Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що з 14.07.2015 перебуває в шлюбі з відповідачем, [INFO] у них народився син [PERSON] . Через поведінку відповідача та різні погляди у питаннях побудови сімейних відносин сторони приблизно 6 місяців проживають окремо. Позивач категорично заперечує можливість збереження шлюбу, не бажає продовжувати відносини, тому просить в судовому порядку шлюб розірвати. Ухвалою від 12.12.2025 суд відкрив провадження у справі та на підставі пункту 4 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 ЦПК України визначив здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні 12.01.2026 позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві, додатково пояснила, що чоловік неодноразово вчиняв щодо неї домашнє насильство психологічного і економічного характеру, у травні 2025 року вона наважилася викликати поліцію, до відповідача був застосований терміновий заборонний припис, а згодом притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Взаємні непорозуміння і конфлікти негативно впливали на дітей, тому вона змінила місце проживання і проживає разом із старшим сином від першого шлюбу та спільною неповнолітньою дитиною сторін в іншій квартирі в м.Ковелі. Категорично заперечує проти можливості збереження шлюбу. Відповідач [PERSON] правом подати відзив не скористався, в судовому засіданні 12.01.2026 заперечив проти розірвання шлюбу, клопотав про відкладення розгляду справи для можливості ознайомитись із матеріалами справи. У судове засідання 11.02.2026 позивач [PERSON] не з`явилася, у поданій 05.02.2026 заяві просила розглядати справу у її відсутності, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 11.02.2026 наполягав на збереженні шлюбу, оскільки має почуття любові до дружини та сина. Усі непорозуміння з дружиною пов`язує із впливом старшого сина позивачки, а також емоційним напруженням через стан війни. Категорично заперечив акти насильства щодо дружини, кваліфікує описані позивачкою події як конфлікт в сім`ї. На притягнення до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї погодився лише маючи на меті припинити суперечку з дружиною. Визнав факт окремого проживання сторін упродовж останніх пів року, стурбований впливом старшого сина позивачки на його сина, що має наслідком відмову останнього від спілкування. Просив відмовити у позові. Вивчивши матеріали справи, заслухавши відповідача, суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Датою проголошення рішення є 12.02.2026. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов належить задовольнити з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2015 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 14.07.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 281). Сторони у справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.09.2017). Сторони проживають окремо, що не заперечується відповідачем. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (стаття 110 СК України). Відповідно до частина третьої статті 109, статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо після з`ясовування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, з урахуванням наявності дітей та інших обставин життя подружжя буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З метою збереження сім`ї суд вправі вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (частина перша статті 111 СК України). З огляду на незмінну позицію позивачки, суд не вправі примушувати останню до збереження шлюбу, тому не вживає заходів для примирення, про які просив відповідач, і постановляє рішення про розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позовній заяві просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вимоги позивача про розірвання шлюбу задоволені повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved