Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

24 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент»» (далі - ТОВ «ФК «Процент», Позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2024 року між сторонами було укладено Кредитний договір № 9834 в електронній формі через вебсайт Позивача. Відповідно до умов договору, Відповідач отримав кредит у розмірі 3000 гривень строком на 365 днів (до 05.04.2025 року). Відсоткова ставка за користування коштами була погоджена сторонами у розмірі 2,50% від суми кредиту за кожен день користування, що становить 912,50% річних. Позивач наголошує, що умови договору були викладені у формі договору приєднання, до якого Відповідач приєднався в цілому шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі та підписання документів електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Кредитні кошти були успішно перераховані на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] , емітовану АТ «Універсал Банк», що підтверджується відповідними банківськими документами та довідкою платіжної установи. Деталізуючи процес укладення правочину, Позивач зазначає, що Відповідач зареєструвався на сайті https://procent.com.ua, пройшов процедуру ідентифікації та верифікації, заповнивши анкету-заяву зі своїми персональними даними, включаючи РНОКПП та паспортні відомості. Перед підписанням договору Відповідач мав можливість ознайомитися з Правилами надання грошових коштів у позику та Паспортом споживчого кредиту, які перебувають у загальному доступі. Підтвердження волевиявлення Відповідача відбулося 05.04.2024 року о 12:06:21 год шляхом введення одноразового ідентифікатора «421373», який був надісланий у СМС-повідомленні на його фінансовий номер телефону [NUMBER] . Позивач стверджує, що такий спосіб укладення договору повністю відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Цивільного кодексу України, оскільки електронний підпис з одноразовим ідентифікатором за своїми правовими наслідками прирівнюється до власноручного підпису. Таким чином, між сторонами виникли повноцінні договірні зобов`язання, за якими Відповідач взяв на себе обов`язок повернути кредит та сплатити нараховані відсотки згідно з графіком платежів кожні 15 днів. Позивач вказує на те, що Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором, допустивши прострочення платежів. Зокрема, станом на дату подання позову за Відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 28 684,80 грн, з яких: 2988 грн - заборгованість за тілом кредиту та 25 696, 80 грн - заборгованість за нарахованими відсотками за період з 05.04.2024 по 05.04.2025. У позові підкреслюється, що нарахування відсотків здійснювалося за фіксованою ставкою, яка не змінювалася протягом усього строку дії договору, що відповідає положенням ст. 10561 ЦК України та нормам Закону України «Про споживче кредитування». Позивач також звертає увагу на презумпцію правомірності правочину, оскільки Відповідач не оспорював умови договору в судовому порядку і він не був визнаний недійсним. На підставі статей 525, 526, 610, 611 та 629 ЦК України, Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму заборгованості в повному обсязі, оскільки одностороння відмова від виконання зобов?язання не допускається, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422, 40 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Ухвалою судді Володимирського міського суду Волинської області від 03 листопада 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 09 грудня 2025 року задоволено клопотання сторони позивача про витребування у АТ «Універсал Банк» інформації про належність відповідачу [PERSON] банківського рахунку та зарахування нанього 05 квітня 2024 року кредитних коштів у сумі 3000 грн. 20 січня 2026 року судом отримано витребувану інформацію у АТ «Універсал Банк». Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином. Подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином, доказом чого є розписка про отримання рекомендованого повідомлення. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву чи інших клопотань до суду не подав. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення у справі. Через неявку в судове засідання всіх учасників справи відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини четвертої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( частина п`ята статті 268 ЦПК України). Отже, враховуючи наведені вище норми процесуального закону, оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, яким завершується розгляд справи, датою ухвалення судом рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Так, згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, що до яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єкту електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно - телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. Як встановлено судом, між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9834 від 05 квітня 2024 року. Згідно з умовами договору розмір кредиту складає 3000 грн., загальний строк кредиту 365 днів, процента ставка за користування кредитом 2,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір № 9834 від 05 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» (торгова марка «PROCENT») та [PERSON] було укладено в електронній формі. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 421373 направлявся відповідачу 05 квітня 2024 року о 12:06:07 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який визначений у кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір № 9834 від 05 квітня 2024 року був підписаний відповідачем, 05 квітня 2024 року о 12:06:21 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 421373 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 05 квітня 2024 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «Універсал Банк», яка була вказана відповідачем у кредитному договорі. АТ «Універсал Банк» підтвердив належність даної картки відповідачу, як і фінансового номера телефону [NUMBER] . Відповідач жодним чином не заперечував факт отримання ним в борг коштів та факт укладення договору. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. Кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що вказаний кредитний договір було підписано позичальником [PERSON] за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, який було надіслано кредитором на номер телефону, зазначений [NUMBER] , внаслідок чого відповідач отримав 05.04.2024 року від позивача за кредитним договором № 9834 кредит у розмірі 3000 грн. на рахунок власний рахунок у АТ «Універсал Банк» та користувався ним. Згідно наданого позивачем детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за Кредитним договором № 9834 від 05.04.2024 року, [PERSON] 26.04.2024 року частково погасив проценти та тіло кредиту на суму 1587 грн, з яких 1575 було зараховано для погашення заборгованості по процентах нарахованих за 21 день, а решту 12 грн зараховано в якості погащення заборгованості по тілу кредиту. Відтак надалі протягом 344 днів до 05.04.2025 року проценти нараховувалися за денною ставкою 2,50% від тіла кредиту у розмірі 2988 грн (3000 грн -12 грн). За даним розрахунком заборгованості станом на станом на 15.10.2025 року загальна сума заборгованості [PERSON] , за Договором № 9834 від 05.04.2024 року становить 28684 гривень 80 коп., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2988,00 грн.; - прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом становить 25696,80 грн. Проте, суд не в повній мірі згідний із проведеним позивачем розрахунком боргу. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (п. 3 - це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом зобов`язано привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %. При цьому, позивач, як надавач фінансових послуг, був зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність до вищевказаних змін. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Укладений 05.04.2024 кредитний договір, за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ТОВ не мало права визначати проценту ставку у розмірі ( 2,5 %), оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Кредитний договір укладено 05.04 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні ( 2,5 %) є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань,які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. У зв`язку з цим заявлену до стягнення заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами суд перераховує: 1. 3000 грн первісного тіла кредиту х 1 % на день х 21 день користування кредитом з 05 до 26.04.2024 року = 630 гривень нарахованих за цей період процентів; 2. оскільки відповідачем 26.04.2024 року сплачено 1587 грн, отже він оплатив попередньо нараховані 630 грн. процентів, а тіло кредиту зменшилось до 2043 грн. (3000 грн + 630 грн - 1587 грн = 2043 грн); 3. 2043 грн х 1% х 344 днів (з 26.04.2024 року до 05.04.2025 року) = 7027, 92 грн процентів. Таким чином, оскільки загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 9834 від 05.04.2024 року становить 9070, 92 гривень (2043 грн (тіло кредиту) + 7027, 92 грн (відсотки за користування кредитом)), позов підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог 9070, 92 грн х 2422, 40 грн / 28684, 80 грн = 766, 03 грн. Аналогічно пропорційно задоволених позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу, які суд вважає доведеними та підставними у розмірі 3162, 27 грн.

Outcome: partial