Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВВС-Факторинг до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтуванні позовної заяви покликається на те, що 18.03.2020 між Товариством з обмеженої відповідальності Фінансова компанія АРАГОН та [PERSON] укладено кредитний договір №9583487. Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор надав Відповідачу в тимчасове платне користування грошової кошти в сумі 2000 грн., строком на 15 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом починаючи із першого дня надання суми кредиту Позичальнику та до закінчення строку на який видався кредит. 21.07.2020 між ТОВ ФК АРАГОН та ТОВ ВВС-ФАКТОРИНГ укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №21/07.2020, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором в розмірі 3480грн., з яких 2000грн. заборгованість за тілом кредиту, 1480грн. заборгованість за відсотками. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача 4472гривень. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 13.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач не делегував свого представника в судове засідання, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, а саме на зареєстроване місце проживанням: [ADDRESS] , надсилалося рекомендоване повідомлення №R067041622277, яке повернулося на адресу суду із відміткою адресат відсутній за вказаною адресою. Також відповідача [PERSON] додатково повідомляли шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України. Про причини своєї неяви відповіда не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідно до ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. 18.03.2020 між Товариством з обмеженої відповідальності Фінансова компанія АРАГОН та [PERSON] укладено кредитний договір №9583487. Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор надав Відповідачу тимчасове платне користування грошової кошти в сумі 2000 грн. строком на 15 днів до 02.14.2020 від дати отримання кредиту, але не більше 30 днів. Відповідно до п.п.4.1, 4.2 договору встановлено щоденну плату за користування кредитом в розмірі 1,6% (в межах строку кредитування), та 2% (у випадку прострочення оплати за цим договорм). Кредитний договір та додаток до нього укладено у формі електронного документу та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UА064781. Одноразовий персональний ідентифікатор направлено відповідачу на номер мобільного телефону вказаний ним а Анкеті/Заяві на отримання грошових коштів [NUMBER] та внесено Позичальником у відповідне поле на сайті Первісного кредитора. Таким чином, кредитний договір підписаний Відповідасем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. ТОВ «ФК «АРАГОН» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, про що свідчить додане до позовної заяви підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів в розмірі 2000грн. 21.07.2020 між ТОВ ФК АРАГОН та ТОВ ВВС-ФАКТОРИНГ укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №21/07.2020, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором. У пунктах 1.1, 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу №21/07.2020 від 27.07.2020 року сторони погодили, що клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли та існують на дату укладення цього договору та визначені в додатку № 1 до даного договору. В силу цього договору фактор займає місце клієнта, як кредитора, в зобов`язаннях, що виникли із договорів, визначених в додатку № 1 до договору, відносно усіх прав клієнта, в тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок в повному обсязі. Згідно реєстру боржників, який є додатком №1 до договору про надання фінансових послуг факторингу №21/07.2020 від 21.07.2020року, ТОВ «ФК «Арагон» відступило на користь ТОВ «ВВС-Факторинг» право вимоги до відповідача за кредитним договором №9583487 від 18.03.2020 року в сумі 3 480,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 480,00 грн. - заборгованість за відсотками, 1000,00 грн. - заборгованість за підвищеними відсотками. У відповідності до розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №9583487 від 18.03.2020 року, складеного директором ТОВ «ВВС-Факторинг», позивачем здійснено нарахування відповідачу заборгованості за відсотками в сумі 992гривні за меріод 22.07.2020-21.08.2020. Таким чином, звертаючись до суду, позивач покликається на те, що у [PERSON] наявна заборгованість у загальному розмірі 4 472,00 грн., яка складається з 3 480,00 грн. заборгованості на дату відступлення права вимоги, 992,00 грн. заборгованості за відсотками станом на 21.08.2020 року. Водночас, суд не погоджується з наведеною позивачем сумою заборгованості відповідача за кредитним договором №9583487 від 18.03.2020 року року з огляду на наступне. У відповідності до пунктів 3.1. кредитного договору №9583487 від 18.03.2020 року року, кредит надається строком на 15 днів, від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30-ти днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строк, визначений п. 3.1 цього договору. Згідно п.11.2.1. договору, дія цього договору припиняється після закінчення строку, визначеного п.3.1. цього договору. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Оскільки строк кредитування за вказаним вище кредитним договором завершився 17.04.2020 року, у кредитодавця було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом, а тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після 17.04.2020 року, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене вище, у [PERSON] на кінець строку дії договору, а саме 17.04.2020 року була наявна заборгованість перед ТзОВ «ФК «Арагон» у розмірі 3 080,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 480,00 грн. - заборгованість за відсотками (2000,00 (сума кредиту) * 1,60% (процентна ставка) * 15 (строк кредитування), 600,00грн. - заборгованість за відсотками (2000,00 (сума кредиту) * 2% (підвищена процентна ставка) * 15 (строк кредитування). Вказаний розмір заборгованості за кредитним договором № 9583487 від 18.03.2020 підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ВВС-Факторинг». Крім того, подальше нарахування ТОВ «ВВС-Факторинг» процентів за кредитним договором № 9583487 від 18.03.2020 є безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження права даної юридичної особи на здійснення даної діяльності, а також те, що строк дії договору завершився 17.04.2020 року. В частинах 1, 3 статті 509 ЦК України у нормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Суд встановив, що спірні зобов`язання не виконані з вини відповідача. Згідно з ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до частини першої та другої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З долучених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3 % річних вбачається, що відповідачу нараховано 781,47 інфляційних збитків та 202,89 грн. 3 % річних за період з 21.08.2020 року по 24.02.2022 року. Водночас, враховуючи те, що заборгованість відповідача розрахована позивачем невірно, слід здійснити перерахунок індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, які за період з 21.08.2020 року по 24.02.2022 року (в межах позовних вимог) від суми заборгованості 3080,00 грн., шляхом математичних розрахунків, становитимуть 538,22 грн. інфляційних втрат та 139,90 грн. 3% річних, які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивував позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №9583487 від 18.03.2020 року у розмірі 37558,12 грн., з яких: 2000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 538,22 грн. - інфляційних втрат, 139,90 грн. - 3 % річних за період з 21.08.2020 року по 24.02.2022 року. Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України, до основних засад цивільного судочинства належить відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивач надав суду: копію договору від 07.01.2025 року про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «ВВС-Факторинг» та адвокатом Юхименко Юрія Юрійовича про надання правової допомоги. В пункті 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин і, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону, до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Разом з тим, згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved