Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , по смерті якої залишилося спадкове майно, а саме - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] . 20 лютого 1997 року від імені [PERSON] . Галузійською сільською радою був посвідчений заповіт, яким все своє майно вона заповіла дочці [PERSON] . Інших спадкоємців немає. Однак коли позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів про право власності на вказане спадкове майно, а тому просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що в [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач Прилісненська сільська рада Камінь-Каширського району Волинської області свого представника для участі в розгляді справи не направила, проте подали до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутності їх представника, щодо задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази у справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , від імені якої 20 лютого 1997 року був посвідчений заповіт на ім`я дочки [PERSON] (а.с. 4-6). Із витягу з погосподарської книги № 1 за 1996-2000 роки та довідки виконавчого комітету Прилісненської селищної ради Волинської області № 296 від 04 жовтня 2024 року вбачається, що по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкодавець до дня смерті була зареєстрована та проживала за вказаною адресою одиноко. Пережилого подружжя немає. 20 лютого 1997 року від імені [PERSON] . Галузійською сільською радою був посвідчений заповіт, яким все своє майно вона заповіла [PERSON] . Інших спадкоємців немає (а.с. 7-8). Згідно з висновком Маневицького архітектурно планувального підприємства від 07 квітня 2025 року житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться в [ADDRESS] , відповідають діючим державним будівельним, санітарним і пожежним нормам (а.с. 14-15). За вимогами ч. 1 ст. 328, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно зі ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235, ч. 1 ст. 1236 цього ж Кодексу заповідач може призначати своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати в майбутньому. Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України унормовано, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 Цивільного кодексу України унормовано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, проте відповідно до роз`яснення№ 232/01-16 від 04 квітня 2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно, а саме - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до повідомлення Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 811/01-16 від 19 грудня 2025 року, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена спадкова справа № 32 за 2025 рік. 13 березня 2025 року з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину у встановлений законом строк та спосіб, суд приходить висновку про доцільність визнання за позивачем право власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved