показаннями вузлів розподільного обліку або приладів-розподілювачів теплової енергії; обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, донарахований до мінімальної частки середнього питомого споживання згідно з розділом VI Методики №315; обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку теплової енергії. Посилання відповідача на «Порядок визначення належності підвальних приміщень багатоквартирних будинків до приміщень з транзитними мережами опалення» (надалі Порядок) , як наслідок, визнання самим відповідачем свого ж приміщення неопалюваним, посилаючись на цей Порядок є безпідставним з наступних підстав. Відповідно до п.4 Розділу 1 Порядку, належність підвального приміщення споживача до приміщень з транзитними мережами опалення встановлюється рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради на підставі акту робочої комісії для розгляду питань щодо визначення належності підвальних приміщень багатоквартирних будинків до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя. (далі Робоча комісія). Відповідно до п.8 Розділу 1 Порядку, результатом роботи Робочої комісії є акт обстеження підвального приміщення споживача, який підлягає затвердженню рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради. Копія рішення надається заявникові та виконавцю послуги з постачання теплової енергії. Слід зазначити, що Позивачу не надавалась копія вищезазначеного рішення, оскільки його не існує, і Робоча комісія не обстежувала приміщення Відповідача. Таким чином, приміщення Відповідача є опалюваним приміщенням, згідно Методики 315, а посилання Відповідача на Порядок є безпідставним. Враховуючи вищезазначене, аргументи відповідача, викладені у додаткових поясненнях, не відповідають дійсним обставинам справи, нормативно не обґрунтовані та не мають під собою правових підстав, тому, враховуючи наведені в позові та письмових поясненнях обставини справи, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 10.07.2025 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні. 01.10.2025 до суду, через систему «Електронний суд», від представника відповідача адвоката Нємна Т.І. надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 31.10.2025 до суду, через систему «Електронний суд», від представника відповідача адвоката Нємна Т.І. надійшли додаткові пояснення у справі. 10.11.2025 до суду, через систему «Електронний суд», від представника позивача Артьомова С.О. надійшли додаткові пояснення у справі. Ухвалою суду від 21.01.2026 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження у цій справі відмовлено. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, на підставах зазначених у позовній заяві, та додаткових поясненнях, наданих у ході судового розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні, на підставах зазначених у додаткових поясненнях, поданих у ході розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встанови наступні обставини. Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту). Відповідачеві [PERSON] на праві власності належить: нежитлове приміщення 101, загальною площею 19,1 кв.м; нежитлове приміщення 101а, загальною площею 136,3 кв.м; 3/10 частини нежитлового приміщення підвалу ХІІІ літ. А-5 площею 127,32 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Житловий будинок [ADDRESS] , в якому розташоване вказані нежитлові приміщення, оснащений приладами комерційного обліку теплової енергії. Вказані обставини сторонами не заперечуються. Відповідно до типового індивідуального договору №72218441 від 01.11.2021 між сторонами укладено договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] (вищевказані нежитлові приміщення). Правовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. У ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV визначено: - теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; - система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання; - споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про теплопостачання» відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. З 01.05.2019 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон), згідно з ч. 1 ст. 6 якого учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 даного Закону). Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 2 Закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 1 Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до змісту положень ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3)виконавці комунальних послуг. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону). Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону). Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно з ч. ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією; споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір. За приписами ч. 1 та 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Згідно із частиною 7 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону. Доказів обрання співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою стаття 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» сторонами суду не надано. Постановами Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 та № 1023 від 08.09.2021 внесено зміни до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових форм договорів, відповідно до яких згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності зазначених постанов. Так, 02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу самоврядування Запорізької міської ради та на власному офіційному веб-сайті індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин. Отже, системний аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії є укладеними між сторонами з 01.11.2021 через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Оскільки, всупереч приписам Закону, співвласники багатоквартирного будинку по [ADDRESS] в місячний термін не визначились з моделлю організації договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання, (02.10.2021), - типовий індивідуальний договір № 72218441 є укладеним з 01.11.2021. Пунктом 5 індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії (далі договір) передбачено, що виконавець (позивач) зобов`язується надавати споживачу (відповідач) послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії. спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Відповідно до п. 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Згідно з п. 32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно з п. 36 договору під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). Відповідно до п. 38 договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору. Пунктом 41 договору передбачено обов`язки споживача, зокрема оплачувати за надану послугу необхідно за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором та у разі несвоєчасного здійснення платежу за послугу сплачувати пеню в розмірі, встановленому цим договором, а саме, у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (п. 45 договору). Факт постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024 років, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон у м. Запоріжжі. За період з 01.11.2021 по 31.05.2024 позивачем надані відповідачеві послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 70 964,84 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості за договором № 72218441, нарахуваннями за надані послуги за цим договором, які містять інформацію щодо кількості та вартості наданих послуг, показань вузлів комерційного обліку, детальним розрахунком за надані послуги по вказаному приміщенню, за вказаний період, тарифами які діяли у вказаний період, актами обстеження теплового вузла та зняття показів приладу обліку теплової енергії. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (абз. 9 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»). Відповідно до визначення наведеного в Методиці №315 опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення. Частиною 1 статті 7 Закону визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019. Як встановлено, вказані нежитлові приміщення відповідача знаходяться в багатоквартирному будинку та документи на підтвердження відключення від мережі опалення (докази) суду не надано, а відтак, вказані приміщення відповідача є опалювальними. У своїх запереченнях представник відповідача адвоката Нємна Т.І. зазначає, що рішенням апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року по справі № 335/2402/16-ц, де позовні вимоги стосувалися також стягнення заборгованості за попередні періоди за надані послуги з теплопостачання стосовно нежитлового приміщення по [ADDRESS] , яке належить на праві власності відповідачу по даній справі, встановлено судом, що 21 лютого 2012 року працівниками Концерну «МТМ» було складено акт за результатом обстеження системи теплопостачання приміщення № 101 по [ADDRESS] (магазин «Дитяче взуття»), відповідно до якого будинкові стояки зашиті гіпсокартоном, проектна документація на реконструкцію не надана, трубопроводи також демонтовані з наявним розривом, а ввідний вентиль опломбований. Вважає, що зважаючи на те, що у приміщенні демонтовані опалювальні пристрої, будинкові стояки зашиті гіпсокартоном, позивачем взагалі не доведений факт отримання відповідачем теплової енергії, та позивачем не зазначені усі існуючі обставини, встановлені попереднім рішенням суду у справі № 335/2402/16-ц. Вказані доводи сторони відповідача, суд оцінює критично та вважає, що такі обставини не доводять факту неотримання теплової енергії у приміщення відповідача, оскільки передбачений відповідний порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання)та постачання гарячої води. Водночас, суд констатує, що рішенням апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року по справі № 335/2402/16-ц (ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/65352589), на яке посилається відповідач, навпаки встановлено, що «…Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення нежитлового приміщення від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Оскільки відповідач відключилася від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченим законодавством, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню…… Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання…». Таким чином, доводи представника відповідача з цього приводу є безпідставними, та не свідчать про факт відсутності постачання теплової енергії до приміщень відповідача. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Житловий будинок [ADDRESS] , оснащений приладами комерційного обліку теплової енергії. Елементи внутрішньобудинкової системи опалення, будучи призначеними для обслуговування не тільки одного приміщення (квартири) в багатоквартирному будинку, належать до спільної сумісної власності усіх мешканців багатоквартирного будинку (ч.2 ст.382 ЦК України). Власник окремої квартири не є власником системи опалення будинку і прилади опалення в його квартирі є неподільною частиною системи опалення всього будинку. До того ж зміна системи опалення в хоча б в одній із квартир спричиняє зміни в роботі системи опалення всього будинку. Тому не тільки відключення, але навіть зміна системи опалення в кожній із квартир спричиняє погіршення теплопостачання всіх інших квартир у будинку. Перелік комунальних послуг, що надаються громадянам, проживаючим в багатоквартирному будинку, визначається ступенем і рівнем благоустрою будинку, а не волевиявленням самих громадян. У випадку, коли багатоквартирний будинок обладнаний системою централізованого опалення, об`єктом теплопостачання є саме багатоквартирний будинок, а не окремі в ньому приміщення. Опалення будинку, а отже надання відповідної комунальної послуги проживаючим в ньому громадянам, є обов`язковою умовою утримання такого будинку. Таким чином, самовільне відключення від централізованого опалення не означає звільнення громадян від обов`язку оплачувати відповідну комунальну послугу у встановленому чинним законодавством порядку. В силу виконання Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 року № 830, позивачем формуються рахунки на оплату спожитої послуги та надаються споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. Згідно ч. 1,2 статті 8 Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця. Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Рахунки надаються споживачу на безоплатній основі. В рахунках на оплату спожитої послуги та на сайті Концерну «МТМ», у відповідності до вимог законодавства, міститься інформація щодо встановленого приладу комерційного обліку (за яким відбуваються нарахування на будинок/будівлю), опалювальної площі будинку/будівлі. Позивач надає розрахунок основного боргу, розрахунок Гкал на будинок й приміщення, нарахування на приміщення. В своїй сукупності наведені дані дозволяють встановити кількість спожитої теплової енергії приміщенням. Отже, наданий суду представником позивача розрахунок нарахувань плати за надану послугу з постачання теплової енергії, суд вважає належним доказом та приймає його до уваги при ухваленні рішення. При цьому, суд враховує, що стороною відповідача не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Теплопостачання це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень, які є невід`ємною частиною житлового будинку. За рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції теплова енергія, що подається в житловий будинок через приєднану мережу розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях. При цьому, відсутність окремих елементів системи опалення не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення. Відповідно до визначення наведеного в Правилах №830 опалювана площа (об`єм) приміщення - загальна площа (об`єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас. Відповідно до визначення наведеного в Методиці № 315 опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Приміщення відповідача приєднане до внутрішньобудинкової системи житлового будинку, з цього виходить, що порядок обліку та оплати послуг визначається Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житловокомунального господарства України від 22.11.2018 року № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг»: розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково. Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Судом не встановлено даних стосовно наявності в приміщення відповідача розподільчого приладу обліку. Згідно Методики №315 загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку. Обсяг спожитої теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у будівлі/будинку складається з обсягів: обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, визначений за показаннями вузлів розподільного обліку або приладів-розподілювачів теплової енергії; обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, донарахований до мінімальної частки середнього питомого споживання згідно з розділом VI Методики №315; обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку теплової енергії. Посилання відповідача на «Порядок визначення належності підвальних приміщень багатоквартирних будинків до приміщень з транзитними мережами опалення» є безпідставним з огляду на наступне. Відповідно до п.4 Розділу 1 Порядку, належність підвального приміщення споживача до приміщень з транзитними мережами опалення встановлюється рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради на підставі акту робочої комісії для розгляду питань щодо визначення належності підвальних приміщень багатоквартирних будинків до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя. (далі Робоча комісія). Відповідно до п.8 Розділу 1 Порядку, результатом роботи Робочої комісії є акт обстеження підвального приміщення споживача, який підлягає затвердженню рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради. Копія рішення надається заявникові та виконавцю послуги з постачання теплової енергії. Судом не встановлено наявність такого рішення, та не встановлено, що Робоча комісія обстежувала приміщення відповідача, оскільки таких доказів суду не надано. Таким чином, приміщення відповідача є опалюваним приміщенням. Отже, твердження представника відповідача, викладені у поясненнях (запереченнях), не відповідають дійсним обставинам справи, є не обґрунтованими та спростовуються вищевикладеним. Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем, крім того, [PERSON] від наданих позивачем послуг не відмовлялася у встановленому законом порядку. Відтак, факт споживання послуги з теплової енергії нежитловими приміщеннями відповідача, у спірному періоді є підтвердженим. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.05.2024 у розмірі 70 964,84 грн. не погашена, а розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. У справі "РуїзТоріха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі суд дійшов висновку, що було надано вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Outcome: approved