Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 липня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" і [PERSON] було укладено договір позики № 75658955, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн, строком кредитування 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. 15 липня 2021 року між позикодавцем і позичальником, за ініціативою останнього укладено додаткову угоду №75658955 до договору позики, за умовами якої позичальник збільшує суму позики на 2000 грн; таким чином загальний розмір позики становить 5000 гривень. Позикодавець на виконання умов договору позики № 75658955 від 10 липня 2021 року та додаткової угоди до договору позики виконав свої зобов`язання, передавши відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 5000 грн за посередництвом платіжної установи (ТОВ "ФК "Фінекспрес", яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів - картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Внаслідок неналежного виконання умов договору утворилася заборгованість, яка складає 16741 грн, з яких 5000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 11741 грн заборгованість за відсотками. 21 грудня 2021 року ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія управління активами" уклали договір факторингу № 2112, за умовами якого ТОВ "Фінансова компанія управління активами" набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики № 75658955 від 10 липня 2021 року. 31 березня 2023 року ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та ТОВ "Фінпром Маркет" уклали договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого ТОВ "Фінпром Маркет" набуло права грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики № 75658955 від 10 липня 2021 року. Відповідно до реєстру прав вимог від 31 березня 2023 до договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року, ТОВ "Фінпром Маркет" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16741 грн, з яких 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11741 грн сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, просив стягнути з нього заборгованість за договором позики № 75658955 у розмірі 16741 грн, відшкодувати сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 гривень. За ухвалою суді від 27 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; у встановлені судом строки відповідач відзив на позов суду не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 10 липня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" і [PERSON] укладено договір позики № 75658955, який було підписано електронним підписом позичальника, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3000 грн, строком кредитування 30 днів, до 09 серпня 2021 року, зі сплатою процентної ставки в розмірі 1,99% за день (а.с. 8, 9, 10-21, 21). 15 липня 2021 року між позикодавцем і позичальником, за ініціативою відповідача, укладено додаткову угоду № 75658955 до договору позики від 10 липня 2021 року, за умовами якої позичальник збільшує суму позики на 2000 грн; таким чином загальний розмір позики становить 5000 гривень (а.с 9, 22). Позикодавець виконав умови договору позики № 75658955 від 10 липня 2021 року та додаткової угоди до договору позики, передавши відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 5000 грн за посередництвом платіжної установи ТОВ "ФК "Фінекспрес" (а.с.23, 23, 24, 24) 21 грудня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" і ТОВ "Фінансова компанія управління активами" було укладено договір факторингу № 2112, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 75658955 від 10 липня 2021 року. Відповідно до реєстру прав вимог № 4 від 21 грудня 2021 року, ТОВ "Фінансова компанія управління активами" набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики № 75658955 від 10 липня 2021 року в сумі 16741 грн, з яких 5000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 11741 грн сума заборгованості за процентами (а.с. 25 - 35). 31 березня 2023 року між ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та ТОВ "Фінпром Маркет" було укладено договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого ТОВ "Фінпром Маркет" набуло права грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 75658955 від 10 липня 2021 року. Відповідно до реєстру прав вимог від 31 березня 2023 року до вказаного договору факторингу, ТОВ "Фінпром Маркет" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16741 грн, з яких 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11741 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 36-45). Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за договором позики № 75658955 станом на 03 серпня 2025 року становить 16741 грн, яка складається із 5000 грн сума заборгованості за тілом позики, 11741 грн сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами (а.с. 55-57). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконав, в передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики в розмірі 5000 грн і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає таке. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою і відповідачем договору позики від 10 липня 2021 року дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а відповідач зобов`язувався повернути надану позику в повному обсязі у визначений договором строк до 09 серпня 2021 року (а.с. 8, 9). Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 09 серпня 2021 року. Досліджений судом розрахунок заборгованості, свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування позикою включає періоди, які виходить за межі строку кредитування (30 днів, до 09 серпня 2021 року). За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за договором позики №75658955 від 10 липня 2021 року у розмірі, визначеному договором, що становить 2985 гривень (5000 грн х 1,99% х 30 днів). Таким чином, оскільки відповідач умови вказаного договору належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінпром Маркет" заборгованість за договором позики № 75658955 від 10 липня 2021 року у розмірі 7985 грн, з яких 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2985 грн сума заборгованості за відсотками. В іншій частині позов необхідно залишити без задоволення. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року, акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги та витягу з акту № 14-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 19 травня 2025 року, а також платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 5799334713.1 від 19 травня 2025 року, згідно з якими витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, складають 3500 грн. (а.с. 46-52), і ці витрат суд вважає за необхідне стягнути з відповідача. Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" підлягає частковому задоволенню, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1155 грн 42 коп., виходячи з розрахунку: 7985 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2 422 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) / 16741 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial