Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

13 січня 2026 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , Турійської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема, на частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» на території Мокрецької сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області. За життя [PERSON] склав заповіт від 20 травня 2009 року, яким заповів все своє майно позивачці. Вказуючи, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті останнього, проте нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця, просила визнати за нею право на земельну частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» на території Мокрецької сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області, що належало [PERSON] на підставі сертифікату серії ВЛ №0074912 від 18 лютого 1997 року. У підготовче засідання позивачка не з`явилася, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена, 26 січня 2026 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без її участі (а. с. 42). Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 26 січня 2026 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 45). Представник відповідача Турійської селищної ради у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 29 січня 2026 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с.48). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 6) і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшло право на земельну частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» на території Мокрецької сільської ради Ковельського району Волинської області. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 08 грудня 2025 року [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0074912 від 18 лютого 1997 року, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів за № 389. Розмір земельної частки (паю) становить 3,47 в умовних кадастрових гектарах (а. с. 10). Вищевказаний сертифікат був втрачений, про що в газеті «Народне слово» № 1 від 15 січня 2026 року опубліковане відповідне оголошення (а. с. 44). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За життя [PERSON] 20 травня 2009 року склав заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповів [PERSON] , [INFO] (а. с. 37). Позивачка [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується паспортом громадянина України та свідоцтвом про шлюб (а. с. 5, 33 на звороті). [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та проживав один у селі Турія Ковельського району Волинської області (а. с. 36). 19 листопада 2025 року позивачка подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 24). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] від 20 травня 2009 року, не змінювався і є дійсним, свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а. с. 31-39). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивачка [PERSON] є спадкоємницею за заповітом, яка у контексті положень статей 1269, 1270 ЦК України в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті діда [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 12 січня 2026 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право спадкодавця на земельну частку (пай) та її належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 13). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 102/2025 до майна померлого [PERSON] (а. с. 28-45), з яких також видно, що інших спадкоємців, які б звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , немає. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права на спадкове майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 665 гривень 60 копійок; стягнути з відповідачів в користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - по 332 гривні 80 копійок з кожного. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1261, 1268, 1269, 1270, 1273, 1275 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved