Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі-ТОВ«ДІДЖИ ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 13 790,20 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що 08 лютого 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» № 1403937114967, згідно якого відповідачці надається кредит в сумі 3 500,00 грн на строк 120 днів, а позичальник зобов`язався повернути позивачу кредит і сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки на умовах договору. 18 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» укладено факторингу № 18102024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідачки коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ», а позивач набув право вимоги грошових коштів від [PERSON] в сумі 13 790,20 гривень, з яких: 3 500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 290,20 грн - заборгованість за відсотками. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за вказаним вище договором, позивач просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вказану вище заборгованість, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. Ухвалою судді від 13 січня 2026 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 55). Заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, яка згідно поштового повідомлення відсутня за вказаною адресою, а тому вважається такою, що належним чином повідомленою про дату, час, та місце судового засідання, яка заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надала, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, тобто про заочний розгляд справи, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 08 лютого 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія старт» № 1403937114967, який підписаний електронними підписами сторін, одноразовим ідентифікатором Q2V9S3 (а.с. 8, 9-14, 15, 16-17). Відповідно до Договору кредитодавець видає позичальнику кредит у національній валюті у сумі 3 500 грн на строк 120 днів з 08 лютого 2024 року по 07 червня 2024 року. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 16.04.2024 або достроково. Дисконтна процентна ставка становить 0,735 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка складає 2,45 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом Згідно пункту 2.23 Договору кредит надається шляхом здійснення переказу коштів кредитодавця в сумі 3 500 грн на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу № [NUMBER] . Відповідно до п. 3.5 Договору сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу. 08 лютого 2024 року звернулась з анкетою-заявою на отримання кредиту до ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» з проханням надати кредит (а.с. 8). Із додатку № 1 до Договору № 1403937114967 від 08 лютого 2024 року, вбачається графік платежів, згідно якого відповідачка 08 лютого 2024 року отримала кредит в сумі 3 500 грн (а.с. 15). Згідно додатку № 2 до договору [PERSON] підписала згоду на взаємодію з третіми особами при врегулюванні проблемної заборгованості (а.с. 15-на звороті). 08 лютого 2024 року відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту (а.с. 16-17). Таким чином, договір про надання фінансового кредиту був укладений в електронній формі в особистому кабінеті відповідачки та разом з додатками у виді Графіку платежів та Згоди на взаємодію з третіми особами при врегулюванні проблемної заборгованості, а також Анкетою-заявою на отримання кредиту та Паспортом споживчого кредиту був підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Q2V9S3. Як убачається з довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 23 грудня 2025 року про підтвердження успішної оплати, згідно договору з ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» М1805/1 від 18.05.2023 року виконана транзакція № 1362423184 від 08 лютого 2024 року на номер картки [NUMBER] на суму 3 500 грн (а.с. 21). У свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за розрахунком «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» за відповідачкою утворилася заборгованість у розмірі 13 790,20 грн, з яких: 3 500 грн - заборгованість по тілу кредиту, 10 290,20 грн - заборгованість по процентах (а.с. 19-20). Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. 18 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» укладено факторингу № 18102024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідачки коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ», а позивач набув право вимоги грошових коштів від [PERSON] в сумі 13 790,20 грн (а.с. 23-26, 27, 28, 30, 31). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 18102024 від 18 жовтня 2024 року до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги, у тому числі і щодо заборгованості [PERSON] за договором № 1403937114967 від 08 лютого 2024 року у розмірі 13 790,20 грн, з яких: 3 500 грн - заборгованість по тілу кредиту, 10 290,20 грн - заборгованість по процентах (а.с. 29). Позивач направив досудову вимогу від 15 серпня 2025 року [PERSON] на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачкою погашена не була (а.с. 22), тому Банк вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання про надання фінансового кредиту, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у розмірі 13 790,20 грн. Вказаний вище розрахунок загальної суми заборгованості відповідачки по кредитному договору відповідає вимогам закону та не спростований останньою, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору суду не надано. Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, надано докази щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню та з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість в розмірі 13 790,20 грн. Також позивачем ставиться питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Із матеріалів справи вбачається, що 01 січня 2025 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Лівак І.М. укладено договір № 42649746 про надання правової допомоги (а.с. 34-36). Факт надання адвокатських послуг позивачу підтверджується свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я Лівак І.М. (а.с. 32), додатковою угодою № 1403937114967 від 17 листопада 2025 року до договору про надання правової допомоги № 42649746 (а.с. 33), детальним описом робіт, виконаних адвокатом Лівак І.М. на суму 6 000 (а.с. 37), актом про підтвердження надання правової допомоги адвокатом на суму 6 000 грн (а.с. 38). Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, відсутності клопотання відповідачки про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, співмірність даних витрат, які суд вважає такими, що підлягають до задоволенню та які слід стягнути з відповідачки на користь позивача у розмірі 6 000 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» при подачі позову до суду через систему «Електронний суд» було сплачено суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», що підтверджується платіжною інструкцією № 17120900 від 17.12.2025 року (а.с. 7). У зв`язку із задоволенням позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved