Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі представника адвоката Скворцової О.В. звернулася до суду з вищевказаною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки, в обґрунтування якої зазначила наступне. Досягнувши пенсійного віку, заявниця звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугою років, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області їй було відмовлено у призначенні відповідної пенсії, яке обґрунтовано тим, що за поданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки від 06.04.1992 року [NUMBER] , оскільки ім`я її власниці зазначене російською мовою « [PERSON] » не відповідає паспортним даним зазначеним російською мовою « [PERSON] ». Отже, розбіжності в написанні імені заявниці перешкоджають реалізації її права на пенсійне забезпечення від держави. Посилаючись на зазначені обставини, заявниця просить суд встановити факт належності їй, [PERSON] , правовстановлюючого документу трудової книжки серії [NUMBER] , заведеної 06.04.1992 року. Ухвалою судді від 09.12.2025 року заяву було залишено без руху і заявниці надано строк на усунення недоліків заяви. На виконання ухвали судді 10.12.2025 представником заявника подано відповідну заяву про усунення недоліків заяви та уточнену (оновлену) заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Ухвалою судді від 11.12.2025 року відкрито провадження у справі за вказаною заявою та призначено розгляд в порядку окремого провадження. Заявниця та її представник у судове засідання не з`явилися, представник заявниці подала суду заяву про розгляд справи за відсутності заявниці та її представника, за змістом якої, зазначені у заяві вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного Управління Пенсійного Фонду України в Київській області у судове засідання не з`явилася, суду подала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень проти задоволення заяви не надала. На підставі ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що трудова книжка [NUMBER] від 06.04.1992 року була заведена на ім`я [PERSON] (російською мовою), [INFO] (а.с. 13-21). Згідно записів даної трудової книжки її власниця в період 1989-1992 навчалася у Запорізькому медичному училищі та отримала Диплом [NUMBER] від 02.03.1992. Диплом [NUMBER] , виданий 02.03.1992 року Запорізьким медичним училищем № 1 на ім`я [PERSON] ( [PERSON] російською мовою), що підтверджується його копією, долученою до матеріалів справи (а.с. 10). Крім того, вбачається, що до трудової книжки було внесено запис про зміну прізвища [PERSON] на « [PERSON] », у зв`язку із укладенням шлюбу 05.09.1992. Також згідно долученої копії трудової книжки [NUMBER] , з 27.11.2017 року вона велася на ім`я [PERSON] , [INFO] . Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Пологівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 03.12.1997 року, заявниця іменується як [PERSON] , [INFO] , ( [PERSON] російською мовою), та, згідно з карткою фізичної особи-платника податків від 13.12.2004 року, [PERSON] одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с. 5-7). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.08.1972 року Чубарівською с/радою Пологівського району Запорізької області, [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис № 37 (а.с. 8). Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Чубарівською с/радою Пологівського району Запорізької області, після реєстрації 05.09.1992 року шлюбу з [PERSON] (російською мовою) [INFO] [PERSON] (російською мовою) [INFO] отримала прізвище « [PERSON] », актовий запис № 20 (а.с. 9). Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не саме одержання документа, а оформлення особистих чи майнових прав, які випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючий. Дослідженими судом доказами підтверджено, що розбіжності у написанні в документах імені заявниці допущено внаслідок очевидної помилки, що перешкоджає належній реалізації права на пенсію, та суд приходить до висновку про підтвердження факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа - трудової книжки серії [NUMBER] , заведеної 06.04.1992 року. Судом встановлено, що у даній справі встановлення факту не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. За встановлених обставин, які зумовлюють необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявниці і мають для неї юридичне значення, а також неможливість усунення встановлених невідповідностей у написанні її імені в документі іншим шляхом, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved