Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

У серпні 2025 року ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулось до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики: №49244-02/2024 від 29 лютого 2024 року в розмірі 30600,00 грн.; №79724348 від 15 лютого 2024 року в розмірі 26355,00 грн; №2716785 від 20 лютого 2024 року в розмірі 14500 грн., загальний розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача 71455,00 грн. Позов обґрунтовує тим, що 29 лютого 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено в електронній формі договір позики №49244-02/2024. На підставі договору факторингу №20062024 від 20 червня 2024 року укладеного між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», останньому передано права вимоги до позичальників, зокрема до відповідача у даній цивільній справі, на суму 30600 грн, з яких: 8000,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 22600 грн. - сума заборгованості за відсотками. Крім того, 15 лютого 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем було укладено в електронній формі договір кредиту №79724348. На підставі договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», останньому передано права вимоги до позичальників, зокрема до відповідача у даній цивільній справі, на суму 26355,00 грн, з яких: 7500,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 18855 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також, 20 лютого 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем було укладено в електронній формі договір кредиту №2716785. На підставі договору факторингу№14/06/21 від 14 червня 2021 року укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», останньому передано права вимоги до позичальників, зокрема до відповідача у даній цивільній справі, на суму 14500 грн, з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 16687,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 500,00 грн. заборгованість за комісією. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за договорами позики: №49244-02/2024 від 29 лютого 2024 року; №79724348 від 15 лютого 2024 року, №2716785 від 20 лютого 2024 року, в загальному розмірі 71455,00 грн. Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року було відкрито провадження в справі розгляд справи ви рішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 січня 2026 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення. В даних поясненнях відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи зміст даних письмових пояснень, суд розцінює їх як відзив на позов. Відповідач вказує, що сума процентів нарахованих по договорам є неспівмірною та порушує принципи справедливості та добросовісності встановлені ст.ст.3,509,627 ЦК України. Крім того вказує, що позивачем не надано жодних первинних бухгалтерських документів щодо підтвердження заборгованості відповідача за кредитними договорами. 12 січня 2026 року до суду надійшло заперечення письмові пояснення представника позивача. Дане заперечення суд розцінює як заперечення на відзив. Представник позивача у поданих поясненнях вказала, що відповідачем не оспорюється факт укладення спірних кредитних договорів, тому позивач звільнений від доказування щодо факту укладення договрів. Позивачем надано підтвердження перерахування коштів відповідачу, зокрема довідка про перерахування кредитних коштів. Щодо спірних кредитних договорів №271678 від 20 лютого 2024 року та №79724348 від 15 лютого 2024 року, позивач не має змоги надати суду виписки з особового рахунку, оскільки така інформація є банківською таємницею. Позивачем були надані всі наявні документи, однак позивач звернувся до первісних кредиторів із запитом про надання додаткових доказів, та вказав що такі доказу будуть надані суду після їх отримання. Крім того, представник позивача вказує, що погодилась з правилами надання коштів, вказаних в кредитних договорах, розмір відсотків за користування кредитними коштами був узгоджений між сторонами, що відповідає принципу свободи договору. У зв`язку із наведеним просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в поданих до суду позовній заяві та письмових поясненнях просила справу розглядати за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності із врахуванням доводів викладених у поданих до суду письмових поясненнях. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Стосовно кредитного договору №49244-02/2024 від 29 лютого 2024 року. Судом встановлено, що 29 лютого 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] було укладено електронний договір про надання фінансового кредиту №49244-02/2024, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Згідно умов вказаного кредитного договору №49244-02/2024 від 29 лютого 2024 року, вбачається, що сторони узгодили наступні умови надання кредиту: сума кредиту 8000,00 гривень (п.1.1. договору); строк надання кредиту 120 днів (п.1.2. договору); стандартна процентна ставка 2,50% в день у межах строку кредитування (п.1.4.1. договору). Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] хх-хххх-8816, протягом двох календарних днів з моменту укладення договору. Кредит вважається наданим в день перерахування суми кредиту. Кредитний договір підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора W1563. ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» року перерахувало відповідачу на вказаний в договрі картковий рахунок № [NUMBER] кошти в сумі 8000 грн., номер транзакції в системі iPay.ua - 350143171, що підтверджено довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 30 січня 2025 року. У п.п.5, 6 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. З аналізу вищевказаного законодавства слідує, що кредитний договір №49244-02/2024 від 29 лютого 2024 року укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів спростування презумпції дійсності укладеного кредитного договору матеріали справи не містять. 