Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Адвокат Токарєва О.Г., яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про виділ частки із спільної часткової власності в самостійний об`єкт нерухомого майна, визнання права власності. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори від 05.10.1988 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7067 належить частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області від 24.06.2024 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2635 належить 1/4 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В користуванні Позивача знаходиться житловий будинок [ADDRESS] , що складає 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69,0 кв.м., в тому числі житловою 32,0 кв.м., яка складається із: 2-1 кухні площею 14,3 кв.м., 2-2 санвузла площею 2,2 кв.м., 2-3 житлової кімнати площею 18,3 кв.м., 2-4 передпокою 13,6 кв.м., 2-5 житлової кімнати площею 13,7 кв.м., 2-І коридору площею 6,9 кв.м., а-1 веранди, а1-1 тамбуру, а2-1 прибудови та господарські будівлі та споруди, [ADDRESS] , Є-1 вбиральня, Ж-1 літня кухня, №1 огорожа, №2 огорожа, №3 ворота. [PERSON] (надалі-Відповідач) є співвласником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 02.04.20 року Відповідачу належить 1/2 частина житлового будинку на підставі свідоцтва про прав на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої покровської державної нотаріальної контори Покровського району нотаріального округу Донецької області 24.03.2014 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у спільній частковій власності двох співвласників, Позивач має намір здійснити поділ в натурі належного йому на праві власності нерухомого майна в окремий самостійний об`єкт нерухомості з вже присвоєним цьому об`єкту окремої адреси. Відповідно до законодавства кожен співвласник має право на поділ в натурі належної йому частки майна. Згідно технічного паспорту, складеного ФОП [PERSON] від 11.03.2024 року Позивачу належить 1/2 частина житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку від 21.01.2025 року, щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, складеного ФОП [PERSON] , за технічними показниками 1/2 частину житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є відокремлена, має окремий вихід, окрему територію і може бути поділено. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2025 року, цивільну справу №208/4294/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Ухвалою суду від 09.04.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня отримання позивачем ухвали суду. 14.04.2025 року на виконання ухвали суду від 09.04.2025 року, в межах встановленого судом строку, адвокат Токарєва О.Г. надіслала заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 17.04.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 30.06.2025 року адвокат Токарєва О.Г. подала до суду позовну заяву у новій редакції. Згідно до даної позовної заяви просить: - Поділити в натурі житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що є у спільній частковій власності. - Визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності в цілому, як на окремий, виділений в натурі об`єкт нерухомого майна, в складі якого знаходяться житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69 кв.м., в тому числі житловою 32,0 кв.м., яка складається із: 2-1 кухні площею 14,3 кв.м., 2-2 санвузла площею 2,2 кв.м., 2-3 житлової кімнати площею 18,3 кв.м., 2-4 передпокою 13,6 кв.м., 2-5 житлової кімнати площею 13,7 кв.м., 2-1 коридору площею 6,9 кв.м., а-1 веренди, a1-1 тамбуру, а2-1 прибудови та господарські будівлі та споруди: [ADDRESS] , Ж-1 літня кухня, №1 огорожа, № 2 огорожа, № 3 ворота. - Припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] . 20.08.2025 року адвокат Токарєва О.Г. подала до суду заяву про уточнення позовних вимог. Згідно нових уточнень просить: - Поділити в натурі житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . - Виділити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належну йому 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69 кв.м., в тому числі житловою 32,0 кв.м., яка складається із: 2-1 кухні площею 14,3 кв.м., 2-2 санвузла площею 2,2 кв.м., 2-3 житлової кімнати площею 18,3 кв.м., 2-4 передпокою 13,6 кв.м., 2-5 житлової кімнати площею 13,7 кв.м., 2-1 коридору площею 6,9 кв.м., а-1 веренди, a1-1 тамбуру, а2-1 прибудови та господарські будівлі та споруди: [ADDRESS] , С-1 вбиральня, Ж-1 літня кухня, №1 огорожа, № 2 огорожа, № 3 ворота. - Виділити [PERSON] в натурі і спільної часткової власності окремий об`єкт нерухомого майна належну йому 1/2 частку житлового будинку господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] - загальною площею 74,9 кв.м., в тому числі житловою 28,3 кв.м., яка складається із: 1-1 коридору, 1-2 кухні, 1-3 житлової кімнати, 1-4 передпокою, 1-5 житлової кімнати, 1-6 санвузла, 1 -1 веранди, а3-1 прибудови, а4-1 веранди та господарськ будівлі та споруди: Пг-Ільох, 3-1 сарай, К-1 гараж, Л-1 душ, М-1 навіс, 1 замощення, № огорожа, № 5 ворота. - Визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності в цілому, як на окремий, виділений в натурі об`єкт нерухомого майна, в складі якого знаходяться житловий будинок, який розташований адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69.0 кв.м., в тому числі житловою 32,0 кв.м., яка складається із: 2-1 кухні площею 14,3 кв.м., 2-2 санвузла площею 2,2 кв.м., 2-3 житлової кімнати площею 18,3 кв.м., 2-4 передпокою 13,6 кв.м., 2-5 житлової кімнати площею 13,7 кв.м., 2-1 коридору площею 6,9 кв.м., а-1 веренди, a1-1 тамбуру, а2-1 прибудови та господарські будівлі та споруди: [ADDRESS] , Є-1 вбиральня, Ж-1 літня кухня, №1 огорожа, № 2 огорожа, № 3 ворота. - Припинити право спільної часткової власності [PERSON] [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . 19.09.2025 року адвокат Токарєва О.Г. подала до суду клопотання про долучення доказів. 20.11.2025 року адвокат Токарєва О.Г. подала до суду клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 27.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 05.02.2026 року у судовому засіданні адвокат Токарєва О.Г. підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Зазначила, що позивачу на праві власності належить житлового будинку. Будинок знаходиться у спільній частковій власності. Щодо виділення домоволодіння не звертався до нотаріальної контори. Зазначила, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0420 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не має права власності на земельну ділянку, яка розташована під спірним будинком. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлялись шляхом публікації оголошень на веб-порталі судової влади України, що в розумінні ч. 12 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Заяв та клопотань про проведення розгляду справи за її відсутності не подавала. 05.02.2026 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 жовтня 1988 року, спадкоємцями [PERSON] , померлої [INFO] є у рівних долях: чоловік [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво складається з 1/2 частки житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, яка розташовані в [ADDRESS] . Свідоцво зареєстровано в реєстрі за № 7067. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 28.06.2024 року №384777458, сформований приватним нотаріусом Михайленко О.В., Покровський районний нотаріальний округ Донецької області, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у розмірі частки на праві власності належить [PERSON] . Віповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.06.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Михайленко О.В., зареєстровано в реєстрі за №2635, [PERSON] є спадкоємцем частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 25.06.2024 року №384191319, сформований приватним нотаріусом Михайленко О.В., Покровський районний нотаріальний округ Донецької області, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у розмірі частки на праві власності належить [PERSON] . Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» від 17.03.2025 року № 542/01-02 встановлено, що до 01 січня 2013 року, будинок [ADDRESS] зареєстровано: - частина [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шиленко С.В., державним нотаріусом Красноармійської держанвої нотаріальної контори від 30.01.1986 року в реєстрі за № 2-423. В КП «БТІ» зареєстровано 20.02.1986 р. в дод.кн.24 за реєстровим №2301; - частина [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законов, виданого [PERSON] , держаним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори від 05.10.1988 р. в реєстрі за №7067. В КП «БТІ» зареєстровано 08.10.1988 р. дод.кн. 24 за реєстровим № 2301. Відповідно до технічного паспорту від 11.03.2024 року, реєстраційний номер у реєстрі будівельної діяльності ТІ01:3585-9435-4531-6517, загальна площа 143,9 кв.м. ,житлова площа 60,3 кв.м., допоміжна площа 73,7 кв.м. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 21.01.2025 року, наданого ФОП [PERSON] , за технічними показниками об`єкт нерухомого майна може бути поділено. Відповідно до оцінки ФОП [PERSON] від 03.01.2025 року, житловий будинок, господарські будівлі та споруди, без врахування земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] складає 96141,84 грн. Відповідно до відповіді Головного управління держгеокадастру у Донецькій області від 03.11.2025 року встановлено, що відповідно до даних Державного земельного кадастру інформація про зареєстроване право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 року в Головному управлінні відсутня. Повідомили, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних сисем у порядку інформаційної взаємодії, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1413200000:06:056:0175 площею 0,0420 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до архівного витягу із рішення Красноармійської міської ради від 15.03.2005 року № 4/21-46 вирішено передати земельні ділянки у власність громадян, які були раніше надані їм у користування для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель на підставі технічних матеріалів по інвентаризації земельних ділянок і документів, які підтверджують право власності на житлові домоволодіння. Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». В постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21) вказано, що «кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають рівні частки у праві власності житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме по частини вказаного житлового будинку. З висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 21.01.2025 року, виготовленого ФОП [PERSON] вбачається, що запропоновано поділ об`єкту нерухомого майна на два об`єкти: перший загальною площею 74,9 кв.м., другий об`єкт 69,0 кв.м. Тобто, вбачається, що співвласники майна, які мають рівні частки у праві власності на об`єкт нерухомого майна, за даним висновком щодо технічної можливості поділу об`єкту, будуть мати нерівні за площею фактичні частки житлового приміщення. У матеріалах справи відсутня домовленість відповідача з даним поділом житлового об`єкта. Крім того, позивачем не зазначена вимога щодо компенсації за різницю у площі об`єктів нерухомого майна, що суперечить висновкам чиної практики Верховного Суду України щодо розгляду аналогічної категорії справ. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи виділ частки, повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди призначенню будівлі. Щодо уточнених позовних вимог щодо поділу в натурі житлового будинку та виділу [PERSON] в натурі із спільної часткової власності окремий об`єкт нерухомого майна належну йому частку житлового будинку, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. У постанові ВП ВС від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20 вказано, що поділ спільного майна (ст. 367 ЦК України) відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні (ст. 364 ЦК України) тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. Як зазначається, за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні надалі не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися в результаті його поділу й належать позивачеві та відповідачеві. Водночас за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. Суд, застосовуючи приписи ст. 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно позивача й залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів. Отже, з матеріалів уточненої позовної заяви вбачається, що сторона позивача ототожнює поняття «поділ» та «виділ», що прослідковується в уточнених позовних вимогах та суперечить сталій практиці у вирішенні справ даної категорії. Крім того, з матеріалів цивільної справи вбачається, що адвокат Токарєва О.Г. відповідно до ордеру серії АН № 1347688 від 04.04.2025 року представляє інтереси [PERSON] . Проте, в уточнених позовних вимогах наявна наступна вимога: «Виділити [PERSON] в натурі і спільної часткової власності окремий об`єкт нерухомого майна належну йому 1/2 частку житлового будинку господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] - загальною площею 74,9 кв.м., в тому числі житловою 28,3 кв.м., яка складається із: 1-1 коридору, 1-2 кухні, 1-3 житлової кімнати, 1-4 передпокою, 1-5 житлової кімнати, 1-6 санвузла, 1 -1 веранди, а3-1 прибудови, а4-1 веранди та господарськ будівлі та споруди: Пг-Ільох, 3-1 сарай, К-1 гараж, Л-1 душ, М-1 навіс, 1 замощення, № огорожа, № 5 ворота». З даної вимоги вбачається, що адвокат Токарєва О.Г. діє в інтересах та просить вирішити питання щодо [PERSON] , інтереси якої вона не представляє. Як зазначено у п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Водночас ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України визначає, що представництво є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Отже, ідея інституту представництва полягає у тому, що особа в межах наданих їй повноважень здійснює певні дії, реалізує певні права, якими наділена особа, від імені та в інтересах довірителя. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 3 ст. 237 ЦК України). Згідно Постанови Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24 (провадження № 61-5803сво24), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Окрім того, з нової редакції позовних вимог вбачається, що адвокат діє в інтересах позивача та відповідача по одній справі одночасно. Але адвокат не має права одночасно представляти інтереси позивача та відповідача у справі, оскільки це створює прямий конфлікт інтересів. Представництво протилежних сторін заборонено, оскільки інтереси клієнтів є взаємно суперечливими, що порушує принципи незалежності та конфіденційності. Таким чином, позовні вимоги щодо відповідача [PERSON] суд не може задовольнити через відсутність повноважень адвоката та конфлікт інтересів. Суд також зазначає, що позивачем не проведено дії досудового врегулювання спору. Відповідно до ст. 16 Цивільного процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. Досудове врегулювання спору щодо виділу частки з майна передбачає укладення нотаріально посвідченого договору між співвласниками на основі згоди. Процес включає визначення часток, отримання висновку БТІ про технічну можливість поділу, при необхідності реєстрацію будівельних робіт, та фінальне оформлення договору у нотаріуса, що припиняє спільну власність для особи, яка виділяється. Проте, матеріали справи не містять докази, що позивачем було винено дії щодо вирішення даного питання у досудовому порядку. Відсутні відмови нотаріуса щодо вчинення дій, відмова реєстратора та лист до відповідача щодо необхідності вчинити дії щодо виділу часток житлового об`єкта відповідно часток у праві власності кожного з них. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із спільної часткової власності в самостійний об`єкт нерухомого майна, визнання права власності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed