Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

ТОВ «Таліон Плюс» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 23 лютого 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №741695591 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Шляхом заповнення заявки на офіційному вебсайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідач, без будь-якого примусу чи тиску, отримав кредитні кошти (з урахуванням усіх траншів) у розмірі 15 700 гривень, які були перераховані на його банківську картку № [NUMBER] , що підтверджує прийняття відповідачем пропозиції кредитодавця. 29.04.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу №МВ-ТП/33, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. У зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, його заборгованість станом на час звернення з позовом до суду становить 56 648 гривень 74 копійки. Разом з тим, загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем в позовній заяві без врахування розміру штрафних санкцій становить - 48 798,74 грн., з них заборгованість по кредиту - 15 700,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 32 156,74 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту - 942,00 грн. У зв`язку з викладеним представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 798 гривень 74 копійки, судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень. Ухвалою від 09 грудня 2025 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 05 січня 2026 року. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання позивача про витребування додаткових доказів від АТ КБ «ПриватБанк». 05 січня 2026 судове засідання було відкладено на 21 січня 2026 року у зв`язку з ненадходженням витребуваних судом доказів від АТ КБ «ПриватБанк». 14 січня 2026 року до суду надійшла відповідь з АТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою суду від 21 січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ «Акцент-Банк», у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 09 лютого 2026 року. 09.02.2026 року до суду надійшли витребувані від АТ «Акцент-Банк» докази. В судове засіданні представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а.с.37-38). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, відзиву не подав, судова повістка, яка направлялася за його зареєстрованим місцем проживання повернулася до суду без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.56-57). Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовні вимоги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 23 лютого 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 741695591 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до пункту 2.1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та Комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно з пунктом 2.2 договору загальний розмір кредиту за договором становить 15700 грн. Разом із тим Позичальнику на умовах та у порядку, що передбачені цим Договором, можуть бути надані додаткові грошові кошти у Кредит шляхом надання додаткових Траншів. Відповідно до пункту 2.3 договору кредитодавець надав позичальнику перший транш у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту, 23 лютого 2025 року. Кінцева дата повернення кредиту 25.03.2030 рік (п.7.3.Договору). Відповідно до п.п. 8.3 договору Базова процентна ставка складає 0,98 % в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 % річних. Згідно з пунктом 8.4 комісія за надання кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця. Комісія за надання кредиту позичальнику є іншою складовою плати за послуги, що надаються кредитодавцем за цим договором. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі першого траншу за договором. У випадку видачі наступних крім першого траншів за цим договором комісія за надання додаткових грошових коштів у кредит нараховується у день видачі кожного траншу. Відповідно до пункту 8.5 розмір комісії, що нараховується за надання першого траншу за цим договором становить 942,00 грн. Відповідач підписав Кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий персональний ідентифікатор №DWVN було направлено позичальнику [PERSON] зокрема, 23.02.2025 о 17:12:55 год., відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Також 23.02.2025 відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписано паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №741695591 від 23.02.2025. Після вчинення зазначених дій, 23.02.2025 о 17:13:50 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 15700 грн. на банківську карту відповідача № [NUMBER] . На виконання ухвали суду про витребування доказів, листом від 05.02.2026 №20.1.0.0.0/7-20260202/0202 АТ «Акцент-Банк» повідомило, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 23.02.2025 року зараховано кошти в розмірі 15700 грн., що підтверджується наданою банком випискою по рахунку № [NUMBER] за 23.02.2025. Даний факт є свідченням того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і повністю погодився із його умовами. З розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором, встановлено, що станом на 29.04.2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила 34 492,90 грн, з яких: тіло кредиту - 15 700,00 грн, проценти - 10 000,90 грн, комісія - 942,00 грн, неустойка - 7 850,00 грн. 29.04.2025 між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №МВ-ТП/33, у відповідності до умов якого останнє набуло права грошової вимоги до боржників, зокрема до відповідача [PERSON] . З витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу № МВ-ТП/33 від 29.04.2025 року вбачається, що сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 741695591 становила 34 492,90 грн. Відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «Таліон Плюс», станом на 20.09.2025 року заборгованість відповідача становила 56 648,64 грн, з яких: тіло кредиту - 15 700,00 грн, проценти - 32 156,74 грн, комісія - 942,00 грн, неустойка - 7 850,00 грн. Починаючи з 21.09.2025 року нарахування заборгованості припинено у зв`язку з достроковим розірванням договору позивачем відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, про що відповідача було повідомлено. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору. Як убачається з матеріалів справи, відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку становить 56648,64 грн. та складається з: 15700,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 32156,74 грн. заборгованості за відсотками; за комісією 942,00 грн та неустойки 7850,00 грн. При цьому позивач просить стягнути заборгованість у меншому розмірі, а саме 48 798,74 грн, що складається з: 15 700,00 грн тіла кредиту, 32 156,74 грн процентів та 942,00 грн комісії, без стягнення неустойки. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідачем, відповідно до статті 81 ЦПК України, не надано доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості, наданий позивачем. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. З відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором №741695591 від 23 лютого 2025 року у розмірі 48798,74 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 2422,40 грн. судового збору. Окрім того, позивачем при подані позову заявлено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. Згідно з ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: договір про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та адвокатським об`єднанням «ЛІГА юридичних технологій та інновацій», додаткову угоди №2159 від 06.11.2025 про надання правової допомоги до договору № 5 від «02» грудня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 06.11.2025, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №178 від 06.11.2025, а також ордер на надання правничої допомоги від 02.12.2025 року. Частина 4 ст. 137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням викладених вище вимог закону до визначення розміру витрат на правову допомогу, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, рівень складності та категорію справи, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд,

Outcome: approved