Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

27 листопада 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 131/2011-Р від 20 вересня 2011 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту 100 000,00 грн (п. 1.1 Кредитного договору), процентна ставка за користування кредитом 15,0 % річних (п. 1.4.1 Кредитного договору), процентна ставка за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) 20,0 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору), строк повернення кредитних коштів до 19 вересня 2016 року (п. 1.3.1 Кредитного договору). Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши Відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою за рахунками Відповідача [PERSON] . Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк. В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки №131/2011-Р/П від 20 вересня 2011 року, за умовами пункту 1.1. якого Відповідач зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору. Враховуючи невиконання Відповідачем [PERSON] договірних зобов`язань, передбачених Кредитним договором, Банк в травні 2019 року звернувся до Біловодського районного суду Луганської області про стягнення заборгованості за Кредитним договором в солідарному порядку з Позичальника та Поручителя. Сума заборгованості була розрахована станом на 12 липня 2018 року та становила 48 955,23 грн, з яких: 43 286,54 грн заборгованості за кредитом та 5 668,69 грн заборгованості за процентами. Згідно ухвали Біловодського районного суду Луганської області від 30 травня 2019 року у цивільній справі №408/7177/18-ц зазначений позов прийнято до провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) на 13 серпня 2019 року, однак рішення по справі не було ухвалене, територіальна підсудність справ передана Шахтарському міському суду Дніпропетровської області. На запит банку щодо стану розгляду справи за позовом до [PERSON] , [PERSON] Шахтарський міський суд Дніпропетровської області листом від 02.08.2024 №9384/24-Вих повідомив, що справа №408/7177/18-ц за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості не розглянута. Станом на поточний момент заборгованість за кредитним договором в сумі 48 955,23 грн не погашена, що підтверджується випискою за рахунками Відповідача. Відповідно до правової позиції, що викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (№14-10цс18) вбачається, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавеця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відповідно до зазначених норм позивачем за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року нараховано 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків на загальну суму 6 818,67 грн, а також інфляційні втрати на загальну сум 8 291,69 грн Таким чином, загальний розмір заборгованості за цим позовом станом на 30 жовтня 2025 року становить 64 065,59 грн, з яких: кредит прострочений 43 286,54 грн, проценти прострочені 5 668,69 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту 6 258,17 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів 560,50 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту 6 102,76 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів 2 188,93 грн. Також, з метою роз`яснення питань щодо періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат, позивач вважає за необхідне звернути увагу на норми чинного законодавства щодо позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 (набрав чинності з 02.04.2020) Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 карантин установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України. В подальшому, карантин неодноразово продовжувався на всій території України та діяв по 30 червня 2023 року. Також, Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18, 19 наступного змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19.У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.». Законом України від 14.05.2025 №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набув чинності з 04.09.2025 року, відновлено обчислення строків позовної давності. На даний час відповідачі ухиляються від виконання забов`язань, що є порушенням законних прав позивача. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму грошових коштів в розмірі 64 065,59 гривень та судовий збір по справі. Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи; відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку шляхом оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. У відповідності до приписів ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 131/2011-Р від 20 вересня 2011 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту 100 000,00 грн (п. 1.1 Кредитного договору), процентна ставка за користування кредитом 15,0 % річних (п. 1.4.1 Кредитного договору), процентна ставка за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) 20,0 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору), строк повернення кредитних коштів до 19 вересня 2016 року (п. 1.3.1 Кредитного договору). Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши Відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою за рахунками Відповідача [PERSON] . Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк. В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки №131/2011-Р/П від 20 вересня 2011 року, за умовами пункту 1.1. якого Відповідач зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору. Враховуючи невиконання Відповідачем [PERSON] договірних зобов`язань, передбачених Кредитним договором, Банк в травні 2019 року звернувся до Біловодського районного суду Луганської області про стягнення заборгованості за Кредитним договором в солідарному порядку з Позичальника та Поручителя. Сума заборгованості була розрахована станом на 12 липня 2018 року та становила 48 955,23 грн, з яких: 43 286,54 грн заборгованості за кредитом та 5 668,69 грн заборгованості за процентами. Згідно ухвали Біловодського районного суду Луганської області від 30 травня 2019 року у цивільній справі №408/7177/18-ц зазначений позов прийнято до провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) на 13 серпня 2019 року, однак рішення по справі не було ухвалене, територіальна підсудність справ передана Шахтарському міському суду Дніпропетровської області. На запит банку щодо стану розгляду справи за позовом до [PERSON] , [PERSON] Шахтарський міський суд Дніпропетровської області листом від 02.08.2024 №9384/24-Вих повідомив, що справа №408/7177/18-ц за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості не розглянута. Станом на поточний момент заборгованість за кредитним договором в сумі 48 955,23 грн не погашена, що підтверджується випискою за рахунками Відповідача. Відповідно до правової позиції, що викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (№14-10цс18) вбачається, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавеця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відповідно до зазначених норм позивачем за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року нараховано 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків на загальну суму 6 818,67 грн, а також інфляційні втрати на загальну сум 8 291,69 грн Таким чином, загальний розмір заборгованості за цим позовом станом на 30 жовтня 2025 року становить 64 065,59 грн, з яких: кредит прострочений 43 286,54 грн, проценти прострочені 5 668,69 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту 6 258,17 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів 560,50 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту 6 102,76 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів 2 188,93 грн. Щодо строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 (набрав чинності з 02.04.2020) Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 карантин установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України. В подальшому, карантин неодноразово продовжувався на всій території України та діяв по 30 червня 2023 року. Також, Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18, 19 наступного змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19.У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.». Законом України від 14.05.2025 №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набув чинності з 04.09.2025 року, відновлено обчислення строків позовної давності. На даний час відповідачі ухиляються від виконання забов`язань, що є порушенням законних прав позивача. Враховуючи невиконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором, договором поруки, позивач з метою захисту своїх порушених прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом. Як зазначалося вище, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає, що матеріалами справи доведено укладення 20 вересня 2011 року між ПАТ АБ УКРГАЗБАНК" та відповідачами кредитного договору №131/2011-Р, договору поруки №131/2011-Р/П. Однак, відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем склалася заборгованість. Враховуючи, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, договором поруки належним чином не виконують, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Оскільки позовні вимоги задоволено, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved