Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача 93162,66 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. Відповідно до укладених договорів №1001979630401 від 23.09.2021р., №1002037403901 від 06.12.2021р. та №1002045691801 від 15.12.2021р. відповідач отримала кредит. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Банком виконано зобов`язання по договору в повному обсязі, так як надано відповідачу кредит у визначеному розмірі. В порушення вищевказаних вимог, відповідач своєчасно не повернув банку грошові кошти для погашення заборгованості, чим не виконав належним чином свої зобов`язання за даним договором. Внаслідок порушення умов договору останньою, станом на 01.12.2024р., виникла вищезазначена заборгованість. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 20.03.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Із анкети-заяви, довідки про отримання карток, довідки про зміну умов кредитування, тарифів, умов та правил, вбачається, що відповідачу надано кредит. Відповідач зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також, комісії. Згідно виписки за договором та розрахунку, відповідач користувався платіжною карткою і кредитними грошовими коштами. Згідно розрахунку, станом на 01.12.2014р. заборгованість відповідача: 1) за кредитним договором №1001979630401 від 23.09.2021р., складає 15490,88грн., яка складається з: - простроченого тіла кредиту в сумі 7908,22грн.; - прострочених відсотків в сумі 1,66грн. - комісія 7581грн. 2) за кредитним договором №1002037403901 від 06.12.2021р., складає 31207,46грн., яка складається з: - простроченого тіла кредиту в сумі 23970,59грн.; - прострочених відсотків в сумі 6,78грн. - комісія 7230,09грн. 3) за кредитним договором №1002045691801 від 15.12.2021р., складає 46464,32грн., яка складається з: - простроченого тіла кредиту в сумі 36017,06грн.; - прострочених відсотків в сумі 10,1грн. - комісія 10437,16грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Відповідачем не спростовано надані банком докази видачі та користування кредитними коштами. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому з матеріалів справи чітко вбачається, що відповідач підписав заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої він ідентифікувався у банку, ознайомилася з Умовами та Правилами надання батьківських послу і йому були роз`яснені умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту, пам`ятка про умови кредитування ним отримана. Таким чином, банком доведено існування між сторонами кредитних правовідносин та наявності заборгованості за кредитом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином відповідач зобов`язаний повернути борг банку, а останній вправі вимагати стягнення боргу з боржника. Судом встановлено, що відповідач порушив умови договору, не погасив заборгованість в добровільному порядку. Щодо вимог про стягнення комісії за обслуговування кредиту за заявами №1001979630401 від 23.09.2021р., №1002037403901 від 06.12.2021р. та №1002045691801 від 15.12.2021р., суд зазначає наступне. Відповідно до умов Публічних пропозицій АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування сума споживчого кредиту, строк користування споживчим кредитом, цільове призначення, розмір процентів за користування споживчим кредитом та комісій (за умови обрання клієнтом умов надання споживчого кредиту з комісією), періоди сплати платежів, визначаються сторонами в Заяві на приєднання до договору. Відповідно до умов Заяв №1001979630401 від 23.09.2021р., №1002037403901 від 06.12.2021р. та №1002045691801 від 15.12.2021р. розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99 % . Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01.01.2017) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, з урахуванням вищевикладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10.06.2017) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, АТ "ПУМБ" встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%, тобто, фактично встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". При цьому в Заявах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). За наведених вище обставин, оскільки відповідачці було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що позивач належним чином не обґрунтував позовні вимоги в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту, а тому вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комісією до задоволення не підлягають. За таких обставин, позовна заява АТ "Перший Український Міжнародний Банк" про стягнення відповідача заборгованості за договорами банківського обслуговування фізичних осіб підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 67914, 41 грн з яких: 1) за Заявою №1001979630401 від 23.09.2021р., складає 7909,88грн., яка складається з: - простроченого тіла кредиту в сумі 7908,22грн.; - прострочених відсотків в сумі 1,66грн. 2) за Заявою №1002037403901 від 06.12.2021р., складає 23 977, 37грн., яка складається з: - простроченого тіла кредиту в сумі 23970,59грн.; - прострочених відсотків в сумі 6,78грн. 3) за Заявою №1002045691801 від 15.12.2021р., складає 36027, 16грн., яка складається з: - простроченого тіла кредиту в сумі 36017,06грн.; - прострочених відсотків в сумі 10,1грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial