Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів звернулася [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання двох доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 лютого 2004 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 152. Від зазначеного шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, спільних дітей залишено проживати з матір`ю. Позивач, посилаючись на норми права, які містяться в ст. ст. 51, 80, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, просить стягнути аліменти на утримання дітей. Відповідач подав відзмв на позовну заяву у якому визнав частково позов, а саме сплатиаліментів у розмірі 3 500 грн. 00 коп. на кожну дитину з урахуванням своїх фінансових можливостей, наявності дитини з інвалідністю та того, що позивачка працює. Вказує, що аліментні зобов`язання щодо дітей виникають лише за наявності матеріальної можливості у платника, яку позивач не довела, а тому вимоги у частині стягнення аліментів у визначеному позивачкою розмірі є надмірними та не відповідають реальним фінансовим можливостям відповідача. Зазначає, що не ухилявся від утримання дітей, систематично надавав кошти у різних формах (перекази на банківські картки та готівкою), тому просить не застосовувати до нього санкції за ухилення від виконання обов`язків. Щодо доньки [PERSON] ( [INFO] ) відповідач вказує, що вона є повнолітньою, а аліменти можуть стягуватися лише за умов наявності у неї непрацездатності або потреби в матеріальній допомозі при продовженні навчання, що позивач не довела; тому він пропонує стягувати аліменти у розмірі 3 500 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення нею 23 років. Щодо [PERSON] ( [INFO] ) відповідач визнає необхідність утримання неповнолітньої дочки, але просить визначити розмір аліментів у 3 500 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення нею повноліття, з урахуванням того, що позивачка працює та має можливість частково утримувати дітей, а також у зв`язку з тим, що у відповідача є ще одна дитина з інвалідністю, що потребує значних витрат на лікування та реабілітацію. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 листопада 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для виправлення недоліків, вказаних в ухвалі суду. (а.с. 9-10) 12 листопада 2025 року від [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків. (а.с. 13-24) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 26-27). Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначено, що позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у своєму відзиві визнає необхідність утримання неповнолітньої [PERSON] , заперечує щодо стягнення аліментів на повнолітню [PERSON] та вважає позов надмірним, пропонуючи стягувати аліменти лише у розмірі 3 500 грн. 00 коп. на кожну дитину з урахуванням своїх фінансових можливостей, наявності дитини з інвалідністю та того, що позивачка працює. (а.с. 32-39) Відповідач в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, із врахуванням відзиву на позов. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, докази. Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому в органі державної реєстрації актів цивільного стану шлюбі та між ними існують сімейні правовідносини. Так, відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що 14 лютого 2004 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 152. Від зазначеного шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (а.с. 17-18). [PERSON] , [INFO] наразі повнолітня, на 1 курсі, денної форми навчання за спеціальністю «Початкова освіта» у Приватному вищому навчальному закладі 1 рівня акредитації «Рівненського економічно-гуманітарного та інженерного коледжу». Навчається на платній основі, стипендії не отримує, що підтверджується довідкою № 32-к від 01 жовтня 2025 року. (а.с. 23) Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, спільних дітей залишено проживати з матір`ю. (а.с. 2) Згідно витягів з реєстру територіальної громади та Довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 26286 від 08.11.2025, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та спільно проживають із матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-22). Натомість, місцепроживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, [PERSON] наразі перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від шлюбу мають спільну доньку, [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю та потребує коштів на реабілітацію, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . (а.с. 35-36) Також, судом встановлено, що позивачка є працездатною особою та працює. (а.с. 24) ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За нормами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому, ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітню дитину СК України не встановлює. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти до висновку, що обоє батьків зобов`язані утримувати своїх дітей, якщо останні продовжують навчання, у разі можливості надавати таку допомогу, і така допомога може надаватись як у твердій грошовій сумі так і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Суд встановив, що діти проживають разом із матір`ю, проживання дітей з одним із батьків не звільняє обох батьків від обов`язку піклуватися та матеріально забезпечувати спільних дітей, у зв`язку з цим позивач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, а протилежного суду не доведено, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх спільних дітей. З урахуванням викладеного вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей (ч. 1 ст. 141 СК України), суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 3 500 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину. Суд бере до уваги матеріальне становище сторін, стан здоров`я та потреби дітей, факт навчання повнолітньої доньки на денній формі навчання на платній основі, відсутність у неї власного доходу, а також наявність у відповідача іншої дитини з інвалідністю, що потребує додаткових витрат на лікування та реабілітацію. Разом із тим, суд виходить із принципу справедливого балансу між інтересами дітей та реальними фінансовими можливостями платника аліментів, а також з обов`язку обох батьків брати участь в утриманні дітей. Визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, не є меншим за мінімальний гарантований розмір аліментів та водночас враховує обставини, на які посилався відповідач у своєму відзиві. Щодо стягнення аліментів на повнолітню доньку [PERSON] , суд зазначає, що відповідно до ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Факт навчання [PERSON] на денній формі навчання підтверджений належними та допустимими доказами, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково - шляхом стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до положення частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 03 листопада 2025 року. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст. ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354, 430 ЦПК України, ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», суд,

Outcome: partial