Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Описова частина Короткий зміст вимог У листопаді 2025 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Давиденко К. В. звернулася до суду із заявою, в порядку окремого провадження, в якій просила суд встановити факт постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Обґрунтовуючи заяву, зазначила, що [INFO] померла бабусі заявниці [PERSON] в с.Жовтий Яр Білгород-Дністровського району Одеської області, після смерті якої залишилася земельна ділянка площею 7,18 га, цільове призначення якої для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Жовтоярської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №470137. Вказану земельну ділянку вона має право успадкувати як спадкоємець п`ятої черги за законом відповідно до ст..1265 ЦК України. При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини вона отримала відмову у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем. Заявниця вважає, що строк для прийняття спадщини нею не пропущений оскільки на день смерті бабусі (спадкодавця) вона проживала з нею за адресою: [ADDRESS] , здійснювала за нею догляд через похилий вік. Вказане підтверджується довідкою виконавчого комітету Тузлівської сільської ради від 06.06.2025 року. Посилаючись на викладене, просила суд встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Рух справи Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку окремого провадження та витребувано у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Гайдаржи А. А. копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 січня 2026 року залучено до участі у даній цивільній справі у якості заінтересованої особи Тузлівську сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області. Доводи учасників справи Представник заявника, адвокат Давиденко К. В. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтримав доводи заяви у повному обсязі та просив провести розгляд справи провести за його відсутності та відсутності заявника. Представник Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій вимоги визнав у повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності. Представник Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій вимоги визнав у повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 грудня 1979 року, виписаного російською мовою, батьками « [PERSON] » є « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.6). Згідно копії повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21 листопада 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, 21 листопада 2008 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №4. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.7). Копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] , виданого 18.06.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.8) підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 18.06.2014 року складено відповідний актовий запис №13. Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишилось « [PERSON] » (а.с.8). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, 21 червня 2014 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №47. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.9). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00044514253 від 12.04.2024 року, 01 серпня 1976 року [PERSON] , [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після державної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] вказано як « [PERSON] » (а.с.12-13). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00044514533 від 12 квітня 2024 року підтверджується, що [PERSON] , народилась [INFO] , батьком якої записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с.10-11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] у с.Жовтий Яр Татарбунарського району Одеської області (а.с.14). Копією державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 470137 підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,18 га, розташованої на території Жовтоярської сільської ради, виділеної для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.15-16). Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Гайдаржи А. А. від 17 вересня 2025 року за вих. № 56/02-31, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , померлої [INFO] в с.Жовтий Яр Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с. 18). Згідно з довідкою, виданою Тузлівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 06 червня 2025 року за вих. № 02-32/111, вбачається, що [PERSON] дійсо проводила поховання своєї бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . На момент смерті проживали разом і вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Мотивувальна частина Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Вивчивши доводи заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає задоволенню з огляду на таке. Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права В силу ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини (на день сметрі бабусі) постійно проживала зі спадкодавцем, вони вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана виключно з тим, що заявником пропорущено строк для прийняття спадщини та не надано документів на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Висновки за результатами розгляду справи Встановивши, що заявниця на день смерті бабусі (спадкодавця) постійно з нею проживала та вела спільне господарство, тобто проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто є такою, що прийняла спадщину, суд вважає, що вимоги заявниці про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є такими що підлягають до задоволення. Встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved