Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

30.06.2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» через представника Пархомчука Сергія Валерійовича звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 188366 від 19.04.2021 року у сумі 14640 грн. Свої вимоги аргументує тим, що 19.04.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір №188366 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . У порушення зазначених умов договору відповідач своє зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати суми основного боргу у розмірі та строки, визначені вищевказаним договором, не виконав належним чином. Заборгованість за кредитним договором становить 14 640 грн. 00 коп., яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 3000 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 11640 грн. 00 коп. Оскільки відповідачем кредитні зобов`язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. Ухвалою судді від 02.12.2025 року позовну заяву ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з позовними вимогами відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставних та необґрунтованих. Вважає, оскільки позивачем не надано копії платіжного доручення, яке підтверджує безготівкове перерахування кошті вна рахунок [PERSON] , саме ТОВ «ЗАЙМЕР» не надано детального розрахунку нарахованої заборгованості, то належні та допустимі докази отримання ним кредиту матеріали справи не містять. В судове засідання представник позивача Пархомчук С.В. не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнає заперечує проти їх задоволення. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 12, 13ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно вимог статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»,електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Судом встановлено, що 19.04.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 188366, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 3000 грн. на строк 10 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. За умовами договору про надання кредиту № 188366 від 19.04.2021 року, укладеним між ТОВ «ЗАЙМЕР» та позичальником [PERSON] , ТОВ «ЗАЙМЕР» надало позичальнику кредитні кошти в сумі 3000 грн., строком кредитування 10 днів тобто до 28.04.2021 року; проценти за користування кредитом - 2 % на добу (730% річних). Згідно виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 188366 слідує, що заборгованість [PERSON] перед товариством станом на 16.04.2025 року становить 14 640 грн. 00 коп., з яких: 3000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 11640 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за процентами (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] , не сплачувалася заборгованість по тілу кредиту, а тому стягненню підлягає тіло кредиту у розмірі 3000 грн. Щодо процентів за користування кредитом та ст. 625 ЦК України. Як вбачається з умов Договору, кредитні кошти надавалися строком з 19.04.2021 року до 28.04.2021 року, тобто на 10 днів. Однак, проценти за користування кредитом були нараховані за період як в межах строку кредитування, так після закінчення такого строку. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16,та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Крім того, у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду розмежовано поняття " проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", при чому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2статті 625 ЦК України. Однак, позовні вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами у порядку, передбаченому ч. 2ст. 625 ЦК України, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» не заявлялися, однак останнє не позбавлене можливості скористатися таким правом у майбутньому. Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином, проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами за Договором становлять 600 грн. (4050 грн х 2% на добу х 10 днів). Що стосується тверджень відповідача про неналежність такого доказу як підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с. 29), оскільки платником у ньому вказано ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ», а не ТОВ «ЗАЙМЕР», то судом такі доводи до уваги не беруться, оскільки з даного документу вбачається, що кошти були перераховані саме на картковий рахунок Відповідача, зазначений ним у кредитному Договорі, на підставі Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-1 від 30.09.2020 року компанією, яка надає такі послуги. Отримання 3000 грн. за кредитним договором, укладеним між Відповідачем та ТОВ «ЗАЙМЕР» [PERSON] не спростовано, доказів протилежного суду не надано. Щодо правонаступництва. Відповідно до п.1 ч.1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, за умовами якого ТОВ «ЗАЙМЕР» передає (відступає) ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача (а.с. 21-24). Таким чином, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 188366 від 19.04.2021 року, укладеним між ТОВ «ЗАЙМЕР» та позичальником [PERSON] . Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, тобто необхідно стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 188366 від 19.04.2021 року 4050 грн., з яких 3000 грн. заборгованість за сумою кредиту, 600 грн. - заборгованість за процентами, 450 грн. сума комісії. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України, і стягує з відповідачак на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 557 грн. 34 коп. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи міститься: копія договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року; копія додаткової угоди №1 від 27.12.2024 року; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ( а.с. 14-17, а.с. 31). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження), невеликий обсяг досліджуваних доказів, виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи клопотання сторони Відповідача про відмову у задоволенні витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 2500 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 2500 грн, тим самим частково задовольнивши дану вимогу.

Outcome: partial