Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги представник позивачки мотивує тим, що 05 лютого 2021 року Любарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання між позивачем та відповідачем періодично виникали суперечки та непорозуміння внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання малолітньої доньки. Сторони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємоповаги і підтримки, що є вкрай важливим і необхідним для належного подружнього життя. Причинами розпаду сім`ї є те, що відповідач своєю поведінкою призводить до періодичних суперечок та сварок з різних побутових та інших питань. На даний час сторони проживають окремо. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено з грудня 2023 року, у зв`язку з чим [PERSON] прийнято рішення про розірвання шлюбу із [PERSON] в судовому порядку, враховуючи наявність спільної малолітньої дитини. Позивач вважає, що шлюб з відповідачем є лише формальним, оскільки фактичні сімейні відносини припинено з грудня 2023 року, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, кожен з них має окремий бюджет. Враховуючи поведінку відповідача, його неналежне ставлення до виховання спільної дитини, наявність суперечок, позивачка жодним чином не погоджується на примирення з відповідачем, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам малолітньої доньки. Позивачка переконана, що причини, які спонукали її прийняти однозначне і безповоротне рішення про розірвання шлюбу, незважаючи на наявність спільної доньки з відповідачем є вагомими та обґрунтованими. На підставі викладеного, представник позивачки просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати, які склали 1211,20 грн по сплаті судового збору. Ухвалою суду 24 грудня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця його проживання. Згідно відмітки АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 05 лютого 2021 року Любарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №9. [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №95. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка в позовні заяві просить розірвати шлюб з відповідачем, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені її особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved