Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 30 грудня 2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, у якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків позову 14.01.2026 року подав оновлену позовну заяву у новій редакції та просив розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 17.11.2025 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №206; визначивши місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] на його самостійному вихованні та утриманні. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 листопада 2025 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу вони мають малолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після укладення шлюбу остаточно вирішила розірвати стосунки із відповідачем, оскільки переконалась, що збереження шлюбу із відповідачем неможливе. Втрачене почуття любові, взаємоповаги та розуміння, тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини позивач не бажає. Спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами немає, оскільки позивач проходить військову службу та не має можливості проживати з дитиною та здійснювати належний догляд за нею, у зв`язку із чим після розірвання шлюбу дитина залишається проживати із відповідачем. За обставин формального існування шлюбних відносин між сторонами, позивач звертається до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб. ІІ. Виклад позиції відповідача. 23.01.2026 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.01.2026 року позовну заяву залишено без руху. Позивачу/представнику надано 5-ти денний строк на усунення недоліків вказаних у ній. 14.01.2026 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та подано позов у новій редакції, які відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції суду передано головуючому у справі судді Булах Є.М. 15.01.2026 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 10.02.2026 року. 21.01.2026 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. 23.01.2026 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду. У час призначений для розгляду справи, учасники судового провадження у судове засідання не прибули. Подали заяви про розгляд справи без їх участі. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 17 листопада 2025 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що 17.11.2025 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №206 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Під час перебування у шлюбних стосунках та до реєстрації шлюбу у подружжя народилася дитина: - донька, [PERSON] , [INFO] , про що 18.08.2020 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №545 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . На теперішній час сторони проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. Подружніх стосунків не підтримують та прийшли до стійкого переконання у необхідності розірвання шлюбу. Шлюб існує формально. Спір щодо визначення участі батьків в утриманні дитини між сторонами не заявлено. Спору про визначення місця проживання малолітньої дитини між батьками немає, оскільки як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, після розірвання шлюбу малолітня дитина залишається проживати з батьком, про що між сторонами досягнуто згоди. Спору, щодо поділу спільного сумісного майна подружжя набутого під час перебування у шлюбі на час вирішення питання про розірвання шлюбу між сторонами не заявлено. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу Судом не встановлено. V. Оцінка Суду. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. При встановлених обставинах, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, збереження сім`ї є неможливим. Крім того, як встановлено судом за твердженням позивача і не спростовується відповідачем, дитина: [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком. Проживання дитини із батьком, не позбавляє матір приймати участь в утриманні, вихованні та розвитку дитини. Згідно частини 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріалами справи підтверджується, що спір між батьками про визначення місця проживання їх спільної дитини відсутній, і докази про зворотнє станом на час ухвалення рішення у справі відсутні. Заперечень від відповідача щодо залишення проживання спільної дитини разом із батьком до суду не надходило, доказів наявності спору щодо питання утримання та залишення проживання дитини з батьком матеріали справи не містять. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 провадження №61-14859св19. З огляду на викладене, суд вважає за доцільне залишити на проживання дитину разом із батьком. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право за статтею 113 СК України після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено з матеріалів справи, сторони при державній реєстрації шлюбу не змінювали своїх прізвищ. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам подружжя. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати, а спільну дитину сторін залишити на проживання разом із батьком. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача.

Outcome: approved