Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05.01.2024 року. Сторони по справі мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведеться, дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Оскільки подальше спільне життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дитини, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Після розірвання шлюбу відновити позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Також, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн, щомісячно, до досягнення дитиною шестирічного віку. Ухвалою суду від 13.10.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.10.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Також, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 3000,00 грн визнає, та зазначив, що з власної ініціативи сплачує грошові кошти на утримання дитини. Щодо заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною шестирічного віку зазначив, що він частково визнає позов в цій частині, згоден сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] , у розмірі 3028,00 грн. Щодо утримання дружини до досягнення дитиною шестирічного віку категорично не згоден, оскільки зазначений діагноз дитини «ураження головного мозку» неуточнений, дитину на лікарську комісію щодо встановлення інвалідності не було направлено. Відповідачем було вжито матеріальних заходів, щодо допомоги влаштуватися дружині з дитиною на новому місці проживання як ВПО, у жовтні 2025 року у розмірі 13780,00 грн. Також зазначив, що відповідач є військовослужбовцем, отримав тяжке вогнепальне кульове поранення, деякі медичні послуги є платними, та проходження повторного лікування медикаментами потрібно забезпечуватись самостійно. Щодо розподілу судових витрат просить вирішити питання з урахування визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України. 04.11.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначила, що до позовної заяви були долучені всі необхідні медичні документи про захворювання Таїсії та вважає, що є всі підстави для стягнення аліментів на утримання [PERSON] до досягнення донькою [PERSON] шестирічного віку. Щодо статусу внутрішньо переміщеної особи зазначила, що тільки 23 жовтня 2025 року позивачка разом з донькою стали на облік як ВПО. Проте до цих пір ніяких виплат, ні вона, ні на дитину [PERSON] не отримувала. 10.11.2025 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь, в яких зазначив, що не згоден з позицією позивача, щодо утримання дружини до досягнення дитиною шестирічного віку, обгрунтувавши свою позицію у наданому відзиві. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, надав відзив на позовну заяву, в якому виклав свою позицію щодо позову та просив проводити розгляд справи у його відсутніть. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 січня 2024 року, згідно актового запису про шлюб №3, складеного 05.01.2024 року Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Сторони по справі мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису про народження № 6, складеного 05.01.2024 року Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса.) Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Подружнє життя сторін не склалося, спільне господарство не ведеться. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Враховуючи, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дитини, суд вважає доцільним розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст.181,183 СК України за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальнсть за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року на набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальнсть за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. На сьогодні дитина проживає разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] , та знаходяться на її утриманні, про що свідчить акт про підтвердження факту проживання дитини з матір`ю, складений 29.09.2025 року в.о. старости с. Крутий Яр Херсонського району Херсонської області [PERSON] . Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 3000,00 грн до досягнення нею повноліття, при цьому відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання дочки саме в такому розмірі, то суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, визначивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 06.10.2025 року, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме її потребам, при цьому не порушить права відповідача. Щодо позовних вимог позивача про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 4000,00 грн, щомісячно, до досягнення шестирічного віку, суд зазначає наступне. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, зокрема до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, і в разі розірвання шлюбу. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною шестирічного віку, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Позивач у позові зазначила, що у зв`язку з необхідністю постійного догляду за донькою [PERSON] , яка не досягла трьох років, не має можливості працювати і утримувати себе. На обгрунтування заявленої вимоги щодо стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною шестирічного віку, позивачем було надано суду: виписку із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , з якої вбачається, що дитина перебувала на стаціонарному лікуванні у педіатричному відділенні для дітей до 3-х річного віку з 19.12.2024 по 09.01.2025 року з повним діагнозом: резидуально-органічна церебральна недостатність, синдром рухових порушень (G98); виписку № 7542/639 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , 12.12.2023 року, з якої вбачається, що дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділені КНП «МОДКЛ» МОР з 07.08.2025 по 22.08.2025 року з основним діагнозом: ураження головного мозку, неускладнене, затримка стато-кінетичного розвитку. Дитині призначене лікування: ЛФК, масаж, та повторний курс стаціонарного лікування в умовах КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» МОР. З медичної документації вбачається, у дитини діагностовано ряд захворювань, які потребують подальшого спостереження, лікування та стороннього догляду. Батько дитини [PERSON] є фізично здоровою особою, проходить військову службу та отримує відповідне грошове забезпечення. Відповідно до довідки про доходи відповідача від 09.02.2026 року він з початку 2025 року до теперішнього часу має регулярний дохід, щоб сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини в зазначеному розмірі та це не приведе до значного погіршення майнового стану платника аліментів. Посилання відповідача на недоведеність у дитини встановленого діагнозу на теперішній час, та те, що вказаний діагноз не дає підстави вважати, що дитина має вади фізичного або психічного розвитку та потребує постійного догляду матері, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач здоровий та працездатний, не має інших дітей, а також згодний сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , до трирічного віку, саме до [INFO] , у розмірі прожиткового мінімуму, який встановлений на одну працездатну особу у розмірі 3028,00 грн щомісячно. Враховуючи викладене, з урахуванням того, що дитина має вади фізичного розвитку, потребує постійного догляду з боку позивача та лікування, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дружини щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною шести років у твердій грошовій сумі у розмірі 3028,00 грн, щомісячно. Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява надійшла до суду 06.10.2025 року, саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти за рішенням суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини згідно пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірах, діючих на день звернення позивача до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Станом на день звернення позивача до суду мінімальний розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу 1211,20 грн, таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн (1211,20 грн + 1211,20 грн). Вимоги про стягнення судових витрат за сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу стороною позивача не заявлено. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПУ України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Доводи відповідача про необхідність стягнення з відповідача судовий збір у розмірі 50% не заслуговує на увагу, оскільки відповідач визнав позов не до початку розгляду справи по суті (до 13.10.2025 року), а 30.10.2025 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial