Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. [PERSON] звернувся з позовною заявою до Заболотівської селищної ради, [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Житловий будинок відносився до суспільної групи колгоспний двір, в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані [PERSON] голова господарства, [PERSON] дружина та [PERSON] син. 01 лютого 1989 року на підставі рішення виконкому Снятинської районної ради № 182 від 12.10.1988 членам колгоспного двору було видано Свідоцтво про право власності на житловий будинок. Головою двору був [PERSON] . Отже, кожен з них мав 1/3 частки житлового будинку. На день смерті [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] з 2000 року не проживає в спірному будинку та місце його знаходження не відоме, а відповідно жодним чином не бере участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Заповітом від 20 лютого 2014 року [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] . 28 серпня 2024 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з метою оформлення документів на спадкове майно але отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що у спірному будинку проживали інші члени колгоспного двору та частки колгоспного двору в майні не виділені. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Голіней Л.Д. подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без участі позивача та його представника, вказала, що позовні вимоги підтримують повністю з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та просять їх задовольнити (а.с. 244-246). Представник відповідача Заболотівської селищної ради ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, рішення винести на розсуд суду (а.с. 236). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Посохова І.С. від 23 вересня 2024 року справу прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання та витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лахнюк О.М. завірені копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . 07 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про заміну первісного відповідача належним відповідачем та заява про витребування доказів. 16 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Згідно з розпорядженням керівника апарату Снятинського районного суду № 136 від 27.05.2025 вирішено призначити проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, обгрунтуванням якого є відрахування зі штату Снятинського районного суду Івано-Франківської області судді Посохова І.С., у зв`язку із достроковим закінченням відрядження судді на підставі рішення ВРП від 15.05.2025 № 1027/0/15-25 та наказу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23.05.2025 № 02-03/29. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2025 головуючим суддею у цивільній справі № 351/1832/24 визначено суддю Мартинюка В.І. Ухвалою суду від 03 червня 2025 року суддею Мартинюком В.І. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Заболотівської селищної ради, [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування та призначено підготовче засідання. 06 червня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача Голіней Л.Д. надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 18 червня 2025 року заяву адвоката Голіней Л.Д. про участь у судових засіданнях режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів задоволено. Ухвалою суду від 18 червня 2025 року заяву адвоката Голіней Л.Д. про заміну первісного відповідача належним відповідачем задоволено. Замінено первісного відповідача Заболотівську об`єднану територіальну громаду на належного відповідача Заболотівську селищну раду. Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року заяву адвоката Голіней Л.Д. про витребування доказів задоволено. Витребувано у Першій Снятинській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; у приватного нотаріуса Лахнюк Оксани Михайлівни копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; у Снятинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану інформацію про наявність чи відсутність у державному реєстрі актів цивільного стану інформації про смерть [PERSON] 1969 року народження, зареєстрованого в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року у справі за позовом [PERSON] до Заболотівської селищної ради, [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 18.11.1967 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Іллінецькій сільській раді Снятинського району (а.с. 145). Згідно з довідкою Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 11.04.2025 за № 115 господарство в [ADDRESS] належало [PERSON] , 1943 р. нар., (помер 2015 року), тип двору колгоспний, земельна ділянка, яка закріплена за даним господарством становить 0,55 га. Станом на 01.07.1990 у господарстві були зареєстровані: [PERSON] , 1943 р. нар., голова сім`ї, [PERSON] , 1942 р. нар., дружина, [PERSON] , 1969 р. нар., син. Станом на 15.04.1991 у господарстві були зареєстровані: [PERSON] , 1943 р. нар., голова сім`ї, [PERSON] , 1942 р. нар., дружина, [PERSON] , 1969 р. нар., син. На момент смерті [PERSON] , 1942 р. нар., яка померла [INFO] , у господарстві були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . На момент смерті [PERSON] , у господарстві були зареєстровані [PERSON] , 1969 р. нар., син (а.с. 81). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2000 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в с. Іллінці Снятинського району Івано-Франківської області, про що зроблено запис за № 30 (а.с. 144). Після смерті [PERSON] до нотаріуса звернувся її чоловік [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом (а.с. 143). Із довідки Іллінецької сільської ради від 28.01.2008 № 37 вбачається, що згідно з записом в погосподарській книзі по [ADDRESS] за [PERSON] числиться частина житлового будинку на праві особистої власності. На день смерті [PERSON] в господарстві проживали [PERSON] , 1943 р. нар., чоловік. З дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступив чоловік [PERSON] . Проводив похорон померлої дружини. Залишився проживати в успадкованому будинку. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі сільської ради не посвідчувався (а.с. 147). У відповідності до копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12.09.2024 № 274 [PERSON] , 1969 р. нар., який мешкає за адресою [ADDRESS] , в шлюбі не перебував. Проживав з батьком [PERSON] , 1943 р. нар., та мамою [PERSON] , 1943 р. нар. Однак після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , він виїхав невідомо куди і по даний час його на території села не було. На похованні батька [PERSON] ситна не було (а.с. 15) Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.04.2015 [PERSON] помер [INFO] в с. Іллінці Снятинського району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис 10 (а.с 14). Відповідно до довідки Іллінецької сільської ради від № 137/01-40 вбачається, що згідно з записом в погосподарській книзі по [ADDRESS] за [PERSON] числиться частина житлового будинку на праві особистої власності. На день смерті [PERSON] в господарстві був зареєстрований [PERSON] , 1969 р. нар., син. З дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступив [PERSON] . Проводив похорон померлого. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі сільської ради посвідчувався 20.02.2014 під № 10 (а.с. 180). Відповідно до копії заповіту від 20.02.2014, посвідченого 20.02.2014 секретарем виконавчого комітету Іллінецької сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області Левко С.Й., [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , 1965 р. нар. (а.с. 11). 28 серпня 2024 року [PERSON] отримав постанову приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лахнюк О.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що житловий будинок по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , який помер [INFO] . Станом на 01.07.1990 та [INFO] у спадковому будинку, крім померлого, проживали та були зареєстровані інші члени колгоспного двору, а отже кожному з них належить відповідна частка у колгоспному дворі. Проте частки в майні не визначені (а.с. 4). Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена під № 44/2015, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40553870 (а.с. 184). Із довідки другої Снятинської нотаріальної контори від 07.10.2015 № 453/02-14 вбачається, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем на майно померлого [PERSON] , 1943 р. нар., який помер [INFO] в с. Іллінці Снятинського району Івано-Франківської області (а.с. 186). У відповідності до довідки другої Снятинської нотаріальної контори від 07.10.2015 № 454/02-14 [PERSON] запропоновано звернутися до суду із позовом про визнання права власності на частку спадкового майна, оскільки житловий будинок по [ADDRESS] відноситься до колгоспного двору, частки в якому не визначені (а.с. 187). Згідно з випискою з інвентаризаційних матеріалів, виданою Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012, відноситься до колгоспного двору, власником якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння / 01.02.1989/виконоком Снятинської районної ради/12.10.1988/182 (а.с. 221). Із відповіді Снятинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області від 25.09.2025 № 49/32.11.6-18 актовий запис про смерть [PERSON] , 1969 р. нар., відсутній (а.с. 137). Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник щодо захисту позивачем свого права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який відносився до суспільної групи колгоспний двір. Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків. З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом майна після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Однак позивач [PERSON] отримав від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у зв`язку з тим, що будинок відносився до суспільної групи колгоспний двір, у якому крім померлого були зареєстровані інші члени двору, в тому числі і померлий [PERSON] та його син [PERSON] . Частки в колгоспному дворі не виділені. Проте, суд вважає, що право позивача [PERSON] , у зв`язку з тим, що останній вчинив усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на частину житлового будинку з відповідною частиною господарськи будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом. Як встановлено у судовому засіданні спадковий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належав до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані голова двору [PERSON] , 1943 р. н., помер [INFO] , дружина [PERSON] ,1942 р. н., померла [INFO] , син [PERSON] , 1969 р. нар. Отже, кожен з них мав 1/3 частки житлового будинку. Після смерті [PERSON] її частки на житловий будинок успадкували її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , які були зареєстровані у спадковому житловому будинку на день смерті [PERSON] , та відповідно прийняли спадщину як спадкоємці першої черги за законом. Як наслідок, частки [PERSON] та [PERSON] у спадковому майні розподілилися по 1/2. Після смерті [PERSON] його частку спадкує за заповітом [PERSON] . Позивач просить суд визнати за ним право власності на весь житловий будинок [ADDRESS] , посилаючись на те, що син померлого [PERSON] після смерті матері [PERSON] виїхав в невідомому напрямку та відповідно жодним чином не бере участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Із відповіді Снятинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області вбачається, що актовий запис про смерть [PERSON] , 1969 р. нар., відсутній. Жодних доказів на підтвердження встановлення факту смерті чи оголошення померлим [PERSON] суду не надано. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991р. Закону «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991р. не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] належить 1/2 частки житлового будинку. Належно оцінивши зібрані у справі докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , успадкованої ним після смерті [PERSON] . В іншій частині позову [PERSON] відмовити. Розподіл судових витрат у справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: partial