Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 26.04.2006 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, у якому в них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що спільне життя з відповідачем не склалось, вони виявились людьми різних характерів та поглядів на сім`ю та неодноразово намагались налагодити сімейні відносини, однак, це не дало жодного результату. Сторони як подружжя з 2022 року не проживають, шлюб носить формальний характер, його збереження суперечить інтересам позивача. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, малолітню дочку залишити проживати з нею, а також залишити їй прізвище, набуте при реєстрації шлюбу, « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилася, вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 28). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 26.04.2006 року. Шлюб зареєстровано Менчикурівською сільською радою Веселівського району Запорізької області, актовий запис № 02 (а. с.3). Судом також встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Згідно з довідками № 2616-7001556851 та №2616-7001556857 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданих 08.10.2022 року управлінням соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області, місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування як ВПО: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, позивач вважає за доцільне шлюб розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, в також у разі звернення до суду органів та осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачем у проживанні дитини з матір`ю до дати подання позову і позивач таких доказів не надала. Питання щодо залишення дитини на проживання з матір`ю після розірвання шлюбу не є окремою позовною вимогою і нормами чинного законодавства, зокрема Сімейним кодексом України, під час розгляду спору про розірвання шлюбу не передбачено вирішення питання щодо залишення дітей після розірвання шлюбу на проживання з одним із батьків. Безперечно, не можна вважати помилкою вирішення питання про залишення на проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Однак, вирішення такого питання є правом суду, а не обов`язком. На підставі ст. ст. 104, 110, 112, 113, 160, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved