Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.11.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № Z41.19330.004583726, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 18960,00 грн. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в строки визначені умовами Договору. 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги до відповідача за кредитним договором № Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року. Загальна сума заборгованості за кредитним договором № Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року станом на 19.12.2023 року, становить 37395,68 грн, яка складається з: 7900,34 грн - заборгованість за основним боргом; 2,42 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 29492,92 грн заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість та понесені судові витрати. Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 03.09.2025 року відкрито провадження у справі та визначено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача частково надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що 26 листопада 2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № Z41.19330.004583726. Відповідно до п.1.1 Договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 18960,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами кредитного договору. Згідно п.п. 1.3 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 0,01% річних від залишкової суми кредиту. Також, відповідно до п.п. 1.4 кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до графіку платежів. На виконання умов договору АТ «Ідея Банк» виконало взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором та надало кредит в зазначеному в договорі розмірі, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] . Згідно з Договором факторингу №19/12-2023 від 19 грудня 2023 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма факторинг», відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року, що укладений між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою/а.с.26-32/. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 19/12-2023 від 19 грудня 2023 року, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року у загальній сумі 37395,68 грн/а.с.34/. Згідно з Договором факторингу №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року, укладеного між ТОВ «Оптіма факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року, що укладений між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою/а.с.38-42/. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року у загальній сумі 37395,68 грн/а.с.44/. Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість [PERSON] за кредитним договором Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року станом на 19 грудня 2023 року становить 37395,68 грн, з яких 7900,34 грн заборгованість за основним боргом; 2,42 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 29492,92 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями/а.с.22/. [PERSON] свої зобов`язання за договором кредиту Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року не виконала, тому ТОВ «ФК «Профіт Капітал», як новий кредитор, звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] договору №Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року, за яким у зв`язку з укладенням договору факторингу право вимоги до [PERSON] набуло ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на суму заборгованості станом на 19.12.2023 року (дата відступлення) становить 7902,76 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом - 7900,34 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 2,42 грн. Відповідачем жодного розрахунку на спростування доводів позивача надано не було. За таких обставин, позовна вимога ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором №Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року в сумі 7902,76 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом - 7900,34 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 2,42 грн підлягає задоволенню. Що стосується вимог в частині стягнення нарахованої комісії за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договору №Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року, суд зазначає наступне. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України Про споживче кредитування), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21. Відповідно до Паспорта споживчого кредиту, підписаного [PERSON] , встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», отже ці положення договору є нікчемними. Враховуючи, що вимагається до стягнення: 29492,92 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями за кредитним договором №Z41.19330.004583726 від 26.11.2018 року щодо якого встановлено нікчемність, належить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» в частині стягнення заборгованості за комісією. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Зазначена правова позиція є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України. Представник позивача просив стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. На підтвердження понесення таких витрат представник позивача надав копії: договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та АО «Правовий курс»; додаткової угоди № 1/1 до договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року; акта прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року; акта прийому-передачі наданої правничої допомоги від 24.07.2025; наказу (розпорядження) № 02-К про прийняття на роботу; платіжної інструкції № 1496 від 24.07.2025 року/а.с.47-55/. При подачі позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал»сплатило судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Як вбачається з мотивувальної частини цього рішення позов ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал»задоволено частково на 21%. Враховуючи, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами розмір витрат, понесених ним на правничу допомогу в розмірі 7000 грн., та надано докази сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 3028,00 грн., понесені витрати позивача слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (21%), а саме 1470 грн витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу та 635,88 грн - витрат зі сплати судового збору, що разом становить 2105,88 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial