Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом та просить встановити факт прийняття нею спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , визнати недійсним та скасувати свідоцтвом про спадщину за законом, видане у жовтня 2002 року [PERSON] , а також стягнути з останньої судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] вказала, що з 27 березня 1990 року вона зареєстрована та фактично проживає в квартирі [ADDRESS] , що також підтверджується відповідним записом у її паспорті, серії [NUMBER] . 30 серпня 1996 року рішенням виконавчого комітету Криничанської селищної ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області № 82, було надано дозвіл на приватизацію квартири загальною площею 78,7 кв. м., житловою площею 48,6 кв. м., яка розташована [ADDRESS] за заявою [PERSON] , який доводився батьком позивачці. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Позивачка зазначає, що у жовтні 2002 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно загальною площею 78,7 кв. м., житловою площею 48,6 кв. м., яка розташована [ADDRESS] , про що їй не було відомо. [PERSON] весь час проживала у зазначеній квартирі свого батька, що підтверджується відповідними актами опитування сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, згідно довідки № 508 від 28 лютого 2025 року, виданої відділом ЦНАП Криничанської селищної ради, разом з померлим [PERSON] та протягом шести місяців з дня його смерті, була зареєстрована та проживала [PERSON] . Тому, з огляду на викладене, позивачка вважає, що вона прийняла спадщину після свого батька [PERSON] у відповідності до норм ст. 529 ЦК Української СРС, ч. 3 ст. 1268 ЦК України та положень про зворотну дію закону у часті. Представник [PERSON] , адвокат Пипа А.О. згідно заяви просить слухати справу без її участі. Представник другої Кам`янської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений в установленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Оцінивши докази по справі, суд вважає що вимоги позивачки задоволеними бути не можуть з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який доводився батьком позивачці, що підтверджується свідоцтвом народження серії [NUMBER] , виданим повторно 01 серпня 2023 року Криничанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З свідчень позивачки, у жовтні 2002 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену житлову квартиру, в якій тривалий час проживає позивачка, що підтверджується відповідними актами опитування сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також довідкою № 508, виданою 28 лютого 2025 року відділом ЦНАП Криничанської селищної ради. При зверненні до нотаріальної контори з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , позивачці було відмовлено у зв`язку з тим, що 11 жовтня 2002 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на цю квартиру, на іншу спадкоємну, вцілому, а саме: на його дружину, [PERSON] , не залишивши відкритими частки для інших спадкоємців. Суд вважає встановленим наступне. За життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Криничанської селищної ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області № 82 від 30 серпня 1996 року. У визначений чинним на той час законодавством строк із заявою про прийняття спадщини звернулася тільки дружина спадкодавця [PERSON] , тому нотаріусом Ісаковою Л.В., було правомірно видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] . Станом на 11 жовтня 2002 року, тобто дату видачі свідоцтва про право на спадщину, діяли норми ЦК УРСР 1963р. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18). Згідно з частиною першою статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до Відповідно до статей 529, 530 ЦК УРСР встановлено дві черги спадкоємців за законом: спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родичу. Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР). Відповідно до частини першої статті 554 ЦК Української РСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У свою чергу, факт вступу в управління або володіння спадковим майном за своїм змістом та обставинами, які підлягають доведенню, відрізняється від факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: - довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; - довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; - копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Таким чином необхідним було або надати заяву нотаріусу протягом шести місяців від дня відкриття спадщини, або підтвердити факт фактичного вступу у володіння майном. Однак, позивачкою не надано до суду таких доказів, також не надано Акту про фактичне місце проживання, особистих документів спадкодавця чи майно спадкодавця. З урахуванням чого суд вважає, що твердження [PERSON] щодо прийняття нею спадщини, шляхом фактичного вступу у її володіння є недоведеним. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд вважає, що позивачка, яка просить визнати недійсним спірне свідоцтво про право на спадщину недійсним, позбавлена на даний час такого права, оскільки [PERSON] є спадкоємцем першої черги після померлого та подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, після чого належним чином її прийняла. Також встановлено, що спадкодавець мав інших дітей, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не зверталися до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав. З огляду на викладене, суд вважає недоведеними позивачкою обставини на які вона посилається, з урахуванням чого суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимогст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачкою, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed