Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з жовтня 2023 року по серпень 2024 року вона проживала однією сім"єю без державної реєстрації шлюбу з відповідачем. Від спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком дитини, однак відмовився подати в органи державної реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, тому відповідно запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України, за вказівкою матері. Відповідач надавав матеріальну допомогу3 на утримання дитини, але не регулярно. на даний час відповідач проходить військову службу у Збройних силах України, отримує стабільне грошове забезпечення та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, де просить визнати батьківство відповідача, а також стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів. Відповідачем у визначений судом строк відзив на позов не надано. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі Представник відповідача - адвокат Коробочкіна Л.Л. в судовому засіданні вказала про те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги про встановлення батьківства визнає повністю. Крім того, позовні вимоги про стягнення аліментів відповідач також визнає, однак просить врахувати, що він є військовослужбовцем, більшу частину служби знаходиться на виконанні бойових завдань, через що отримує додаткову грошову винагороду, при цьому часто доводиться докладати власних зусиль та коштів на оновлення, ремонт техніки, авто, закупівлю спорядження військового призначення, все це вартує значних грошових коштів. Крім того, відповідач має батьків пенсійного віку, які також потребують фінансової допомоги через похилий вік. Відповідач не відмовляється від виконання батьківських обов"язків, окрім грошових коштів на утримання дитини, він також надає додаткову матеріальну допомогу позивачці та відповідач має намір надалі приймати активну участь в житті дитини. Однак з урахуванням заробітної плати відповідача, вважає присудження аліментів у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача значно перевищує потреби дитини, і є неспіврозмірним з реальними коштами, що лишаються в розпорядженні відповідача після всіх витрат, пов"язаних з перебуванням на лінії бойового зіткнення. У зв"язку з чим, просить встановити аліменти у розмірі 1/8 частини від доходу відповідача. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13 березня 2025 року, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 100 складено 13 березня 2025 року Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в графі "батько" вказано " [PERSON] ", "мати" - " [PERSON] " (а.с. 7). За інформацією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00054095956 сформованого 10 жовтня 2025 року вбачається, що відомості про батька дитини [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 СК України, за вказівкою матері (а.с.6). Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. З довідки Горохівської сільської військової адміністрації Р. Завадського від 22 жовтня 2025 року вбачається, що позивачка проживала однією сім"єю із [PERSON] з жовтня 2023 року по серпень 2024 року за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов"язки подружжя, тобто проживали однією сім"єю, як чоловік та жінка (а.с. 8). Згідно платіжних інструкцій про переказ коштів, також вбачається здійснення в період з лютого 2025 року по листопад 2025 року систематичних операцій по перерахуванню відповідачем коштів на картковий рахунок позивачки, в тому числі призначення платежу аліменти (а.с. 14-15, 59-69). Також судом досліджено спільні фотокартки відповідача з дитиною (а.с.16-18). Щодо позовних вимог про визнання батьківства. Ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Вжите у зазначеній статті конвенції поняття "сімейне життя" має автономне значення і, виходячи із прецедентної практики ЄСПЛ, включає фактичні сімейні відносини, зокрема і ті, що виникли, або можуть виникнути між дітьми і їх біологічним батьком, а також ті, що виникають між партнерами, що підтримують фактичні шлюбні відносини. У разі встановлення існування сімейного зв`язку з дитиною, держава має діяти в порядку, розрахованому на надання можливості розвитку цього зв`язку і юридичні гарантії мають бути встановлені з моменту народження або якнайшвидше після інтеграції дитини до її сім`ї (Keegan v. Ireland, 44; Kroon and Others v. the Netherlands, § 30, 32). Згідно ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. При цьому, згідно, ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:за заявою матері та батька дитини;за рішенням суду. Порядок визначення походження батьківства за заявою матері та батька дитини регламентований ст.126 СК України, відповідно до якої походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 червня 2006 року, №3 роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання батьківства. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи; тлумачення норм ст. 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства; підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (ст. 128 СК України); доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2021 року по справі № 676/1200/20 наголосив на тому, що для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема, призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. На підтвердження генетичної спорідненості відповідача та дитини було проведено аналіз ДНК. Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду №51402 від 18 грудня 2025 року медичного - генетичного центру "МАМА ПАПА", ймовірність того, що [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON] в рамках проведеного дослідження скалатає 99,999999% (а.с. 99-106). Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що "на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Калачова проти Росії" від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05). Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже з огляду на безумовне визнання відповідачем позову в частині визнання батьківства, яке не суперечить закону, відповідає умові якнайкращого забезпечення інтересів дитини і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та ураховучи наявність в матеріалах справи висновку молекулярно-генетичного дослідження - єдиного наукового методу точного встановлення батьківства щодо конкретної дитини, суд вважає позов [PERSON] в частині визнання батьківства обґрунтованим та задовольняє його. Щодо внесення змін до актового запису про народження дитини Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства. Отже, в зв"язку з визнанням батьківства відповідача, суд дійшов висновку про необхідність внесення змін до актового запису про народження дитини [PERSON] , а саме: в графі батько записати " [PERSON] , [INFO] , громадянин України, РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ". Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2 статті 182 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). В судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що малолітня донька сторін проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Мати дитини має право на стягнення аліментів, а батько дитини зобов`язаний та може надавати таку допомогу. При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач є військовослужбовцем та отримує відповідне грошове забезпечення як військовослужбовець, інших утриманців не має. Враховуючи вимоги закону, з метою захисту прав дитини на матеріальне забезпечення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та ухвалює про задоволення позовних вимог у вказаній частині. При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що наявність у нього на утриманні непрацездатних батьків, не є тією безумовною підставою для стягнення аліментів у меншому розмірі, ніж той, який просить позивач, а також, що такий розмір буде для нього надмірним тягарем, або призведе до його неплатоспроможності. Оскільки законодавством не визначено максимального розміру алміментів на дитину, доводи представника відповідача про те, що, з урахуванням доходу відповідача, розмір аліментів складатиме більше ніж потреби дити, є безпідставними. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 04 листопада 2025 року. У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви за вимогу про визнання батьківства позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн (а. с. 20, 29). Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Наведені положення Закону кореспондуються із ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Відповідач позовні вимоги в частині визнання батьківства визнав до початку розгляду справи по суті. За такого, з відповідача на користь позивачки має бути стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн, з державного бюджету має бути повернуто позивачці судовий збір у розмірі 605,60 грн. Крім того, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", позивачка звільнена від сплати судового збору в частині вимог про стягнення аліментів. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого, станом на дату подачі позову, відповідно до ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" складав 1211,20 грн.

Outcome: approved