Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

У грудні 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, у розмірі 20000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Також прозивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату правничої допомоги у сумі 4000,00 грн. і очікуваних подальших витрат на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що 13.11.2010 року між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] , був укладений шлюб про що свідчить зроблений відповідний актовий запис N? 239 за місцем державної реєстрації - Південний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Кам?янське Кам?янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) і підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 17.10.2025 р. серії [NUMBER] . Сімейне життя із [PERSON] не склалося і шлюб на стадії розірвання. У літку 2025 року відповідач виїхав за межі України до країни Польща де зараз і перебуває постійно. Від цього шлюбу подружжя має троє дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані разом із заявницею за адресою: [ADDRESS] . Спільне життя з [PERSON] не склалося. До дня припинення подружніх стосунків, позивачка, відповідач та їх діти проживали однією сім?єю за адресою [ADDRESS] . Право власності на цю квартиру зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2020 р. і зареєстровано в реєстрі за N? 552. У літку 2025 році відповідач зібрав свої речі і виїхав з України до країни Польща, де і проживає постійно. Відповідач працює водієм у Польщі. Його заробітна плата щомісяця складає більш ніж 2000,00 євро. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, будь- яких витрат з їх утримання не несе. Будь-якої грошової або матеріальної допомоги відповідач не надає. Ухвалою Південного районного суду міста Кам`янського від 08.12.2025 року було відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач по справі [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити частково в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі, у розмірі 20000,00 гривень але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Зазначив, що проживає в іншій країні та має нерегулярний дохід, тому згоден сплачувати аліменти на утримання дітей, однак в меншому розмірі. Просить суд присудити аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму на кожного з дітей відповідного віку, а саме на [PERSON] - 2563 грн, а на [PERSON] і [PERSON] - по 3196 грн. Відповідач також звернув увагу на те, що позивач, разом із дітьми, проживає в квартирі, яка належить відповідачу, що свідчить про його певну участь в утриманні дітей. Також відповідач просить стягнути з позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9500,00 грн. Відзив на позовну заяву відповідач обґрунтував тим, що станом на дату подачі позову діяв ЗУ «Про державний бюджет України на 2025 рік», стаття 7 якого встановлювала, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум становив для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. У відповідача з позивачкою троє спільних дітей: [PERSON] - 14 років, [PERSON] - 8 років та [PERSON] - 2 роки. Відповідно на [PERSON] , як на особу до 6 років прожитковий мінімум становить 2563 грн, а на [PERSON] і [PERSON] прожитковий мінімум становить по 3196 грн. Отже, сума аліментів на утримання трьох дітей сторін, враховуючи розмір прожиткового мінімуму становить 8955 грн. Така сума має задовольнити усі базові потреби для дітей, враховуючи, що мінімальний гарантований розмір аліментів складає навіть лише 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, тобто 4477,50 грн. для утримання дітей сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 13.11.2010 року Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністрства юстиції (м. Одеса), за актовим записом №239, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу подружжя має спільних дітей, а саме: неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.10.2025 року, малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.10.2025 року та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.10.2025 року. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , суд керується наступним. Згідно вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Про право суду при визначення розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення йдеться і в абзаці 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Враховуючи, що позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, суд вважає, що справедливим буде щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач зобов`язаний надавати дітям утримання, достатнє для задоволення їх розумних потреб, виходячи зі стану здоров`я дітей, їх матеріального становища, а також зі свого стану здоров`я та матеріального становища. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд прийшов до висновку, що діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , знаходяться на утриманні позивачки, а відповідач не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Разом з цим, позивачкою не надано жодного доказу того, що відповідач працює водієм у Польщі та його заробітна плата щомісяця складає більш ніж 2000,00 тисячі євро, є регулярною та стабільною, а відповідач та має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 20000,00 грн. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан відповідача, відсутність у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти (стан здоров`я, вік тощо). Разом з цим, суд враховує те, що утримання дітей є спільним та рівним обов`язком обох батьків. Також суд враховує те, що позивач, разом із дітьми, проживає в квартирі, що належить відповідачу, що може вважатися участю в утриманні батьком дітей, а також зменшує витрати позивача на проживання. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 8955,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, і до досягнення дітьми повноліття. На переконання суду вказаний розмір аліментів дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та буде достатнім та необхідним для забезпечення потреб дітей, відповідно до закону. Щодо вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Позивач просила поклати всі судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. та очікуваних подальших витрат у сумі 10000,00 грн. Однак, жодних доказів на підтвердження наявності витрат на правову допомогу, їх обсягу та змісту позивачем не надано. Надані ж нею ордер на надання правничої допомоги адвокатом Черненко Тетяною Борисівною [PERSON] серії АЕ№ 1448359 від 25.11.2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Черненко Тетяни Борисівни серії ДП№5099 від 16.04.2021 року, лише підтверджують повноваження адвоката у даній справі. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачеві витрат на правничу допомогу в загальні сумі 14000,00 грн. Щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідачем було надано наступні докази на підтвердження понесених витрат на послуги з професійної правничої допомоги, а саме: договір №0701 про надання правової допомоги адвокатом Савко В.В. Черній О.П. від 07.01.2026 року, ордер на надання правничої допомоги адвокатом Савко В.В. [PERSON] серії АЕ№ 1459109 від 08.01.2026 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Савко В.В. №736 від 18.03.2010 року, акт виконаних робіт №0801 ФОП [PERSON] з переліком наданих послуг на загальну суму 9500,00 грн, платіжну інструкцію №7967336654 від 07.01.2026 року якою [PERSON] було перераховано ФОП [PERSON] кошти у сумі 9500,00 грн, з призначенням платежу «юридичні послуги». За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення відповідачем витрат на правову допомогу. Разом з тим, з огляду на категорію спору, обсяг наданих адвокатом послуг (складання відзиву на позовну заяву через систему "Елетронний суд") та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає обґрунтованим, співмірним із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом виконаних робіт, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. та правомірність їх стягнення з позивача. Приймаючи до уваги, що позивач, при пред`явленні позову, була звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір. В силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial