Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Маркін А.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 11.06.2015 року у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Золочівського РУЮ у Львівській області, між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У цьому шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказує, що причиною розірвання шлюбу є різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та загалом не підтримують подружніх відносин. Фактично даний шлюб існує формально та суперечить інтересам позивача, а тому просить такий розірвати. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, останній подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідача не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим відправленням, скерованим за відомою суду адресою місця реєстрації відповідачки, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», причин неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. В постанові ВП ВС від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, № 913/879/17 та від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19 та від 15.06.2020року Верховний Суд звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду. Окрім того, в постанові КЦС ВС від 13.05.2024 року у справі № 755/4829/23, ВС зауважив, що відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, якщо це підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, з огляду на таке. Згідно з ч.1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували такий 11.06.2015 року у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Золочівського РУЮ у Львівській області, про що складено актовий запис № 93. З копій свідоцтв про народження , судом встановлено, що у сторін у зареєстрованому шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, різні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3,4 ст 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Крім цього, суд, розриваючи шлюб між сторонами, враховує інтереси неповнолітніх дітей сторін, оскільки їх повноцінний розвиток та виховання у сім`ї, у якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сім`ю, відсутнє взаєморозуміння, є неможливим. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження шлюбу, у зв`язку з чим доцільно такий розірвати, а позов відповідно задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved