Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

В листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що він та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.12.2013 по 17.03.2022. Від спільного проживання в них народився син [PERSON] , [INFO] . З часу фактичного припинення подружніх відносин між сторонами, а саме з 2019 року, дитина постійно проживає разом зі своїм батьком за адресою: [ADDRESS] , а також перебуває на повному його утриманні. Батько дитини одноосібно займається його вихованням, забезпечує його всім необхідним для навчання та розвитку, дбає про стан його здоров`я, створив належні умови для проживання сина, цікавиться його навчанням, підтримує відносини із педагогічними працівниками школи, тощо. Натомість мати дитини, [PERSON] , життям сина не цікавиться, не приймає участі в його вихованні та не надає кошти на його утримання, в повному обсязі самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач зазначає про те, що відповідач зловживає спиртними напоями. Окремо [PERSON] посилався на те, що встановлення даного факту необхідно йому для отримання відстрочки від мобілізації, оскільки в разі його призиву на військову службу дитина залишиться без батьківського піклування. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд встановити факт самостійного виховання ним малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 18.11.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні. Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 26.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті; викликано в судове засідання для допиту в якості свідка [PERSON] , а також неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Миколаївської області Швачко С.В. в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, підтримала висновок органу опіки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справи належним чином. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та доданих до неї документів, та додатково шляхом направлення смс-повідомлення на номер телефону, зазначений в позовній заяві, яке було доставлено 26.12.2025 о 14:27 год. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні підтвердив факт його виховання батьком та утримання батьком. Пояснив, що батько його навчає, допомагає у риболовлі, купує йому речі, телефон, їжу, іграшки, канцелярію для школи. Його мати при цьому зовсім ніяк не допомагає йому та не спілкується з ним, останній раз бачив її влітку 2025 року, коли вона купила йому дві іграшки хот-вілс та пригостила з придбаними з магазину АТБ продуктами. До цього бачив її 1 раз в 2024 році у нетверезому стані. До 2019 року він проживав з мамою, яка часто вживала спритні напої, неодноразово била його ногами, руками, часто забувала про нього, не годувала. Не відкривала йому двері і він вимушено сидів на вулиці до вечора, поки не прийде його бабауся з роботи. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача в судовому засіданні підтвердила факт виховання її сином [PERSON] , несення позивачем постійних витрат на утримання сина, пояснила, що є пенсіонеркою, а позивач допомагає їй та повністю утримує сина, купляючи йому все необхідне. На питання суду відповіла, що батько дитини купив йому телефон, 3 велосипеди, постійно купляє їжу та необхідні Руслану речі. Також син є має господарство: курей, качок, гусей, обробляє земельні ділянки, неофіційно працює на СТО та отримує дохід близько 20 000,00 грн. Свідок [PERSON] пояснив, що має СТО та позивач у нього працює, отримуючи неофіційно дохід від 20 000,00 грн. на місяць, повністю забезпечує сина та одноосібно займається його вихованням. Мати зловживає спритними напоями, але позивач до не ї добре ставиться та навіть допомагає їй грошима. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та неповнолітнього, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.12.2013. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.03.2022 по справі № 489/371/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 6). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з часу фактичного припинення подружніх відносин між сторонами, а саме з 2019 року, дитина постійно проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , а також перебуває на повному його утриманні. Батько дитини одноосібно займається його вихованням, забезпечує його всім необхідним для навчання та розвитку, дбає про стан його здоров`я, створив належні умови для проживання сина, цікавиться його навчанням, підтримує відносини із педагогічними працівниками школи, тощо. Натомість мати дитини, [PERSON] , життям сина не цікавиться, не приймає участі в його вихованні та не надає кошти на його утримання, в повному обсязі самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 01.09.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно акту обстеження місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , складеного депутатом Березнегуватської селищної ради Кордик О.М. та сусідами [PERSON] , [PERSON] 19.08.2025, [PERSON] дійсно фактично проживає за вказаною адресою та на його утриманні перебуває дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). У відповідності до довідки Висунського ліцею Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 15.09.2025 та характеристики від 17.09.2025 [PERSON] , 2014 р.н., навчається в 6 класіта є учнем цього закладу з 1 класу. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для навчання дитини.Батько та бабуся підтримуються постійний зв`язок зі школою та класним керівником, відвідують батьківські збори. Мати під час навчання сина до закладу не зверталась, участі у шкільному житті та навчальному процесі не брала (а.с. 10, 12). Відповідно до медичної довідки КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» від 11.08.2025 [PERSON] , [INFO] , має задовільний стан здоров`я на момент огляду (а.с. 13). Згідно довідки виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 02.01.2026 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з неповнолітнім сином та мамою пенсіонеркою, займається підсобним господарством (а.с. 40). У відповідності до висновку від 19.05.2025 Органу опіки та піклування виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Миколаївської області, враховуючи найкращі інтереси дитини, члени Комісії з питань захисту прав дітей вважають, що факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , встановлено (а.с. 16-18). Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати томуз батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22). СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Метою встановлення факту заявник визначив - надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Проте встановлення такого факту могло б мати негативні наслідки для матері дитини, а також потребує дослідження й врахування інтересів дитини. У статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини з позивачем, та інше, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини. У даній справі позивачем не надано доказів, що в питанні виховання сина [PERSON] , [INFO] , відповідач умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Позивачем не доведено факту невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, ухилення матері від участі у вихованні та утриманні сина. Згідно з частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, чч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Судом не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини. Ті обставини, що мати дитини проживає окремо, не свідчать про те, що позивач самостійно виховує дитину, оскільки вказані обставини не позбавляють матір дитини батьківських прав і не залишають дитину без материнського виховання. Також суду не надано доказів як того, що батько дитини самостійно несе витрати по її утриманні, так і доказів того, що матір дитини таких витрат не несе. Самі лише посилання позивача на вказані обставини не підтверджують факту самостійного утримання позивачем сина, оскільки однозначно та достовірно не підтверджують вказаний факт в тому числі за відсутності відомостей про працевлаштування останнього та отримання ним стабільного регулярного доходу. Враховуючи викладене, дослідивши надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed