Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

У грудні 2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», через свого представника Алієвої Нурай, звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості на загальну суму 48 200,00 грн, за: - кредитним договором від 22.02.2025 року № 1130545 в розмірі 19 850,00 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 1 250,00 грн сума заборгованості за комісією за надання кредиту; 5 600,00 сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 8 000,00 грн сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня); - кредитним договором від 20.02.2025 року № 8785746 в розмірі 28 350,00 грн, з яких: 10 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 600,00 грн сума заборгованості за відсотками; 5 250,00 сума заборгованості за пенею, штрафами. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати вказуючи про витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3028,00 грн та вказуючи на орієнтовну суму можливих витрат, пов`язаних з розглядом справи (витребування доказів, проведення огляду доказів за їх місцем знаходження, забезпечення доказів) в розмірі 1514,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір № 1130545, за умовами якого, останній отримав на свій банківський платіжний рахунок кредит у розмірі 5000,00 грн. 25 червня 2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та позивачем було укладено договір факторингу № 25062025, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» передав (відступив) позивачу за плату, належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні Первинному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема право вимоги до відповідача за кредитним договором від 22.02.2025 року № 1130545 в розмірі 19 850,00 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 1 250,00 грн сума заборгованості за комісією за надання кредиту; 5 600,00 сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 8 000,00 грн сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). Крім цього, позовні вимоги мотивовані тим, що 20.02.2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір № 8785746, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у кредит у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами власної платіжної картки у розмірі 10 500,00 грн. 17 жовтня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем було укладено договір факторингу №17102025, відповідно до умов якого, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 20.02.2025 року № 8785746 в розмірі 28 350,00 грн, з яких: 10 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 600,00 грн сума заборгованості за відсотками; 5 250,00 сума заборгованості за пенею, штрафами. Посилаючись на вищевикладене, а також на невиконання відповідачем зобов`язань перед кредиторами з повернення кредиту, несплаті відсотків за користування кредитом, комісії та інших зобов`язань, а також, з огляду на перехід права вимоги до відповідача, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаними кредитними договорами у загальному розмірі 48 200,00 грн та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 25.12.2025 року провадження по справі було відкрито, призначено розгляд справи по суті та витребувано у позивача детальні розрахунки заборгованості за неустойкою. В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Клопотань щодо відкладення судового засідання до суду не надходило. Згідно зазначеного в позовній заяві, представник позивача просив провести судовий розгляд справи без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на те, що відповідач повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, враховуючи, що відповідачем не подано відзиву на позовну заяву, а позивач не проти винесення судом заочного рішення, суд ухвалює заочне рішення у справі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Щодо кредитного договору від 22.02.2025 року № 1130545. Як вбачається з матеріалів справи, 22 лютого 2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір № 1130545. У відповідності до п.п 1.1 п. 1 Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3 Договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2 Договору у кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі, на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Зі змісту п.п. 1.2 та 1.3 п. 1 Договору вбачається, що розмір кредиту становить 5000,00 грн, а кредит надається загальним строком на 345 днів, за умови виконання позичальником Графіку платежів, з 22.02.2025 року (дата надання кредиту). Строк, на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. У п.п. 1.4 п. 1 Договору сторони визначили, що повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту, комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів, наведеному у додатку № 1 до Договору. Остаточна дата повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту, комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) та процентів за користування кредитом: 02.02.2026 року. Згідно з п.п. 1.5 п. 1 Договору сторонами узгоджено, що загальні витрати позичальника за кредитом складають 16 650,00 грн. Денна процентна ставка складає: 0,97%. Орієнтована реальна річна процентна ставка дорівнює 3257,21 відсотків річних. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника складає 21 650,00 грн. Комісія за надання кредиту: 1 250,00 грн, яка нараховується за ставкою 25,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) за весь строк користування кредитом: 15 400,00 грн, що нараховується за ставкою 14,00 відсотків від суми в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені Графіком платежів, який є додатком № 1 до цього Договору. За умовами п.п. 2.1 п. 2 Договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . За змістом п.п. 4.1 п. 4 Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно Графіку платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору та Графіку платежів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф, у розмірі 1000,00 грн за кожний випадок порушення зобов`язання зі сплати платежів у визначені у Графіку платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більш ніж 2 днів. З додатку № 1 до Договору, а саме, з Графіку платежів вбачається, що сторони узгодили 23 платежі, які відповідач повинен був здійснювати протягом періоду з 09.03.2025 року по 02.02.2026 року включно, які включали у себе: сплату суми кредит в загальному розмірі 5000,00 грн; сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 15 400,00 грн; сплату комісії за надання кредиту в загальному розмірі 1 250,00 грн. Додатком № 2 до Договору є заявка на отримання кредиту подана [PERSON] від 22.02.2025 року, згідно якої останній просить надати кредит в розмірі 5000,00 грн, строком на 345 днів, зі сплатою комісії на платіжну картку № [NUMBER] . З Паспорту споживчого кредиту № 1130545 вбачається інформація, яку було надано відповідачу до укладення договору про споживчий кредит, яка містить аналогічні Договору умови кредитування, включаючи Графік платежів. Також судом встановлено процес оформлення та розгляду заяви на видачу кредиту, що вбачається з Анкети заяви на кредит № 1130545 від 22.02.2025 року, а саме: відповідачем було вчинено дії із заповнення та подання заяви на видачу кредиту; подану заяву було перевірено кредитором; підтверджено зміну умов кредитування; відповідачем підписано паспорт кредиту; відповідачем підписано договір. Вбачається також проведення верифікаційних дзвінків. Відповідно до дослідженої судом копії платіжного доручення від 22.02.2022 року № 41109590 встановлено, що грошові кошти в розмірі 5000,00 грн було перераховано на платіжну картку № [NUMBER] . З дослідженої судом картки обліку кредитного договору № 1130545 судом встановлено, що відповідачу було одноразово нараховано кредитором комісію за надання кредиту; нараховано комісію за обслуговування кредиту; нараховано штрафні санкції; нараховано суму кредиту. 25 червня 2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та позивачем було укладено договір факторингу № 25062025. З умовами вказаного Договору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» передав (відступив) позивачу за плату, належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні Первинному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема право вимоги до відповідача за кредитним договором від 22.02.2025 року № 1130545 в розмірі 19 850,00 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 1 250,00 грн сума заборгованості за комісією за надання кредиту; 5 600,00 сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 8 000,00 грн сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). Факт передачі права вимоги до відповідача підтверджується актом прийому передачі Реєстру Боржників від 25.06.2025 року, Витягом з Реєстру боржників від 25.06.2025 року, платіжною інструкцією від 27.06.2025 року № 733 та листом позивача про уточнення призначення платежу від 22.07.2025 року № ФК/3714. Щодо кредитного договору від 20.02.2025 року № 8785746. Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про надання кредиту № 8785746. Згідно з п. 1.1 п. 1 укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний застосунок «CreditPlus» (за вибором споживача). На умовах встановлених Договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2 Договору). З огляду на п.п. 1.3-1.5 п. 1 Договору сума кредиту складає 10 500,00 грн, строк кредиту 360 днів, із періодичністю сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору. Тип процентної ставки фіксований. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 Договору (360 дні). Знижена процентна ставка складає 0,95% в день та застосовується, якщо Споживач до 22.03.2025 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримує індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором. За умовами п.п. 1.8 п. 1 Договору загальні витрати на дату укладення Договору складають: за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 37 800,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 37 642,50 грн. Відповідно до п.п. 1.9 1.10 п. 1 Договору визначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2 333,95% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2 253,44% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 48 300,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 48 142,50 грн. З огляду на п. 2.1 п. 2 Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Зі змісту п. 3.1 Договору вбачається, що проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту. Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватиметься згідно Графіка платежів (п. 5.1 Договору). Допущення прострочення платежів, вказаних у Графіку платежів (нового Графіку платежів) для споживача може мати наслідки, зокрема: необхідність сплати штрафу у розмірі та порядку, визначеному п. 6.4 Договору (п..п. 5.51 п. 5.1 Договору). За умовами п. 6.4 Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити штраф: у розмірі 945,00 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 210,00 грн починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. У п. 9.6 Договору передбачено, що Договір укладається в електронній формі та підписується електронним підписом споживача шляхом введення коду одноразового ідентифікатора. З Таблиці обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит вбачається, що сторони узгодили порядок повернення позики шляхом сплати 12 платежів, які включають суму кредиту та процентну ставку. Загальна вартість кредиту складає 48 142,50 грн, в тому числі: 10 500,00 грн розмір кредиту та 37 642,50 грн розмір процентів. Договір та Таблицю обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором: С9854. Згідно листа ТОВ «ФК Контрактовий дім» від 23.10.2025 року № 7/16901 підтверджується перерахування коштів на банківський рахунок № [NUMBER] в розмірі 10 500,00 грн 20 лютого 2025 року. З картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) вбачається, що: відповідачем не було проведено жодної оплати в рахунок погашення кредиту та/або відсотків за Договором, у зв`язку із чим, загальний розмір заборгованості складає 28 350,00 грн, з яких: 10 500,00 грн заборгованості за основною сумою кредит; 12 600,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками; 5 250,00 грн розмір штрафу. З матеріалів справи вбачається, що 17.10.2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем було укладено договір факторингу №17102025 З умовами вказаного Договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив позивачу за плату, належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні Первинному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема право вимоги до відповідача за кредитним договором від 20.02.2025 року № 8785746 в розмірі 28 350,00 грн, з яких: 10 500,00 грн заборгованості за основною сумою кредит; 12 600,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками; 5 250,00 грн розмір штрафу. Факт передачі права вимоги до відповідача підтверджується актом прийому передачі Реєстру Боржників № 2 від 17.10.2025 року, Витягом з Реєстру боржників № 2 від 17.10.2025 року, платіжною інструкцією від 17.10.2025 року № 157. Встановивши наведені обставини, суд керується наступним. Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на статтю 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з яким договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчених. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладенним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Проаналізовані судом докази дають підстави для висновку, що сторони кредитних договорів уклали відповідні договори в електронній формі, якими узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів. Відповідач отримав на належний йому банківський (картковий) рахунок суми кредиту, що свідчить про укладення відповідних договорів. При цьому, як зі змісту самих кредитних договорів і зі змісту наведених вище правових норм, убачається дотримання певного алгоритму дій, супутніх підписанню договорів (документів) в електронному, що мало б відбутись лише за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідачем. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини першої статті 1049 та статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, зі змісту пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який у подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України із затвердженням відповідними Законами України та діє безперервно до теперішнього часу. Відповідно до наведеного, з 22.02.2022 року позичальник звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. В ході розгляду справи встановлено, що фінансові установи виконали свої зобов`язання за договорами позики, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак, в порушення умов кредитних договорів, відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за вказаними вище договорами. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач отримав право вимоги до відповідача за договорами кредиту (позики) на підставі договорів факторингу та за отриманими реєстрами боржників. Висновки за результатами розгляду справи. Суд вважає, що обґрунтованість позовних вимог позивача доведені перед судом в частині. Так, судом встановлено, що, 22 лютого 2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір № 1130545 умовами якого, між іншим, передбачали сплату відповідачем комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості). З дослідженої судом картки обліку кредитного договору № 1130545 судом встановлено, що відповідачу було одноразово нараховано кредитором комісію за надання кредиту розмір якої склав 5 600,00 грн. При цьому, судом також встановлено нарахування відповідачу штрафу у розмірі 8 000,00 грн. Також судом встановлено, що , 20.02.2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про надання кредиту № 8785746. З дослідженої судом картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) вбачається, що відповідачу було нараховано штраф у розмірі 5 250,00 грн. Щодо нарахування комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості). Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) Велика Палата дійшла висновку щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. В ході розгляду справи судом не встановлено жодного переліку послуг, наданих Первинним кредитором відповідачу в межах обслуговування кредиту. Будь-яких доказів, які підтверджують та доводять надання відповідних послуг відповідачу матеріали справи не містять та позивачем не надано. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Виходячи з наведеного, суд констатує, що положення кредитного договору від 22.02.2025 року № 1130545 щодо відповідача сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними, у зв`язку з чим, визначення відповідачу за вказаним Договором заборгованості по комісії в розмірі 5 600,00 грн за обслуговування кредиту є необґрунтованим. Щодо нарахування штрафу. Як вже зазначалось вище, судом встановлено нарахування відповідачу штрафу у розмірі 8 000,00 грн за кредитним договором від 22.02.2025 року № 1130545 та штрафу у розмірі 5 250,00 грн за кредитним договором від 20.09.2025 року № 8785746. Між тим, як вже також зазначалось вище, у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який у подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України із затвердженням відповідними Законами України та діє безперервно до теперішнього часу. Оскільки ж кредитні договори про надання кредиту були укладені сторонами в період дії воєнного стану, то штрафні санкції до відповідача було застосовано неправомірно. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, на загальну суму 29 350,00 грн, за: - кредитним договором від 22.02.2025 року № 1130545 в розмірі 6 250,00 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 1 250,00 грн сума заборгованості за комісією за надання кредиту; - кредитним договором від 20.02.2025 року № 8785746 в розмірі 23 100,00 грн, з яких: 10 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 600,00 грн сума заборгованості за відсотками. Вирішуючи питання щодо розміру судового збору, який покладається на відповідача у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача, суд виходить з наступного. Ціна пред`явленого позову складає 48 200,00 грн, а розмір задоволених позовних вимог складає 29 350,00, тобто 60,8% від ціни позову. Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 1841,02 грн. Щодо орієнтованого розрахунку судових витрат, які зазначено позивачем у позовній заяві, то суд констатує про недоведеність будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи, які полягали б у витребуванні доказів, проведенні огляду доказів за їх місцем знаходження, забезпеченням доказів в розмірі 1514,00 грн. Суд враховує також ту обставину, що відповідних процесуальних дій судом в ході розгляду справи не вчинялось. Виходячи з наведеного, в даній частині судових витрат слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial