Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей, сім`ї молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є батьком малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , який перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у Службі у справах дітей, сім`ї молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради. Батьки дитини, відповідач у справі та [PERSON] , проживали у цивільному шлюбі, з 2021 року вони припинили спільне проживання та з того часу відповідач не бере участі в утриманні, навчанні та вихованні сина. 07 лютого 2025 року мати дитини [PERSON] була госпіталізована до неврологічного відділення КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради, через що малолітній [PERSON] , [INFO] , та його старший брат [PERSON] , [INFO] , залишились без батьківського піклування. За клопотанням Служби у справах дітей, сім`ї молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради до виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради діти влаштовані у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , мешканки с. Ковтуни Золотоніського району Черкаської області, де перебувають і на даний час. Після виписки із лікарні стан матері дітей не покращився, вона потребує сторонньої допомоги, тому її забрала до себе мати - [PERSON] за місцем свого проживання у с. Богдани Золотоніського району Черкаськї області, де вона і перебуває на даний час. Згідно з поясненнями бабусі дітей [PERSON] , колишній співмешканець її доньки - відповідач у справі, є батьком двох дітей, які народились у них із [PERSON] за час спільного проживання. Проживаючи із матір`ю синів - [PERSON] , відповідач не мав постійної роботи, зловживав спиртними напоями, застосував до цивільної дружини фізичне насильство на очах у синів, які боялись батька, коли той був у нетверезому стані. Продукти харчування і одяг дітям купувала виключно їх мати - [PERSON] . Відповідач матеріальної допомоги дітям не надає, не вітає з днями народження. Відповідно до інформації навчального закладу, у якому навчався [PERSON] , [INFO] , до його влаштування у сім`ю патронатного вихователя, його батько не виконує батьківські обов`язки відносно сина, не цікавиться його навчанням та успіхами сина, не контролює успішність у школі, не відвідує батьківські збори, не підтримує зв`язок із класним керівником. За час перебування [PERSON] у сім`ї патронатного вихователя відповідач не цікавиться ним, лише декілька разів його брат [PERSON] телефонував батькові, після розмови з яким був пригніченим. [PERSON] не згадує батька і не сумує за ним. На засідання комісії з питань захисту прав дитини відповідач не прибув, хоча був повідомлений про дату, час і місце проведення засідання, що свідчить про байдуже ставлення до подальшої долі дитини. Напередодні засідання відповідач відвідував службу у справах дітей, сімї, молоді і спорту, поводив себе агресивно, будь-які письмові пояснення з даного приводу відмовився надавати. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради від 22.09.2025 є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 09.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з розгляду даної справи. Відповідач відзив на позов до суду не надав. Ухвалою суду від 04.12.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. У судове засідання прибули представники Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради та Служби у справах дітей, сім`ї молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради, які наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували. Також представник Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради пояснила суду, що після того, як відповідач сказав синові [PERSON] , що він служить у ЗСУ, було зроблено відповідні запити, та згідно з наданими відповідями відповідач на військову службу під час мобілізації не призивався. Відповідач у судові засідання з розгляду справи не прибув, про причини такої неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та завчасно, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак, з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (за зареєстрованою адресою місця проживання, та за фактичною адресою місця проживання, шляхом розміщення оголошення на вебсайті суду), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судові засідання, у порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представників позивача і третьої особи, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Допитана у судовому засіданні 03.02.2026 у якості свідка, патронатний вихователь [PERSON] показала суду, що вона мешкає у с. Ковтуни Золотоніського району Черкаської області та після влаштування до неї близько року тому дітей [PERSON] та його брата [PERSON] , відповідач у справі - [PERSON] відмовився спілкуватися, заблокував телефон. Згодом його розблокував, але коли [PERSON] йому телефонує часто не бере слухавку, а коли відповідає на дзвінки відповідає, що служить, перебуває на «0». За час перебування дітей у сім`ї патронатного вихователя відповідач жодного разу не приїхав до дітей ні додому, ні до школи, а коли вони приїздять до м. Золотоноша, про що заздалегідь повідомляють відповідача, він відмовляється спілкуватись. [PERSON] не згадує про батька, ніколи йому не телефонує, а коли [PERSON] дзвонить батькові, той ніколи не просить дати слухавку [PERSON] . Заслухавши пояснення представників Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради, Служби у справах дітей, сім`ї молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради, покази допитаної у якості свідка патронатного вихователя [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 10.10.2018, виданим повторно Золотоніським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. На підставі наказу Служби у справах дітей, сім`ї молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 07.02.2025 №8 [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, як дитину батьки якої ухиляються від виконання своїх батьківських обовязків. Рішенням виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради від 20.02.2025 №57 малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , влаштований на тимчасове перебування у сімю патронатного вихователя [PERSON] , та строк такого перебування неодноразово продовжувався відповідними рішеннями. Згідно з характеристикою, виданою Золотоніською ЗОШ І-ІІІ №6 Золотоніської міської ради, [PERSON] , [INFO] , за місцем навчання, зарекомендував себе як скромний, доброзичливий врівноважений учень. Батько дитини [PERSON] не виконує батьківські обов`язки відносно свого сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться навчанням та успіхами дитини, не контролює успішність сина у школі, не відвідує батьківські збори, не підтримує зв`язок із класним керівником, за час навчання дитини батько до школи не приходив. Відповідно до характеристики, виданої опорним закладом освіти «Новодмитрівський ліцей» Новодмитрівської сільської ради, за час перебування [PERSON] , [INFO] , у навчальному закладі його батько [PERSON] жодного разу не з`явився до школи, не підтримував зв`язок із завідувачем, ні із класоводом. У своїй письмловій заяві від 27.08.2025 патронатний вихователь дитини - [PERSON] стверджує, що за час перебування дітей у її сім?ї з лютого 2025 року їх батько - [PERSON] жодного разу особисто до неї не телефонував, не цікавився дітьми. [PERSON] спілкувався з батьком по телефону, але ці розмови на користь дітей не були. Він постійно обманював, говорив, що через півроку забере. Одного разу після розмови з батьком [PERSON] розплакався, оскільки батько сказав йому, що служить на передовій. Дитину довелось довго заспокоювати та давати заспокійливі ліки. [PERSON] весь час щось обіцяв і не виконував. Через це хлопці часто плакали. [PERSON] жодного разу не просив у [PERSON] дати слухавку [PERSON] . Але [PERSON] і не згадує батька. Дуже сумує [PERSON] за помічником вихователя [PERSON] , який зараз проходить військову службу у ЗСУ за мобілізацією. Згідно з письмовими поясненнями помічника патронатного вихователя [PERSON] від 17.09.2025, за час перебування у сім`ї патронатного вихователя [PERSON] з лютого 2025 року дітей [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , їх батько жодного разу не цікавився і не відвідував дітей. Лише декілька разів [PERSON] телефонував батькові і той обіцяв забрати їх через півроку, часто блокував номер мобільного телефону [PERSON] . Коли щось обіцяв хлопцям, не виконував, через що хлопчик часто плакав. Ніколи не просив [PERSON] дати слухавку [PERSON] , коли вони говорили по телефону. [PERSON] не згадує батька, не сумує за ним. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 15.09.2025 вона є бабусею [PERSON] та [PERSON] , батьками яких є відповідач у справі та її донька - [PERSON] . За час спільного проживання відповідач не мав постійної роботи, зловживав спиртними напоями, часто дома дебоширив, застосовував фізичне насильство до матері на очах дітей. Діти його боялися, коли він перебував у нетверезому стані. Купувала одяг і продукти харчування, утримувала дітей виключно їх мати. З 2021 року відповідач із ними не жив, фінансову допомогу на дітей не надає, забуває привітати з днем народження. Мати зараз хвора, прикута до ліжка, є особою з інвалідністю І групи, є онкохворою, потребує постійного догляду. У виписці №1968 із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] проходила лікування у неврологічному відділенні КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» з 07.02.2025 по 13.02.2025 та на час надання виписки потребує сторонньої допомоги, самостійно не ходить. Згідно з Висновком органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 27.08.2025 [PERSON] не прибув, хоча був повідомлений про дату, час і місце проведення засідання, що свідчить про байдуже ставлення до подальшої долі дитини. Напередодні засідання він відвідував службу у справах дітей, сім`ї, молоді і спорту, поводив себе агресивно, будь-які письмові пояснення з даного приводу відмовився надавати. На підставі викладеного вище, в інтересах малолітньої дитини орган опіки та піклування Золотоніської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із частинами другою, третьою статті 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абзацу першого статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. При вирішенні даної справи, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 203/3505/19 відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав. Згідно з Висновком органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 27.08.2025 [PERSON] не прибув, хоча був повідомлений про дату, час і місце проведення засідання, що свідчить про байдуже ставлення до подальшої долі дитини. Напередодні засідання він відвідував службу у справах дітей, сім`ї, молоді і спорту, поводив себе агресивно, будь-які письмові пояснення з даного приводу відмовився надавати. На підставі викладеного вище, в інтересах малолітньої дитини орган опіки та піклування Золотоніської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Приймаючи до уваги те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Суд зауважує, що позбавлення батьківських прав належить розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Частиною першою статті 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Таким чином, на підставі викладеного вище,

Outcome: approved