Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту постійного його проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Заява [PERSON] вмотивована тим, що народився [INFO] в м. Шепетівка Хмельницької області. Після народження разом із батьками переїхав до с. Загірне Хмельницького (да адміністративно-територіальної реформи Старокостянтинівського) району Хмельницької області, де постійно проживав та навчався у місцевій Загірнянській восьмирічній школі, яку закінчив в 1977 році. З 01.09.1977 року по 02.03.1981 року проходив навчання в Київському технікумі легкої промисловості. З 24.04.1981 року по 23.05.1983 року проходив строкову військову службу. Після служби по 03.05.1987 року працював на посаді слюсаря у Хмельницькій взуттєвій фабриці, а з 11.05.1987 року по 02.02.2000 рік працював на посаді слюсаря механо-складальних робіт у Хмельницькому заводі «Строммашина». У період роботи на заводі проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] . Після завершення трудової діяльності повернувся до с. Загірне, де проживає і нині. Зазначає, що 06.04.1979 року отримав паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року. Під час переїзду з м. Хмельницький до с. Загірне у 2000 році, вищевказаний паспорт був втрачений, що унеможливлює підтвердження реєстрації місця проживання станом на 24.08.1991 року документально. Заявник звернувся до Старокостянтинівського сектору УДМС у Хмельницькій області з заявою про видачу паспорта, однак йому було відмовлено, оскільки не встановлено факту його належності до громадянства України станом на 24.08.1991 року. У зв`язку із вищезазначеним, встановлення вказаного факту в судовому порядку, є необхідним для реалізації його права на отримання паспорта громадянина України. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Старокостянтинівського сектора Управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області (УДМС у Хмельницькій області) в судове засідання не з`явився, будучи своєчасно повідомленим про місце і час розгляду справи і від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Шепетівка Хмельницької області, і його батька вказано [PERSON] , який записаний відповідно до ст.133 СК України, а мати [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України за № 00053631398, сформованого 16.09.2025 року. Згідно довідки Київського фахового коледжу прикладних наук (перейменований з Київського технікуму легкої промисловості) від 05.09.2025 року за № 611, встановлено, що [PERSON] навчався в Київському технікумі легкої промисловості за спеціальністю «Обладнання взуттєвих підприємств» у період з 01.09.1977 року по 28.02.1981 року. З довідки, виданої ТОВ «Взутекс» за № 98 від 28.08.2025 року, вбачається, що [PERSON] працював на Хмельницькій взуттєвій фабриці в період з 03.08.1983 року по 03.05.1987 рік. Разом з тим, ТОВ «Взутекс» видав довідку № 168 від 29.08.2025 року про заробітну плату [PERSON] , з якої вбачається період нарахування заробітної плати останньому з серпня 1983 року по квітень 1987 рік. Згідно довідки ТОВ «Завод «Строммашина» за № 130 від 13.11.2025 року, [PERSON] працював на заводі «Строммашина» на посаді слюсаря механо-складальних робіт. В серпні місяці 1991 року, згідно табеля виходу на роботу та відомостей нарахування заробітної плати, відпрацював повний робочий місяць. Разом з тим, ТОВ «Завод «Строммашина» надано довідку про заробітну плату [PERSON] , згідно якого вбачається, що останньому нараховувалася заробітна платан з січня 1991 року по листопад 1995 року. Крім того, вказане навчання та трудова діяльність заявника [PERSON] підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] , заведеною 07.04.1980 року. З матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] є спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на майно, а саме житловий будинок в с. Загірне Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 12.09.1992 року Старокостянтинівським державним нотаріусом. Згідно акту обстеження умов проживання від 15.10.2025 року за адресою: [ADDRESS] , старостою Баглаївського старостинського округу Простаком А.С., адміністратором [PERSON] , громадянином [PERSON] встановлено, що [PERSON] постійно проживає у своєму власному житловому будинку, а саме більше двадцяти років, проживає без реєстрації. Як зазначає заявник, ним було втрачено паспорт громадянина, колишнього СРСР зразка 1974 року, та з метою отримання паспорта громадянина України 16.10.2025 року звернувся до Старокостянтинівського сектору УДМС у Хмельницькій області. При перевірці відомостей згідно поданої заяви [PERSON] , Старокостянтинівським сектором УДМС у Хмельницькій області відмовлено останньому в оформленні та видачі паспорта громадянина України, про що зазначено у відповідному рішенні Старокостянтинівського сектору УДМС у Хмельницькій області від 29.10.2025 року. Разом з тим, у вказаному рішенні Старокостянтинівського сектору УДМС у Хмельницькій області зазначено, що під час здійснення перевірки встановлено, що громадянин [PERSON] був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданим 06.04.1979 року Старокостянтинівським РВВС в Хмельницькій області. Тотожність особи, яка звернулась з питання оформлення паспорта громадянина України, замість втраченого паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, та фото в заяві про видачу паспорта Ф-1 СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , підтверджено. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає у м. Старокостянтинів Хмельницької області, проте раніше проживала у с. Загірне Хмельницького району та на даний час постійно відвідує минуле місце проживання у селі. Заявника [PERSON] знає, як односельчанина, який проживає постійно у селі Загірне. Підтверджує, що [PERSON] проживав на території України станом на 24.08.1991 року та працював у заводі «Строммашина». Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає у м. Старокостянтинів Хмельницької області, її чоловік родом із с. Загірне Хмельницького району, та товаришував із заявником [PERSON] . У зв`язку із тим, що особисто знайома із заявником, підтверджує, що [PERSON] проживав на території України станом на 24.08.1991 року та на той час працював у заводі «Строммашина», що знаходилося у м. Хмельницький. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, - визначає Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Відповідно до визначень, наведених у ст. 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Таким чином, у разі не встановлення особи, зокрема, органами Державної міграційної служби України шляхом її ідентифікації та шляхом проведення процедура встановлення особи відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», то особа може бути встановлена за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Крім того, відповідно до п.п. 6 п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 № 302, - заявник для оформлення паспорта подає, зокрема, рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи). Відповідно до ст. 16 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права кожна людина, де б вона не перебувала, має право на визнання її правосуб`єктності. За встановлених судом обставин справи, на підставі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України за № 00053631398, сформованого 16.09.2025 року, актовий запис про народження за № 639, складеного 11.12.1961 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області щодо [PERSON] , довідок з місця роботи та навчання, а також враховуючи покази свідка [PERSON] та свідка [PERSON] , судом встановлено, що особа, яка є заявником у справі, є [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Шепетівка Хмельницької області Україна. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно із п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Таким чином, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 (з подальшими змінами) визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Враховуючи зазначене, необхідно дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час, а такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19. Разом з тим, для заявника встановлення факту має значення, а саме для встановлення належності його до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи, що заявник [PERSON] станом на [INFO] досяг повноліття, а також той факт, що він в даний період навчався та працював, а також зазначені обставини підтверджено допитаними в судовому засіданні свідками, вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, що є підставою для задоволення заяви. При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справ не містять. На підставі викладеного та

Outcome: approved