Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

08 січня 2026 року ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» через свого представника директора компаній Полякова О.В. засобами підсистеми «Електронний сул» звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19860,00 грн та судовий збір в розмірі 2662,40 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до укладеного електронного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 квітня 2024 року №7767430 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» відповідач отримав кредит в сумі 6000,00 грн строком на 360 днів з 07 квітня 2024 року або 08 квітня 2024 року до 02 квітня 2025 року і сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою в розмірі 2,2% в день та зниженою процентною ставкою в розмірі 0,01% в день. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 19860,00 грн, яку ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу № 23/10/24-Ф відступило для ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а останній на підставі договору факторингу №16/05/25-Е відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду [PERSON] має заборгованість в сумі 19860,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача. Покликаючись на вищевикладене, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою судді від 13 січня 2026 року провадження у справі відкрито, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Сторонам роз`яснено право подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення. 26 січня 2026 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Яскевича Ф.О. надійшов відзив, в якому останній вказував, що будь-яких кредитних договорів з позивачем він не укладав, платіжної картки [NUMBER] він ніколи не мав. Він ніколи не користувався номером мобільного телефону [NUMBER] , а також адресою електронної пошти [INFO] Окрім того, рішеннями Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2025 року по справі №561/573/25, та від 30 грудня 2025 року у справі №561/1403/25, що набрали законної сили, вказані обставини були встановлені та не потребують додаткового дослідження. А тому, враховуючи преюдиційність факту, встановленого судовими рішеннями, представник позивача [PERSON] просив відмовити в позові. У відповіді на відзив від 30 січня 2026 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» Поляков О.В., просив задовольнити вимоги позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] , оскільки кредитний договір укладений в електронній формі та підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, який було вказано останнім, як фінансовий - [NUMBER]. Відповідач не спростував, що вказаний засіб зв`язку, електронна пошта, яка зазначена в кредитному договорі та платіжна картка [NUMBER] йому ніколи не належали. А тому, просив задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання клопотання представника позивача, суд витребував від АТ «Сенс Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме, чи емітувалась (видавалась) банківська картка [NUMBER] на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , у разі видачі такої картки на ім`я [PERSON] , надати належним чином завірені копії документів (паспорт, РНОКПП), які стали підставою для отримання картки та інформацію про рух коштів по банківській картці [NUMBER] , а саме зарахування коштів в сумі 6000,00 грн у період з 07 по 12 квітня 2024 року. Відповідно до наданої АТ «Сенс Банк» інформації, на ім`я [PERSON] емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , надано завірені сторінки копії паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця села Серники Зарічненського району Рівненської області Як вбачається з наданої АТ «Сенс Банк» копії паспорта [PERSON] , дана копія паспорта має розбіжності з копією паспорта відповідача, яку останній долучив до матеріалів справи, а саме різняться фотокартки, підписи власника паспорта, почерк заповнення паспорта, відомості про сімейний стан. Відповідно до відповіді Управління державної міграційної служби України у Рівненській області на адвокатський запит представника відповідача адвоката Яскевича Ф.О., у відомчій інформаційній системі 27.12.2024 року зареєстровано заяву-анкету №11328076 [PERSON] , [INFO] , про внесення до Єдиного демографічного реєстру інформації у зв`язку з обміном паспорта зразка 1994 року серії [NUMBER] по досягненню 45-річного віку на паспорт ID картку. При прийомі документів до анкети-заяви відскановано сторінки паспорта серії [NUMBER] . Судом встановлено, що копія паспорта, надана відповідачем повністю відрізняється від копії паспорта, який використовувався при укладенні договору №7767430 про надання споживчого кредиту від 07 квітня 2024 року. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі письмових доказів, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що кредитний договір від 07 квітня 2024 року № 7767430 укладено з використанням документів, що мають ознаки підробки, зокрема паспорта громадянина України виданого на ім`я [PERSON] . З відповіді АТ «Сенс Банк» на запит суду вбачається, що банківський рахунок відкрито на ім`я [PERSON] , до якого емітовано картку № [NUMBER] . Випискою засвідчено перерахування 6 000,00 грн на вказаний рахунок 07.04.2024. Підтвердження існування рахунку та картки на ім`я [PERSON] , а також факт перерахування коштів є вагомими доказами на користь позивача. Проте, з урахуванням інших доказів у справі, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не укладав договір та не отримував грошові кошти, оскільки оформлення банківської картки, відкриття рахунку, укладання кредитного договору здійснювалось іншою особою, яка використала дані паспортного документа [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Письмовими доказами доведено, що відповідач у справі не є стороною кредитного договору №7767430 від 07.04.2024 року та отримувачем кредитних коштів, оскільки останні були перераховані на картковий рахунок особи, яка використала паспортні дані [PERSON] , а отже у останнього відсутній обов`язок повертати кошти за наданим кредитом. Судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладається на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Outcome: dismissed