20 червня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №20062024 за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань, та інші платежі, права на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрі Боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору (пункт 1.1. Договору). Перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Божника відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру до боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2 Договору). 20 червня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №20062026 від 20 червня 2024 року. Згідно витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до Договору факторингу №20062024 від 20 червня 2024 року, до позивача ТОВ «ФК ЄАПБ» перейшло право вимоги, зокрема, до [PERSON] за кредитним договором 49244-02/2024 в сумі 30600,00 грн. Така ж сума заборгованості відповідача в розмірі 30600,00 грн. вказана і в розрахунку заборгованості первісного кредитора ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» станом на 20 червня 2024 року та зазначено, що вказана сума складається з суми кредиту в розмірі 8000,00 грн., відсотків в розмірі 4600,00 грн. та прострочених відсотків в сумі 18000,00 грн. Щодо стягнення з відповідача процентів в розмірі 22600,00 грн., суд зазначає наступне. Позивачем заявлено до стягнення 22600,00 грн. процентів за 113 днів (до дати укладення договору факторингу) по ставці 2,5 % денних на суму боргу 8000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (ч.5 ст.8 Закону). Отже, розмір процентної ставки за кредитним договорами, що укладаються із фізичними особами-споживачами є врегульованим нормативно. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої статті 11 Закону, є нікчемним. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX. Абзацом 3 п.п. 13 п. 5 розділу І вказаного Закону розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено пунктом 17, яка встановлює обмеження щодо розміру процентної ставки по споживчим кредитам. Установлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. На підставі частини п`ятої статті 8 Закону про споживче кредитування починаючи з 121 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, тобто з 22 квітня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону про споживче кредитування не може перевищувати 1,5%. Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону про споживче кредитування встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що, починаючи з 24 грудня 2023 року, денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, а з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5%. У даній справі кредитний договір було укладено 29 лютого 2024 року, тобто під час дії першої частини тимчасового періоду, визначеного п.17 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», яким визначено максимальний розмір денної процентної ставки 2,5%. 22 квітня 2024 року вказаний тимчасовий період закінчився, внаслідок чого почав діяти максимальний розмір денної процентної ставки Закону України «Про споживче кредитування» визначений ч.5 ст.8 Закону, а саме 1,5 %. З метою приведення у відповідність умов кредитного договору №49244-02/2024 від 29 лютого 2024 року до чинного законодавства України про захист прав споживачів позивачем не було ініційовано внесення до нього змін. Незважаючи на це, кредитний договір, в частині максимального розміру процентної ставки, не може суперечити актам цивільного законодавства в силу ст.203 ЦК України. Правовим наслідком такої невідповідності в силу до ч.5 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемність відповідних умов договору. З цих підстав положення договору №49244-02/2024 від 29 лютого 2024 року, в частині розміру денної процентної ставки, яка перевищує 1,5% з 22 квітня 2024 року - є нікчемними. Отже, за період 29 лютого 2024 року 21 квітня 2024 року (53 дні) проценти підлягають нарахуванню по денній ставці 2,5% і їх розмір становить 10600,00 грн. (8000 грн. х 2,5% х 53 дні); а за період з 22 квітня 2024 року по 20 червня 2024 року (день переходу права вимоги за договором факторингу) (60 днів) по денній ставці 1,5 % і їх розмір становить 7200,00 (8000 грн. х 1,5% х 60 днів). Таким чином, загальна заборгованість за процентами становить 17800 грн. (10600 грн. + 7200 грн.), а загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором кредиту 49244-02/2024 від 29 лютого 2024 року становить 25800,00 грн. (8000 грн. сума кредиту + 17800 грн. сума заборгованості за відсотками). За вищевикладених обставин, враховуючи, що відповідач порушила умови укладеного з позивачем кредитного договору, своєчасно кредит не погашала та не повернула позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з неї на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №49244-02/2024 від 29 лютого 2024 року в сумі 25800,00 грн. Стосовно кредитного договору №79724348 від 15 лютого 2024 року. 15 лютого 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було підписано електронним підписом з використанням наданого одноразового ідентифікатора 56615 договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79724348. Згідно умов кредитного договору №79724348 від 15 лютого 2024 року, вбачається, що сторони узгодили наступні умови надання кредиту: сума кредиту 7500,00 гривень; строк надання кредиту 30 днів; стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21, згідно умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ», з урахуванням додаткових угод, набуло права грошової вимоги, в тому числі, згідно реєстру боржників №27 до [PERSON] за кредитним договором №79724348 на суму 26355,00 грн. Разом з тим, з постанов Верховного Суду випливає, що для стягнення боргу недостатньо надати кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18). Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів (меморіального ордеру, виписки по рахунку, заяви на видачу готівки, платіжного доручення тощо), на підставі яких суд може з`ясувати обставини, які мають значення для справи, а саме чи виконано Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» перед [PERSON] грошове зобов`язання за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79724348 від 15 лютого 2024 року (чи надано [PERSON] кредитні кошти у розмірі 7500 грн.). Тобто, позивачем не надано належних та допустимих доказів (первинних документів) виконання грошового зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» перед [PERSON] за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79724348 від 15 лютого 2024 року. Цей факт визнається представником позивача, який у запереченнях на письмові пояснення вказує, що позивач звернувся до первісних кредиторів із запитом про надання додаткових доказів, та вказав що такі докази будуть надані суду після їх отримання. На день ухвалення рішення у справі стороною позивача жодних додаткових доказів суду надано не було. Жодних клопотань про витребування доказів перерахування спірних кредитних коштів на рахунки відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №79724348 від 15 лютого 2024 року в розмірі 26355,00 грн. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення на користь позивача з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №79724348 від 15 лютого 2024 року в розмірі 26355,00 грн. Стосовно кредитного договору №2716785 від 20 лютого 2024 року. 20 лютого 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було підписано електронним підписом з використанням наданого одноразового ідентифікатора 8K5Uj6 договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №2716785. Згідно умов кредитного договору №2716785 від 20 лютого 2024 року, вбачається, що сторони узгодили наступні умови надання кредиту: сума кредиту 4000,00 гривень; строк надання кредиту 30 днів; стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21, згідно умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ», з урахуванням додаткових угод, набуло права грошової вимоги, в тому числі, згідно реєстру боржників №27 до [PERSON] за кредитним договором № 2716785 на суму 26355,00 грн. Разом з тим, з постанов Верховного Суду випливає, що для стягнення боргу недостатньо надати кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18). Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів (меморіального ордеру, виписки по рахунку, заяви на видачу готівки, платіжного доручення тощо), на підставі яких суд може з`ясувати обставини, які мають значення для справи, а саме чи виконано Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» перед [PERSON] грошове зобов`язання за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №2716785 від 20 лютого 2024 року (чи надано [PERSON] кредитні кошти у розмірі 4000 грн.). Тобто, позивачем не надано належних та допустимих доказів (первинних документів) виконання грошового зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» перед [PERSON] за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №2716785 від 20 лютого 2024 року. Цей факт визнається представником позивача, який у запереченнях на письмові пояснення вказує, що позивач звернувся до первісних кредиторів із запитом про надання додаткових доказів, та вказав що такі доказу будуть надані суду після їх отримання. На день ухвалення рішення у справі стороною позивача жодних додаткових доказів суду надано не було. Жодних клопотань про витребування доказів перерахування спірних кредитних коштів на рахунки відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №2716785 від 20 лютого 2024 року в розмірі 14500,00 грн. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення на користь позивача з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2716785 від 20 лютого 2024 року в розмірі 14500,00 грн. Суд зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення до вимог права). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу можуть бути правові грошові вимоги, рядок платежу за якою настав (наявна вимога), а також правові вимоги, які виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактом може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Водночас, відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за винятком таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе за це відповідальність. Разом із тим, суд зауважує, що позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів первісними кредиторами за кредитними договорами №79724348 від 15 лютого 2024 року та №2716785 від 20 лютого 2024 року. З відповідним клопотанням про витребування такої інформації, що містить банківську таємницю, позивач до суду не звертався, а підстави для здійснення судом збору доказів із власної ініціативи у даній справі відсутні. У відповідності до частини першої ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи на підставі поданих доказів, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, свідчать про те, що [PERSON] не виконала в повному обсязі передбачених кредитним договором №49244-02/2024 від 29 лютого 2024 року обов`язків по поверненню одержаних в якості кредиту грошових коштів та сплати процентів за користування кредитом, що у свою чергу відповідно до закону та умов договору порушило права ТОВ «ФК «ЄАПБ», до якого перейшло право вимоги за вказаним договором кредиту. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 25800,00 гривень. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню на загальну суму 25800,00 грн. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1093,41 грн. судового збору пропорційно розміру (36,11%) задоволених позовних вимог.

Outcome: partial