Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів в позовній заяві вказавши, що мати позивача [PERSON] померла [INFO] , а батько [PERSON] помер [INFO] . За життя батьки володіли по 1/6 частки квартири загальною площею 71,5м.кв. (в т.ч. житлова площа 37,4 м.кв.) за адресою: [ADDRESS] . Позивач також є співвласником 1/6 частки квартири. [PERSON] , що помер [INFO] також належала земельна ділянка площею 0,0587 га., яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №042524 від 14 листопада 1997р.. Позивач, подав до Державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті батьків, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно. Приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва та зазначив, що мною пропущено строк на прийняття спадщини, оскільки інформація про остання місце проживання батьків відсутня. За таких обставин він змушений звертатися до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають. Третя особа: Приватний нотаріус Шептицького нотаріального округу Львівської області Бойчук Н.І. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, справу просила розглядати на розсуд суду. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом встановлено, що мати позивача [PERSON] померла [INFO] , (свідоцтво про смерть [NUMBER] ), а батько [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ). За життя батьки володіли по 1/6 частки квартири загальною площею 71,5м.кв. в т.ч. житлова площа 37,4 м.кв. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 12 грудня 1996р. видане Приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о "Укрзахідвугілля". Позивач також є співвласником 1/6 частки вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 12 грудня 1996р. видане Приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о "Укрзахідвугілля". Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0587 га., яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , підтверджується на підставі державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №042524 від 14 листопада 1997р.. За результати розгляду запиту адвоката Чернявського Р.І. до Західного міжрегіонального управління державної міграційної служби від 24.11.2025р. №4601.6.2-9002/46.1-25, управління повідомило, що за обліками ЗМУ ДМС [PERSON] та [PERSON] зареєстрованими/знятими з реєстрації місця проживання не значаться, архівною інформацією про реєстрацію місця проживання осіб за попередні роки ЗМУ ДМС не володіє, оскільки відомості щодо зняття з реєстрації місця проживання осіб зберігаються протягом шести років. Крім того, відповідно до Закону України від 10.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», з 04.04.2016 року функції з реєстрації та зняття з реєстраційного обліку місця проживання не належать до компетенції органів та підрозділів ДМС України. Зазначені повноваження передані органам місцевого самоврядування - органам реєстрації при територіальних громадах. Відповідно до відповіді на запит Сокальської міської ради приватному нотаріусу Шептицького нотаріального округу Львівської області Бойчук Н.І. за №3672/02-20 від 18.11.2025 встановлено, що Розглянувши запит нотаріуса від 10 жовтня 2025 року N?253/01-16 Сокальська міська рада Львівської області повідомила, що в квітні 2021року відділу "Центр надання адміністративних послуг" Сокальської міської ради Львівської області було передано з Реєстру виборців інформацію щодо зареєстрованих осіб на території Сокальської територіальної громади, яка по мірі поступлення звернень від громадян актуалізується згідно поданих документів (право власності, паспорти, ідентифікаційні коди). Оскільки, спадкодавець гр. [PERSON] помер [INFO] , відповідно, у Реєстрі територіальної громади інформація щодо померлого відсутня. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина яка складалась з житлового будинку та земельної ділянки паю. Інших спадкоємців першої черги після смерті спадкодавців [PERSON] , [PERSON] , що помер [INFO] немає. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири, яким належить по 1/6 частки квартири. У ході вивчення наданих для оформлення спадщини документів встановлено наступне: метою звернення позивачів до суду є встановлення факту постійного проживання, позивача як спадкоємця зі спадкодавцями на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання позивача з спадкодавцями як спадкоємиці зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна їх майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємців за законом першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1221ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах спадкування №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Спадкоємцем спадкодавців за законом став їх син позивач, який своєчасно фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки протягом 6-ти місяців після смерті матері та батька розпорядився особистими речами померлих. У зв`язку з тим, що спадкодавець [PERSON] помер, помер [INFO] , строк прийняття спадщини спливає 30 травня 1998 року, то застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення ЦК УРСР. Згідно з положеннями ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Так, пунктом 113 Глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5 (чинній на момент відкриття спадщини) визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу (1540-06) Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] , який є сином померлих [PERSON] і [PERSON] та належить до числа спадкоємців першої черги, прийняв спадщину за своїм батьком шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується будинкової книгою та реєстрацією місця проживання у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , частка якого належала спадкодавцям. Крім того слід зазначити, що у спадкоємців, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, що передбачено ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР. Незважаючи на те, що документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з часу відкриття спадщини. Також, згідно зі ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно дост.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч.1ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Тобто, за загальним правилом, визначеним в Главах 87, 89 ЦК України, здійснення права на спадкування та оформлення спадкоємців в спадкових правах здійснюється через нотаріуса і лише у тих випадках, коли об`єктивно неможливо спадкоємцеві оформити спадкові права через нотаріуса суд вправі визнати за таким спадкоємцем право власності на майно в порядку спадкування. Таким чином, оцінюючи надані стороною докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved