Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12120 грн. та витрат понесених на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. , посилаючись на те, що 25.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 124.04.2025-100002874, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 168 днів, процентна ставка за яким складає 1% в день користування кредитом. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, перерахувавши позичальнику кошти на банківський рахунок. Позичальник [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 12120грн., з яких 4000грн. - заборгованість по тілу кредиту, 5320 грн. заборгованість по процентам, 200 грн.- заборгованість по комісії(повязаної з наданням кредиту),600грн.-додаткові комісії(за обслуговування кредитної заборгованоісті)2000грн.-неустойка. У зв"язку з ухиленням відповідача від повернення кредиту, позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом направлення поштової кореспонденції за місцем реєстрації, відзив на позов до суду не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що 25.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 24.04.2025-100002874, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 168 днів, процентна ставка за яким складає 1% в день користування кредитом, дата повернення кредиту 09.10.2025. Умовами договору обумовлена комісія, пов"язана з наданням кредиту плата за надання якої визначена 5% від суми кредиту та дорівнює 200грн.. Крім того, обумовлена неустойка в розмірі 60грн., що нараховуєтьсая за кожен день невиконання кожного окремого зобов"язання незалежно від суми невиконаного зобов"язання. Позикодавець виконав сволї зобов"язання щодо надання коштів у кредит. Відповідно до даних переказу, [PERSON] було перераховано 4000,00 грн.на карту № [NUMBER] за кредитним договором № 24.04.2025-100002874,номер транзакції в системі iPay.ua 721372605, що свідчить про виконання ТОВ «Споживчий центр» умов кредитного договору. Відповідач неналежним чином виконував обов"язки по поверненню кредиту, внаслідок чого у нього виникла кредитна заборгованість. в загальному розмірі 12120 грн. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 24.04.2025-100002874 від 25.04.2025, заборгованість [PERSON] складає 12120грн., з яких 4000грн. - заборгованість по тілу кредиту, 5320 грн. заборгованість по процентам, 200 грн.- заборгованість по комісії(повязаної з наданням кредиту),600грн.-додаткові комісії(за обслуговування кредитної заборгованоісті), 2000грн.-неустойка, при цьому зазначається, що проценти по кредиту нараховані за період з 25.04.2025 по 09.10.2025. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За правилом ч.1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст.1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами Договору та ст.ст.1049, 1050 та 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредит. Згідно ст. 527, 530 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Відповідно до п.п.6.7.1, 6.7.2 п. 6.7 Кредитного договору, Позичальник підтверджує, що: він уклав цей Договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, та має здатність виконувати його умови. Він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе усі умови Договору, свої права та обов`язки за Договором і погоджується з ними. Згідно п. 13.12 Кредитного договору, позичальник підтверджує, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», графік платежів з переліком складових загальної вартості кредиту відповідно до Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, примірник цього договору. Відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконав в повному обсязі, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит не сплатив, чим порушив вимоги кредитного договору, тому суд вважає необхідним позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту в сумі 4000 грн. та заборгованості по процентам в сумі 5320 грн., задовольнити. Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 200 грн., пов"язаної з наданням кредиту та додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості , суд приходить до наступного висновку. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року в справі №204/224/21та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа №496/3134/19) дійшли висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви та доданих до неї документів не випливає обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією в загальному розмірі 800 грн.задоволенню не підлягають. Щодо стягнення неустойки в розмірі 2000 грн., суд приходить до наступного висновку. Із позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачеві нарахована неустойка в розмірі 2000 грн.. Однак, ні в позовній заяві, ні в розрахунку заборгованості, ні в самому кредитному договорі , не зазначені за які порушення зобов"язань нарахована неустойка , в якому вигляді пені чи штрафу та за який період. . За умовами договору, а саме- в п.9 договору ,передбачена відповідальність у виді неустойки відповідно до п.7.6 кредитного договору ,згідно якого у випадку невиконання /неналежного викоання позичальником будь-яких грошових зобов"язань за договором , кредитодавець залишає за собою право на нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у заявці, яка є невід"ємною частиною оферти. З п.17 заявки встановлено,що розмір неустойки 60грн.,що нараховується за кожен день невиконання /неналежного виконання кожного окремого зобов"язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов"язання. Однак, позовна заява не містить відомостей про період нарахування неустойки та розрахунок розміру неустойки, що позбавляє суд можливості перевірити правомірність нарахування неустойки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню. з відповідача в сумі 1862.76 грн.

Outcome: partial