Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

09 січня 2026 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд» 30.12.2025. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 30.12.2022 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1236456804641, який підписано відповідачем із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 5000,00 грн, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти. Товариство виконало зобов`язання та надало грошові кошти відповідачу у розмірі визначеному кредитним договором, шляхом перерахування на картковий рахунок. 04.10.2023 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 04102023/2, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 1236456804641 від 30.12.2022. Відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором та заборгованість відповідача за ним становить 16442,50 грн, з яких 5000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 11442,50 грн заборгованості за відсотками. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 16442,50 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн, понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, про що свідчить Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву відповідач не подав. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 30.12.2022 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту продукту «СТАРТ» № 1236456804641 (далі по тексту Кредитний договір). Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору, сума кредиту 5000,00 грн, які мають бути повернені до 24.01.2023. Згідно п. п. 1.6., 1.7. Дата видачі кредиту: 30.12.2022, кредит надається строком на 25 днів, а саме до 24.01.2023. Проценти за користування кредитом: 1,99 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (п.1.9.1). Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором S2G6D8 (а.с.21-28). 30.12.2022 [PERSON] підписав Паспорт договору про надання фінансового кредиту продукту «СТАРТ» до Договору № 1236456804641 від 30.12.2022, у якому викладено істотні умови, які за своїм змістом є аналогічними, викладеними у Кредитному договорі. Паспорт підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором S2G6D8 (а.с.20-21). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір, укладено у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з Кредитного договору, [PERSON] зазначив номер належного йому платіжного засобу [NUMBER] . Згідно Інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн», через платіжний сервіс «Platon» була успішна транзакція: сума транзакції 5000,00 грн, дата проведення транзакції 30.12.2022, номер карти [NUMBER] (а.с.37). Отже, судом встановлено, що ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн. 04.10.2023 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 04102023/2, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до боржників вказаних у Реєстрах Боржників (а.с.29-35). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договір факторингу № 04102023/2 від 04.10.2023, до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1236456804641 від 30.12.2022 в сумі 16442,50 грн, з яких 5000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 11442,50 грн заборгованості за відсотками (а.с.12). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, право вимоги за Кредитним договором укладеним з [PERSON] перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі договору факторингу. Відповідно до Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1236456804641 від 30.12.2022, заборгованість [PERSON] станом на 04.10.2023 року становить 16442,50 грн, з яких 5000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 11442,50 грн заборгованості за відсотками (а.с.13-15). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти, зобов`язання з їх повернення не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000,00 грн є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами в сумі 11442,50 грн, суд зазначає наступне. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом та у розмірі встановленому договором. Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц). Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22). Судом встановлено, що відповідач отримав від позивача кредитні кошти в сумі 5000,00 грн, строком на 25 днів з 30.12.2022, термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом: 24.01.2023. Проценти за користування кредитом: 1,99 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. Проте, як вбачається з Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1236456804641 від 30.12.2022, складеного ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ», останнє нараховувало відповідачу проценти за кредитним договором, в тому числі за період з 25.01.2022 по 04.10.2023, тобто після закінчення строку кредитного договору. Пунктом 1.8 Кредитного договору передбачено продовження строку кредитування. Разом з тим, пролонгація здійснюється на підставі звернення позичальника до кредитодавця та укладення між ними додаткової угоди. Як встановлено судом, позивачем не надано суду доказів того, що між позичальником та кредитодавцем було укладено додаткову угоду, якою продовжено строк кредитування. Суд констатує, що позивачем в позовній заяві жодним чином не обґрунтовано та не надано достатніх доказів щодо правомірності та підстав нарахування процентів за вказаним договором після закінчення строку позики, отже їх нарахування не відповідає положенням законодавства та умовам договору. Так, за підрахунками суду, розмір процентів протягом строку дії кредитного договору, а саме 25 днів, виходячи з розміру процентної 1,99 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним становить: 2487,50 грн (5000,00 (тіло кредиту)х1,99% = 99,50 грн (проценти в день) х 25 днів). Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі та за період встановлені кредитним договором в сумі 2487,50 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 16442,5 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 7487,5 грн, що становить 45,53 % від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1102,91 грн, що складає 45,53 % від 2422,40 грн. Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Лівак І.М. надавала правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 6000,00 грн (а.с.10, 17-19,36,42). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, відповідачем не доведено не співмірність заявлених судових витрат, витрати, які поніс позивач на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 2731,80 грн, що складає 45,53 % від 6000,00 грн.

Outcome: partial