Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом (остаточна редакція від 12.11.2025 (т.7 а.с. 4-6, з врахуванням редакції від 04.10.2021 (т.1 а.с.1-14)) до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, треті особи: фізична особа підприємець [PERSON] , Державне підприємство «Черкаський державний завод хімічних реактивів» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що слідчим відділом ПМ ДПА в Черкаській області здійснювалось досудове слідство по кримінальному провадженню № 3601100047 відносно [PERSON] за фактом незаконного виготовлення тютюнових виробів, шляхом відкриття підпільного цеху з недоброякісної сировини, що становить загрозу життя і здоров`я людини за ознаками злочину, передбаченого ч.ч. 2 та 3 ст. 204 КК України. Під час досудового слідства по даному кримінальному провадженню 22.09.2011 працівниками податкової міліції був проведений огляд складських приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS] , який вона орендувала. В результаті проведеного огляду був складений протокол огляду місця події від 22.09.2011. Згідно цього протоколу у позивача було вилучено належне їй майно, а саме: 215 коробів тютюнового пилу, загальною вагою 19 188 кг, 200 поліетиленових мішків з тютюновим пилом, загальною вагою 1346,5 кг, 2 дерев`яних сита, електричний млин, електричне сито, 4 пластикових відра, 2 каністри ємністю 5 літрів кожна. Вказане майно згідно із протоколом огляду речових доказів від 20.102011 визнане речовими доказами і передано відповідно до акту прийому-передачі на зберігання від 20.10.2011 підприємству «Черкаський державний завод хімічних реактивів». 12.10.2011 проведено обшук домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , під час якого у неї було вилучено: 639 поліетиленових мішка з тютюновим пилом, загальною вагою 5 454 кг. Протоколом огляду речових доказів від 13.10.2011 вилучене майно було визнано речовими доказами. Всього вилучено 639 мішків, загальною вагою 5 454 кг. У вироці Черкаського районного суду Черкаської області від 18.02.2019 зазначено, що вказане майно зберігається на підприємстві «Черкаський державний завод хімічних реактивів». В листі від 14.09.2020 начальника слідчого управління ГУ ДФС у Черкаській області Вій С. зазначено, що підприємство «Черкаський державний завод хімічних реактивів» повинно повернути їй 639 мішків тютюнового пилу, вагою 5454 кг, 2 дерев`яних сита, подрібнювач. Крім того, 06.03.2012 співробітниками поліції був проведений обшук в орендованому нею приміщенні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Під час обшуку вилучено 3 короби тютюнового пилу, загальною вагою 749,7 кг, 1 поліетиленовий мішок тютюнового пилу, вагою 29,7 кг. Вказане майно було передано на зберігання ФОП [PERSON] згідно із актом прийому-передачі від 20.03.2012. 07.03.2012 був проведений обшук за місцем мого проживання по адресу: [ADDRESS] . Під час обшуку домоволодіння співробітниками податкової міліції вилучено 3 короби тютюнового пилу, загальною вагою 749,7 кг та одне пошкоджене сито. Вказане майно передано на зберігання ФОП [PERSON] згідно із актом прийому-передачі від 20.03.2012. 06.03.2012 було проведено огляд автомобіля «Mersedes Bens Vito» д.н.з. [NUMBER] , який знаходиться у її користуванні. Згідно із протоколом огляду місця події від 06.03.2012 вилучено 30 мішків з тютюновим пилом. Проте, вказане майно не було визнано речовими доказами по справі, де поділось це майно їй невідомо. Цей протокол огляду місця події не був приєднаний до матеріалів кримінального провадження. Також, 21.03.2012 було проведено обшук в автомобілі «Mersedes Bens Vito» д.н.з. [NUMBER] , під час обшуку автомобіля вилучено 32 поліетиленових мішків з тютюновим пилом, загальною вагою 320 кг. Вказане майно було передано на зберігання ФОП [PERSON] згідно із актом прийому-передачі від 20.03.2012. 26.03.2012 їй була вручена постанова про притягнення як обвинуваченого. Відповідно до вказаної постанови позивача визнано обвинуваченою по справі, пред`явивши обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 204 КК України за незаконне виготовлення тютюнових виробів з недоброякісної сировини, що становить загрозу життя і здоров`я людей, за ч. 1 ст. 204 КК України за незаконне зберігання з метою збуту, транспортування з метою збуту та збут, незаконно виготовлених тютюнових виробів та за ч. 2 ст. 204 КК України за незаконне виготовлення тютюнових виробів шляхом відкриття підпільного цеху. В подальшому, справа була скерована до Черкаського районного суду Черкаської області з обвинувальним актом. 09.04.2013 Черкаський районний суд виніс вирок по кримінальній справі №3601100047 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.204, ч.2 ст. 204 КК України, яким її було визнано винною у вчиненні вищевказаних злочинів. 02.07.2013 колегія суддів Апеляційного суду Черкаської області скасувала вирок Черкаського районного суду, а справу направили на новий розгляд з тих підстав, що у вироку була неповнота та однобічність судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінально - процесуального закону. 14.10.2014 Черкаський районний суд, вдруге, ухвалив вирок по цій справі і визнав [PERSON] винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч.2 ст. 204 КК України. 10.03.2015 колегія суддів Апеляційного суду Черкаської області, вдруге, скасувала вирок суду першої інстанції, а справу направила на новий розгляд з тих підстав, що у вироку була неповнота та однобічність судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінально - процесуального закону. 04.04.2016 Черкаський районний суд, без проведення додаткового розслідування, на підставі одних і тих же доказів, втретє, ухвалив вирок, яким позивача визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України. Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, вона подала апеляцію, проте Апеляційний суд Черкаської області 25.07.2016 постановив ухвалу, якою її апеляційна скарга була залишена без задоволення, а вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 04.04.2016 без змін. У зв`язку з тим, що вирок набрав законної сили, а вона не сплатила штраф, 15.09.2016 прокурор звернувся до суду з поданням про зміну покарання. Відповідно до цього подання прокурор просив суд змінити [PERSON] покарання за вироком Черкаського районного суду від 04.04.2016 у вигляді штрафу в розмірі 4 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 68 000 гривень на покарання у виді позбавлення волі, відповідно до норм щодо заміни покарання даного виду, викладених у ч. 5 ст. 53 КК України. 22.11.2016 Черкаський районний суд Черкаської області ухвалив постанову про заміну засудженій [PERSON] покарання за ч. 2 ст. 240 КК України у вигляді штрафу у розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян на покарання у вигляді 1 року 3 місяців 6 днів позбавлення волі. 10.03.2017 колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області скасувала постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 22.11.2016 про заміну несплаченого засудженою [PERSON] штрафу покаранням у виді позбавлення волі та повернула справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. Ухвалою ВССУ від 14.11.2017 була скасована ухвала Апеляційного суду Черкаської області 25.11.2016, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 22.01.2018 колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області скасувала вирок від 04.04.2016 Черкаського районного суду. 18.02.2019 Черкаський районний суд Черкаської області постановив вирок по справі №707/2006/13-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України, яким було визнано її, [PERSON] невинною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. 01.09.2020 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду постановила ухвалу, якою залишила вирок Черкаського районного суду Черкаської області в силі без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. На цей час брав законної сили вирок, яким її визнано невинуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України. Позивач вважає, що внаслідок проведення незаконних обшуків, незаконного вилучення та арешту майна, незаконного обвинувачення, незаконного засудження, обмеження в праві вільно переміщуватись (у зв`язку з обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд), вона має право на відшкодування шкоди в повному обсязі. Вказує, що її шкода складається з вартості майна, яке було вилучено у неї та не повернуто після рішення суду, вартості майна, яке було пошкоджено, витратами, які вона понесла у зв`язку з проведенням експертиз, витратами понесеними у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги та моральної шкоди. На досудовому слідстві під час обшуків та оглядів у неї було вилучено наступне майно: 22.09.2011 вилучено: 215 коробів тютюнового пилу, загальною вагою 19 188 кг, 200 поліетиленових мішків з тютюновим пилом, загальною вагою 1 346,5 кг, 1 дерев`яне ручне сито, електричний млин, електричне сито, 4 пластикових відра (2 відра, ємкістю 10 л, 2 відра ємкістю 20 л), 2 каністри ємністю 5 літрів кожна; 12.10.2011 вилучено: 639 поліетиленових мішка з тютюновим пилом, загальною вагою 5 454 кг; 2 дерев`яних сита, подрібнювач; 06.03.2012 вилучено: 3 короби тютюнового пилу, загальною вагою 749,7 кг, 1 поліетиленовий мішок тютюнового пилу, вагою 29,7 кг; 07.03.2012 вилучено: 3 короби тютюнового пилу, загальною вагою 749,7 кг, одне пошкоджене сито; 06.03.2012 вилучено: 30 мішків з тютюновим пилом; 21.03.2012 вилучено: 32 поліетиленових мішків з тютюновим пилом, загальною вагою 320 кг. Також у позовній заяві зазначено, що під час судового розгляду справи суддею Тептюком Є.П. була ухвалена постанова щодо встановлення місця знаходження речових доказів по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч.1, ч.2 ст. 204 КК України. У відповідь на ухвалу були вчинені дії старшим слідчим з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Черкаській області Гребенюком М.М. по виявленню місцезнаходження речових доказів. Згідно із даними листа від 18.07.2018 № 7874 зазначено, що проведено огляд складських приміщень в ДП «Черкаський державний завод хімічний реактивів» за адресою: м. Черкаси, вул. Чигиринська, 21. В ході огляду складського приміщення в «Склад № 2» встановлено, що в ньому зберігається велика кількість картонних коробів, ємністю близько 1 м3, в яких насипом знаходиться суміш трав`яного походження (тютюн). Також в сусідньому приміщенні зберігається значна кількість суміші трав`яного походження (тютюн), частина якої знаходиться в пошкоджених мішках, а інша - насипом на підлозі. Встановити загальну вагу вказаної суміші не представилось за можливе у зв`язку з відсутністю технічних можливостей, а саме, відсутності погружчиків та вагів. Після набрання законної сили вироку суду позивачу частково був повернутий тютюновий пил з ДП «Черкаський державний завод хімічний реактивів». Так, згідно із актом від 07.10.2020 їй були передані наступні речові докази: тютюновий пил в кількості 6879,939 кг; дерев`яні сита в кількості 3 шт.; картонні короби 61 шт.; електричне сито без двигуна 1шт. У зв`язку з тим, що частина тютюнового пилу була зіпсована і не могла використовуватись за призначенням вона відмовилась отримувати залишки гнилі та повідомила, що буде проводити експертне дослідження на предмет визначення якості залишків тютюнового пилу. 28.10.2020 разом з експертом Черкаської ТПП з`явилась на ДП «Черкаський державний завод хімічний реактивів» для проведення експертного дослідження. Проте, у допуску було відмовлено з огляду на те, що залишки тютюнового пилу утилізовані. 16 листопада 2020 року експерти Черкаської ТПП склали експертний звіт № В-754. Дослідження проводилось по фотокарткам, які були відзняті нею під час передачі їй речових доказів 07.10.2020. Згідно із висновками експертного дослідження зазначено, що тютюновий пил виявився неякісним через наявність слідів замокання та гнилі, втратив первинну якість, товарний вигляд та не може бути використаний за призначенням. Згідно до акту прийому-передачі на зберігання від 20.10.2011 підприємству «Черкаський державний завод хімічних реактивів» було передано 215 коробів тютюнового пилу, загальною вагою 19 188 кг, 200 поліетиленових мішків з тютюновим пилом, загальною вагою 1 346,5 кг, 2 дерев`яних сита, електричний млин, електричне сито, 4 пластикових відра, 2 каністри, ємністю 5 літрів кожна. З огляду на це, внаслідок неналежного зберігання тютюнового пилу відповідальними особами ДП «Черкаський державний завод хімічний реактивів», як вказує позивач, вона не змогла отримати тютюновий пил в кількості 13 654,5 кг ((19 188 + 1 346,5) - 6 879,939). Крім того, їй було передано електричне сито без двигуна, що свідчить про пошкодження її майна та взагалі не повернутий електричний млин та 4 пластикових відра. Також [PERSON] не було повернуто з ДП «Черкаський державний завод хімічний реактивів» 639 мішків тютюнового пилу, вагою 5454 кг, 1 дерев`яне сито та подрібнювач, всупереч вироку Черкаського районного суду від 18.02.2019. Згідно із даними листа від 08.10.2020 заступника начальника управління - начальника першого ВРКП СУ ГУ ДФС у Черкаській області Сук І., їй було рекомендовано звернутись до ФОП [PERSON] та отримати своє майно, яке перебувало на відповідальному зберіганні у нього. На підставі актів прийому-передачі у ФОП [PERSON] перебувало на зберіганні наступне майно: 6 картонних коробів, вагою 1 500 кг; 1 ручне сито в пошкодженому стані; 32 мішки з тютюновим пилом, вагою 320 кг; 1 мішок з тютюновою сировиною, вагою 30 кг. Проте, зустрівшись з ФОП [PERSON] , останній відмовив у поверненні будь-якого майна, пославшись на те, що у нього майна не має. Таким чином, позивач вважає, що у зв`язку з неповерненням вилученого майна, їй завдано збитків. Вказує, що станом на час звернення до суду, ринкова вартість 1 кг тютюнового пилу становить 76 грн. Всього їй не було повернуто тютюнового пилу, загальною вагою 21 259 кг: 22.09.2011 - 13 654,5 кг; 12.10.2011 - 5 454 кг; 06.03.2012 - 780 кг; 07.03.2012 -750 кг; 06.03.2012 - 300 кг; 21.03.2012 - 320 кг. Ринкова вартість 21 259 кг тютюнового пилу становить 1 658 202 грн. Також позивач зазначає, що їй завдано збитків у зв`язку з неповерненням: 1 ручного сита, 1 дерев`яного сита, подрібнювача, електричного млина, 4 пластикових відер. Крім того, їй завдані збитки у зв`язку з пошкодженням електричного сита, яке було їй повернуто в несправному стані і без двигуна. Крім майнової шкоди [PERSON] вказує, що їй завдана і моральна шкода. Розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вважає, що для неї перебіг цього строку почав спливати з 22.09.2011, тобто з моменту проведення першого огляду приміщення, яке вона орендувала за адресою: [ADDRESS] . Того дня її було незаконно позбавлено права на володіння майном у зв`язку з вилученням 215 коробів тютюнового пилу, 200 мішків з тютюновим пилом, електричного сита та електричного млина. Таким чином, вказує, що позивачу завдано матеріальної шкоди, яку оцінює у розмірі 1710866 грн. 00коп. (т. 1 а.с. 13, т.7 а.с. 6 зв.). Виправдувальний вирок набрав законної сили 01.09.2020. З урахуванням цього, період перебування її під слідством і судом, як за твердженнями позивача, становить вісім років 11 місяців та 8 днів. Тож, з урахуванням вимог ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", вона вважає, що має право вимоги на відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Проте, звертаючись до суду вважає, що її шкода є значно більшою, оскільки органами досудового слідства, прокуратури та суду їй завдали моральних втрат, які призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. До порушення кримінального провадження одним із її захоплень було вирощування сільськогосподарської продукції. Вона займалась натуральним вирощуванням продуктів. Захоплюючись цим, вона замість мінеральних добрив стала застосовувати тютюновий пил, який вносився в землю як органічне добриво. Спочатку використовувала у себе на городі, а з часом стала торгувати, як органічними добривами. Для цього вона зареєструвалась як суб`єкт підприємницької діяльності. Проте, порушення відносно неї кримінальної справи призвело до того, що вся її справа, якою вона займалась, була зруйнована. Весь тютюновий пил був вилучений, як і вилучений транспортний засіб, який вона використовувала для задоволення власних потреб та здійснення підприємницької діяльності. Починаючи з вересня 2011 року, у зв`язку з вилученням її майна, вона не мала права займатись торгівлею органічними добривами, у зв`язку з чим, підприємницька діяльність була припинена і вона втратила джерело доходу. У позовній заяві зазначено, що вищевказані обставини та проведення досудового слідства призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. На протязі майже 9 років, протягом розслідування і розгляду кримінальної справи, вона змушена була перебувати під тягарем обвинувачення у злочині. Ці обставини викликали у неї відчуття приниження та повної безпорадності. А коли вирок суду про визнання її винною набрав законної сили, вона впала в глибоку депресію. Вона захищала себе усіма засобами. Після неодноразового перегляду справи в судах вона втратила віру в те, що прокурор дійсно хоче встановити істину в цій кримінальній справі. Дії прокурора під час судового розгляду зводились до спотворення наявних доказів і нехтування вказівками як Вищого Спеціалізовано Суду України, так і Черкаського апеляційного суду. І такі дії завдавали їй додаткових страждань. При кожному новому розгляді кримінальної справи оголошувались одні і ті самі документи, допитували одних і тих самих свідків, які в певний момент просто перестали з`являтись до суду. Перебування в стані постійного стресу від усього вищенаведеного сильно відобразилось на її особистому житті. Вона не мала можливості планувати своє життя на свій розсуд. Перебуваючи під запобіжним заходом у вигляді підписки про невиїзд, вона була позбавлена можливості вільно пересуватись. Очевидним є той факт, що наявність запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та сам факт розгляду кримінальної справи відносно неї, позбавляли її будь-якої потенційної можливості реалізації своїх конституційних прав на переміщення як по території України, так і за її межами. Також, як зазначено, вона вимушена була докладати додаткових зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації. Протиправні дії працівників податкової поліції щодо неї, викликали у неї відчуття приниженої гідності, тривоги, вона переживала сильний емоційний стрес. На фоні емоційного стресу вона стала більш нервовою та замкнутою, погіршився сон. Протягом тривалого часу вона не могла повноцінно спілкуватись зі своїми рідними та друзями, жити активним життям, який вона вела до незаконного кримінального переслідування, у зв`язку з чим були порушені її нормальні життєві зв`язки і вона була вимушена прикладати додаткові зусилля для організації та нормалізації свого життя. У зв`язку з переслідуванням з боку правоохоронних органів, вона зазнала душевних переживань, втратила авторитет серед оточення, зазнала надзвичайного впливу, що призвело до глобальної зміни її життєвого укладу та завдало їй значних страждань. Порушення її конституційних прав, не можливість реалізувати своє конституційне право бути обраним, переживання та страждання через незаконний обшук її оселі, обшук транспортного засобу, вилучення її майна, незаконне притягнення її як обвинуваченої та незаконне засудження призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимушених змін в організації її життя. Значні моральні страждання у неї викликало подання прокурора про заміну призначеного покарання та постанова Черкаського районного суду від 22.11.2016 заміну їй покарання за ч. 2 ст. 240 КК України у вигляді штрафу на покарання у вигляді 1 року 3 місяців 6 днів позбавлення волі. На той час, коли суд ухвалював рішення про позбавлення її волі, ВССУ постановив ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки подана касаційна скарга адвокатом Коваль О.Є. не відповідала вимогам кримінального процесуального закону. Тільки завдяки адвокату Фесик І.А., який зміг скласти касаційну скаргу, по якій було відкрито провадження ВССУ та апеляційну скаргу на постанову від 22.11.2016 Черкаського районного суду вона не опинилась за «гратами». Але протягом цього тривалого часу вона перебувала в стресовому стані, доки не були скасовані незаконні судові рішення. Ці хвилювання та нервові потрясіння дали про себе знати. Стан її здоров`я погіршився, що підтверджує медичними документами, які підтверджують її стан здоров`я. Намагання притягнути її до кримінальної відповідальності, а в подальшому, і позбавити волі, негативним чином вплинули на стан її здоров`я. За час перебування під слідством вона стала на облік, як гіпертонік. Отже, з урахуванням зазначених обставин, позивач вказує, що її моральна шкода складається з: 1712000,00 грн. (16000грн. подвійний розмір мінімальної заробітної плати) х 107 місяців за час перебування під слідством та судом); 80 000,00 грн. 10 мінімальних заробітних плат (сатисфакція за порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо порушення недоторканності житла та володіння позивача); 800 000 грн. 100 мінімальних заробітних плат (сатисфакція за порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції щодо порушення прав позивача на володіння власним майном). Всього 2 592 000 грн. 00 коп. Крім того, позивач вказує, що їй завдано матеріальної шкоди, яку оцінює у розмірі 1710866грн. 00коп. У позовній заяві зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи і, які становлять 25 000 грн. (витрати на оплату послуг адвоката та судові витрати пов`язані з оплатою коштів на проведення експертизи). Отже, позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на свою користь матеріалу шкоду у розмірі 1710866грн. 00коп. та моральну шкоду у розмірі 2592000грн. 00коп., а також вирішити питання про судові витрати. Ухвалою суду від 11.03.2021 прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.06.2021 призначено по справі судову товарознавчу експертизу і зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 01.10.2021 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 23.02.2022 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.05.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 29.05.2023 закрито провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до Черкаського районного суду Черкаської області. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.05.2023 позовні вимоги задоволені частково, а саме, стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 678040 грн. 00 коп. В іншій частині відмовлено. Постановою Черкаського апеляційного суду від 31.10.20213 рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача матеріальної шкоди та суми сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги, скасоване. Позовні вимоги задоволені частково, а саме, стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету Україна на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу, понесені нею у кримінальному провадженні у розмірі 71000 грн. 00 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовлено. В решті частині рішення суду від 29.05.2023 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 01.10.2025 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.05.2023 та постанову Черкаського апеляційного суду від 31.10.2023 в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасовано, справу направлено в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Постанову Черкаського апеляційного суду від 31.10.2023 в частині вирішення позовних вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у кримінальному провадженні, залишено в силі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.10.2025, з урахуванням ухвали суду від 29.10.2025, справу прийнято до розгляду та призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Відповідачем Черкаською обласною прокуратурою, через представника подано відзив на позов, за яким просить у задоволенні позову відмовити. Зазначено, що відшкодування збитків повинно здійснюватися особами, яким було передане на зберігання майно, належне позивачу; вартість неповернутого майна прокуратурою не може бути пораховано, оскільки при дослідженні експертом використовувалися дані мережі інтернет, контактна інформація з виробниками і продавцями та пояснення позивача щодо опису майна, а експерт не звертався до суду із клопотанням про надання дозволу на використання інших джерел отримання інформації; розмір моральної шкоди, який може бути задоволено судом становить 808000грн. (8000грн. х 101 місяць), що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. На думку відповідача, [PERSON] перебувала під слідством і судом з 26.03.2012 (дата пред`явлення підозри) до 01.09.2020 (дата набрання чинності виправдувального вироку відносно позивача, що становить 101 місяць). Відповідачем ГУ ДВС у Черкаській області через представника, подано відзив на позов (заяву про збільшення позовних вимог), за яким заперечує проти задоволення позовних вимог. Посилається на постанови КМУ від 21.07.2021 №761 та від 05.04.2014 №85, за якими виключено ДФС з переліку органів виконавчої влади, для яких затверджено граничну чисельність працівників. Співробітники ДФС та її територіальні органи, у т.ч. ГУ ДФС у Черкаській області станом на 31.12.2021 були вивільнені, а ДФС припинено виконання функцій центрального органу виконавчої влади. Третіми особами ФОП [PERSON] та ДП «Черкаський державний завод хімічних реактивів» письмові пояснення по суті позову (заяв про збільшення позовних вимог) подані не були. Позивачем відповідь на відзиви подано не було. На час прийняття до провадження справи, судом за даними ЄДРПОУ від 20.10.2025 встановлено, що ФОП [PERSON] є зареєстрованим. За даними ЄДРПОУ від 20.10.2025 ДП «Черкаський державний завод хімічних реактивів» зареєстрований (код 00205104). За даними ЄДРПОУ від 20.10.2025 ГУ ДФС у Черкаській області (код 39392109) перебуває в стані припинення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Фесик І.А. позовні вимоги підтримали у остаточній редакції від 12.11.2025, посилаючись на доводи позовної заяви. Зазначили, що визначений позивачем склад учасників справи є вірним і підстав для його зміни немає; фактично відповідачем є Держава Україна в особі органів обласної прокуратури та органів фіскальної служби, які повинні відшкодувати позивачу завдану їй шкоду. Щодо матеріальної шкоди: у позивача неодноразово проводились обшуки, було вилучене майно, яке підлягало поверненню, оскільки відносно позивача було постановлено виправдувальний вирок. Між тим, встановлено, що частина майна не збереглася (зберігалося у ФОП та ДП). Відомо, що ФОП частину майна (тютюновий пил і картонні короби) знищив, хоча, відповідно до закону, він не міг його знищувати попри певну процедуру. Частину майна було позивачу повернуто (відра, с/х обладнання), частину не повернуто (зникло, зіпсоване), а частину повернуто, як зіпсоване. Розмір матеріальних збитків визначено висновком експертизи від 18.02.2022 №0-8, де і перелічене все майно. Ця експертиза була призначена ухвалою суду, а тому висновок є належним доказом. Матеріальна шкода визначена за майно, яке не повернуто позивачу, а також, яке зникло і за те, яке було зіпсоване. Відповідачами розмір матеріальної шкоди не доведено, незважаючи на його такий обов`язок. Щодо моральної шкоди (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, позбавлення права на майно, яким володіла позивач, позбавлення її права володіння та користування): позивач від неправомірних дій органів досудового розслідування зазнала моральної шкоди і позивачем визначено подвійний розмір мінім. зарплати за час перебування її під слідством; з-за незаконних обшуків (ст. 8 Конвенції) розмір 10 мінім.зарплати і за порушення права володіння і користування майном (речі, ТЗ) розмір 100 мінім.зарплати, загальний розмір 2592000грн. 00коп.; період з 22.09.2011 (дата першого обшуку) по 01.09.2020 (дата набрання вироку законної сили), що становить 08 р. 11 м. 08 дн. (час перебування позивача під слідством та судом). Зазначили, що позивач не зверталася до органів прокуратури та ГУ ДФС щодо визначення розміру матеріальної шкоди. Вважають, що розмір моральної шкоди повинен бути визначений на час розгляду справи. Також, зазначено, що позивач не ставить питання про відшкодування їй витрат за проведені експертизи. Крім того, зазначили, що рішення ЄСПЛ від 22.06.2023, яке було постановлене на користь позивача, то воно не має значення для цивільної справи, оскільки ним було визначено порушення прав [PERSON] , передбачених Конвенцією. Також просили стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу, які понесені саме по цій цивільній справі у розмірі 90500грн. 00коп. На цей час позивачем ще не сплачені кошти на надані представником адвокатом послуги, докази надані і підтримуються позивачем. В судовому засіданні представником Черкаської обласної прокуратури за довіреністю Кващук А.М. було підтримано відзив на позов та заперечення на заяву про збільшення позовних вимог. Моральна шкода визнається частково, а саме у розмірі 873347грн. 00коп. (станом на 2026 рік), тобто мінімально гарантований законом розмір; вважає, що період протягом якого були порушені права позивача складає 101 місяць (з 26.03.2012 (дата повідомлення підозри) по 01.09.2020 (дата набрання чинності вироку суду). Щодо матеріальної шкоди: речові докази (майно, належне позивачу) було вилучене під час досудового розслідування і визнане речовими доказами; речі були передані на зберігання до ФОП та ДП, а тому саме вони і повинні відшкодовувати позивачу матеріальну шкоду. Розмір матеріальної шкоди не відповідає дійсності; органи прокуратури не можуть порахувати вартість не повернутого майна, оскільки висновок експерта не є належним доказом. Не погодилась із розміром витрат на правничу допомогу, який є завищеним, оскільки ряд послуг не є окремою юрпослугою, ряд послуг не були складними, а тому допустимий розмір до стягнення 25000грн. 00коп. В судове засідання представник відповідача ГУ ДФС у Черкаській області не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Представником подано заяву про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання треті особи ФОП [PERSON] та ДП «Черкаський державний завод хімічних реактивів» не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що [PERSON] , відповідно до постанови від 26.03.2012, притягнуто як обвинувачену у справі №3601100047 та пред`явлено їй обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 3 ст. 203 КК України. 09.04.2013 Черкаський районний суд Черкаської області виніс вирок по кримінальній справі № 601100047 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України, яким її було визнано винною у вчиненні вищевказаних злочинів. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області 02.07.2013 вирок Черкаського районного суду Черкаської області скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Вироком суду від 14.10.2014 позивача визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Черкаської області 10.03.2015 скасовано вирок Черкаського районного суду, а справу направлено на новий розгляд. Вироком суду від 04.04.2016 ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України. Апеляційний суд Черкаської області 25.07.2016 постановив ухвалу, якою апеляційна скарга позивача була залишена без задоволення, а вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 04.04.2016 - без змін. 22.11.2016 Черкаський районний суд Черкаської області ухвалив постанову про заміну засудженій [PERSON] покарання за ч. 2 ст. 240 КК України у вигляді штрафу у розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян на покарання у вигляді 1 року 3 місяців 6 днів позбавлення волі. 10.03.2017 ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області скасовано постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 22.11.2016 про заміну несплаченої засудженою [PERSON] штрафу, покаранням у виді позбавлення волі та повернула справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. Ухвалою ВССУ від 14.11.2017 скасовано ухвалу Апеляційного суду Черкаської області 25.07.2016, а справу передано на новий розгляд до суду. 22.01.2018 ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області скасовано вирок суду від 04.04.2016 щодо [PERSON] , а справу повернуто на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 18.02.2019 Черкаським районним судом Черкаської області постановлено вирок у справі № 707/2006/13-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України, яким було визнано її невинною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України у зв`язку з відсутністю в діях складу злочину. 01.09.2020 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду постановила ухвалу, якою залишила вирок Черкаського районного суду Черкаської області в силі без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення. Ухвалою Верховного Суду від 17.06.2021 вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 18.02.2019 та ухвала Черкаського апеляційного суду від 01.09.2020 залишені без змін. Крім того, під час розгляду справи встановлено, що 22.09.2011 працівниками податкової міліції у складських приміщеннях за адресою: [ADDRESS] було проведено огляд місця події за участю [PERSON] , під час якого були вилучені речі: 215 коробів тютюнового пилу, загальною вагою 19 188 кг, 200 поліетиленових мішків з тютюновим пилом, загальною вагою 1346,5 кг, 2 дерев`яних сита, електричний млин, електричне сито, 4 пластикових відра, 2 каністри, ємністю 5 літрів кожна. Весь товар належав [PERSON] . Вказане майно згідно до протоколу огляду речових доказів від 2.10.2011 визнане речовими доказами і передано згідно акту прийому-передачі на зберігання від 20.10.2011 підприємству «Черкаський державний завод хімічних реактивів». 12.10.2011 було проведено обшук домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , під час якого у [PERSON] було вилучено 639 поліетиленових мішка з тютюновим пилом, загальною вагою 5 454 кг. Протоколом огляду речових доказів від 13.10.2011 вилучене майно визнано речовими доказами. Всього вилучено 639 мішків, загальною вагою 5 454 кг. В листі начальника слідчого управління ГУ ДФС у Черкаській області Вій С. від 14.09.2020 зазначено, що підприємство «Черкаський державний завод хімічних реактивів» повинно повернути [PERSON] 639 мішків тютюнового пилу, вагою 5454 кг, 2 дерев`яних сита, подрібнювач. Крім того, 06.03.2012 співробітниками (на той час міліції) поліції був проведений обшук в орендованому позивачем приміщенні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Під час обшуку було вилучено 3 короби тютюнового пилу, загальною вагою 749,7 кг, 1 поліетиленовий мішок тютюнового пилу, вагою 29,7 кг. Вказане майно було передано на зберігання ФОП [PERSON] відповідно до акту прийому-передачі від 20.03.2012. 07.03.2012 був проведений обшук за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . Під час обшуку домоволодіння співробітниками податкової міліції було вилучено 3 короби тютюнового пилу, загальною вагою 749,7 кг та одне пошкоджене сито. Вказане майно передано на зберігання ФОП [PERSON] згідно із актом прийому-передачі від 20.03.2012. 06.03.2012 було проведено огляд автомобіля «Mersedes Bens Vito» д.н.з. [NUMBER] , який знаходиться у користуванні [PERSON] . Відповідно до протоколу огляду місця події від 06.03.2012 було вилучено 30 мішків з тютюновим пилом. Цей протокол огляду місця події не був приєднаний до матеріалів кримінального провадження, як вказує позивач. Також, 21.03.2012 було проведено обшук в автомобілі «Mersedes Bens Vito» д.н.з. [NUMBER] , під час обшуку автомобіля вилучено 32 поліетиленових мішків з тютюновим пилом, загальною вагою 320 кг. Вказане майно було передано на зберігання ФОП [PERSON] згідно із актом прийому-передачі від 20.03.2012. Слід зазначити, що процесуальні та слідчі дії проводились у рамках досудового розслідування кримінального провадження №3601100047. Крім того, судом під час розгляду цієї цивільної справи досліджені матеріали судової справи №707/2006/16 відносно [PERSON] , які позивачем долучені до позовної заяви, та проти яких не заперечували відповідачі, зокрема протоколи судових засідань стосовно допиту свідків, експерта тощо. Також судом досліджені медичні документи, надані позивачем: витяги з історії хвороби №14941, №4013 №6191, результати медичних досліджень [PERSON] №2973, від 17.10.2011, від 09.03.2018. Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №0-8 від 18.02.2022, який складений провідним експертом Черкаської торгово-промислової палати Пясовою Л.І., яка була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, - на підставі ухвали суду про призначення експертизи від 02.06.2021, що залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 23.09.2021, - на підставі аналізу результатів обстеження, проведення техніко-економічних розрахунків, з урахуванням втрати якості від наявних дефектів, ринкова вартість «майна» станом на 10.08.2021 становить: тютюновий пил вартістю з врахуванням ПДВ 7,30грн./кг; ручне дерев`яне сито прямокутної форми 648,72грн./шт.; подрібнювач 3218грн.; електричний млин 16800грн.; пластикові відра: 10л 40,50грн./шт., 20л 62,10грн./шт.; картонний короб 69,30грн./шт.; вартість збитків у зв`язку з пошкодженням електричного сита 3605,00грн. Позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги та змінювалися їх підстави, як в частині конкретизації вилученого майна так і в частині розміру майнової шкоди. В судовому засіданні під час розгляду цієї справи позивачем остаточно було уточнено майно, враховуючи дані позовної заяви та висновку експерта і остаточно зазначено: тютюновий пил, вагою 21258,50кг х 73,30грн. = 1558248,05грн.; 1 річне дерев`яне сито, вартістю 648,72грн.; подрібнювач, вартістю 3218,00грн.; електричний млин, вартістю 16800,00грн.; пластикові відра: 2шт. (10л) х 40,50грн. = 81,00грн. та 2шт.(20л) х 62,10грн. = 124,20грн.; картонний короб, вартістю 69,30грн.; вартість збитків у зв`язку з пошкодженням електричного сита 3605,00грн. Крім того, суд вважає безпідставними доводи сторони відповідача про те, що цей висновок не є належним та допустимим доказом, оскільки експертиза була призначена ухвалою суду від 02.06.2021 і залишена без змін постановою апеляційного суду від 23.09.2021. Відповідно, судом при призначенні установи та експерта, вочевидь, були перевірені обставини щодо можливості проведення останніми такого виду експертних досліджень, тобто судами була дана правова оцінка правомочності проведення й експертом [PERSON] такого експертного дослідження. Також, суд зазначає, що відповідачами не були надані докази на спростування тих доказів, зокрема і висновку №0-8, на який, як на доказ, посилається позивач. Відповідачами доказів стосовно визначення розміру матеріальної шкоди, надано не було. Таким чином, з огляду на перелік майна, результати висновку №0-8 від 18.02.2022, остаточно розмір матеріальної шкоди становить 1582794грн. 27коп., з чим погодилась і сторона позивача. Також, в судовому засіданні позивач та її представник зазначили, що питання про судові витрати, понесені позивачем за проведення експертизи, до відповідачів не пред`являються. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 в справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (стаття 13 ЦПК України). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України). Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч. 1 ст. 167 ЦК України). Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (ст. 174 ЦК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Правовідносини у справі регламентуються Конституцією України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ЦК України, ЦПК України. Як передбачено ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом (ст. 1166 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України). Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на Державу Україна та/або орган державної влади. Крім того, як передбачено ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У статті 23 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду). Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (ухвала Верховного Суду від 13.11.2019 в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанова Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20). Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 у справі №214/7462/20). У пункті 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 по справі № 752/17832/14-ц вказано, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Право на відшкодування моральної шкоди, за загальним правилом, виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в)причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (№266/94-ВР). Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно із статтею 1 згаданого Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Таким чином, цивільним законодавство України встановлено вичерпний перелік актів правоохоронних органів та суду, незаконність яких може призвести до виникнення деліктного зобов`язання. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах . Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України). Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 згаданого Закону). За частиною п`ятою та шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно зі статтею 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Верховний Суд у постановах від 13.03.2024 у справі № 709/377/21, від 28.02.2024 у справі № 553/32/22 виснував, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд під час вирішення цього питання має керуватись таким розміром мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15ц (провадження № 14-298цс18) виснувала, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд під час вирішення цього питання має керуватися таким розміром мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15ц (провадження № 14-298цс18) звернула увагу, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачу неправомірними діями відповідачів завдано моральної шкоди, враховуючи норми чинного законодавства. Так, мали місце незаконні обшуки та огляди за місцем її проживання та у нежитловому приміщенні, яке нею орендувалося (вересень, жовтень 2011 року, березень 2012 року), вилучення майна, належного [PERSON] , яке не повернуто в належному стані і на цей час і, яким остання не може володіти, користуватися та розпорядитися. Крім того, їй 26.03.2012 було пред`явлене обвинувачення, яке у подальшому, не знайшло свого підтвердження і щодо неї судом було постановлено виправдувальний вирок, який набрав законної сили 01.09.2020. Крім того, за поданням прокурора на підставі судового рішення відбулася заміна покарання несплаченого штрафу на більш тяжке покарання - позбавлення волі і, відповідне рішення суду було у подальшому скасоване. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] перебувала під слідством і судом протягом 08 років 11 місяців 08 днів, що складає 107 місяців 08 днів. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач у позовній заяві вказала, що вона зазнала моральних втрат, які призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. До порушення кримінального провадження одним із її захоплень було вирощування сільськогосподарської продукції. Вона займалась натуральним вирощуванням продуктів. Захоплюючись цим, вона замість мінеральних добрив стала застосовувати тютюновий пил, який вносився в землю, як органічне добриво. Спочатку використовувала у себе на городі, а з часом, стала торгувати, як органічними добривами. Для цього вона зареєструвалась як суб`єкт підприємницької діяльності. Проте, порушення відносно неї кримінальної справи призвело до того, що вся її справа, якою вона займалась, була зруйнована. Весь тютюновий пил був вилучений, як і вилучений транспортний засіб, який вона використовувала для задоволення власних потреб та здійснення підприємницької діяльності. Починаючи з вересня 2011 року, у зв`язку з вилученням її майна, вона не мала права займатись торгівлею органічними добривами, у зв`язку з чим, підприємницька діяльність була припинена і вона втратила джерело доходу. На протязі майже 9 років, протягом розслідування і розгляду кримінальної справи, вона змушена була перебувати під тягарем обвинувачення у злочині. Ці обставини викликали у неї відчуття приниження та повної безпорадності. А коли вирок суду про визнання її винною набрав законної сили, вона впала в глибоку депресію. Вона захищала себе усіма засобами. Після неодноразового перегляду справи в судах вона втратила віру в те, що прокурор дійсно хоче встановити істину в цій кримінальній справі. Дії прокурора під час судового розгляду зводились до спотворення наявних доказів і нехтування вказівками як Вищого Спеціалізовано Суду України, так і Черкаського апеляційного суду. І такі дії завдавали їй додаткових страждань. При кожному новому розгляді кримінальної справи оголошувались одні і ті самі документи, допитували одних і тих самих свідків, які в певний момент просто перестали з`являтись до суду. Перебування в стані постійного стресу від усього вищенаведеного сильно відобразилось на її особистому житті. Вона не мала можливості планувати своє життя на свій розсуд. Перебуваючи під запобіжним заходом у вигляді підписки про невиїзд, вона була позбавлена можливості вільно пересуватись; наявність запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та сам факт розгляду кримінальної справи відносно неї, позбавляли її будь-якої потенційної можливості реалізації своїх конституційних прав на переміщення як по території України, так і за її межами. Також, як зазначено позивачем, вона вимушена була докладати додаткових зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації. Протиправні дії працівників податкової поліції щодо неї, викликали у неї відчуття приниженої гідності, тривоги, вона переживала сильний емоційний стрес. На фоні емоційного стресу вона стала більш нервовою та замкнутою, погіршився сон. Протягом тривалого часу вона не могла повноцінно спілкуватись зі своїми рідними та друзями, жити активним життям, який вона вела до незаконного кримінального переслідування, у зв`язку з чим були порушені її нормальні життєві зв`язки і вона була вимушена прикладати додаткові зусилля для організації та нормалізації свого життя. У зв`язку з переслідуванням з боку правоохоронних органів, вона зазнала душевних переживань, втратила авторитет серед оточення, зазнала надзвичайного впливу, що призвело до глобальної зміни її життєвого укладу та завдало їй значних страждань. Порушення її конституційних прав, не можливість реалізувати своє конституційне право бути обраним, переживання та страждання через незаконний обшук її оселі, обшук транспортного засобу, вилучення її майна, незаконне притягнення її як обвинуваченої та незаконне засудження призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимушених змін в організації її життя. Відповідно, суд вважає обґрунтованими та доведеними обставини про те, що позивачу завдано відповідачами моральної шкоди. Позивач за остаточними позовними вимогами від 12.11.2025 просила стягнути моральну шкоду у розмірі 2592000грн. 00коп., з яких: 1712000,00 грн. (16 000 грн. (подвійний розмір мінімальної заробітної плати) х 107 місяців за час перебування під слідством та судом); 80000,00 грн. 10 мінімальних заробітних плат (сатисфакція за порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо порушення недоторканності житла та володіння позивача); 800 000 грн. 100 мінімальних заробітних плат (сатисфакція за порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції щодо порушення прав позивача на володіння власним майном). При цьому, сторона позивача просила суд розмір моральної шкоди визначити станом на час розгляду справи. Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення ЄСПЛ від 12.07.2007 в справі «Stankov v. Bulgaria, заява №68490/01). Слід зазначити, що конкретний розмір моральної шкоди, у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень. Він має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 з 01.01.2026 розмір мінімальної заробітної плати становить 8647грн. 00коп. На думку суду, з огляду на встановлені обставини, досліджені докази, до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] підлягає розмір моральної шкоди 1500000грн. 00коп., що визначається судом відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (№ 266/94-ВР) та норм ЦК України. Зокрема, судом береться до уваги те, що дійсно тривалий час позивач перебувала під слідством та судом, мало місце порушення недоторканності її житла та іншого володіння особи, а також були порушені права позивача щодо володіння, користування та розпорядження майном. Обґрунтування позивача щодо завданої їй відповідачами моральної шкоди є належним і прийнятим судом. При цьому, за здійсненими розрахунками мінімально гарантований розмір на час розгляду справи становить 927534грн. 60коп. Між тим, такий розмір моральної шкоди, як на переконання суду, підлягає збільшенню, що є справедливим, розумним та виваженим. При цьому, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є явно завищеним. Також, відсутні підстави для застосування подвійного розміру мінімальної заробітної плати при здійсненні розрахунку загального розміру моральної шкоди, як просить сторона позивача, оскільки, як було зазначено під час розгляду справи, це таке бачення саме позивача і саме так, як вважає, слід визначити таку величину. На думку суду, доводи стосовно такого підходу щодо обґрунтування розміру моральної шкоди, як гарантовано допустимого, не є правильними, з огляду на норми чинного законодавства. Крім того, при розгляді справи суд врахував доводи заперечень відповідачів, але не погоджується із їхніми твердженнями, оскільки вони не відповідають вимогам закону та спростовуються дослідженими по справі доказами. З урахуванням всіх встановлених обставин та доведеності пред`явлених позовних вимог, характеру та тривалості моральних страждань позивача, ступеню вини відповідачів, впливу завданої шкоди на подальше життя та соціальні зв`язки позивача, тривалістю та неефективністю кримінального провадження, принципи справедливості, розумності та виваженості, - загальний розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача складає 1500000грн. 00коп. В іншій частині позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Крім того, за результатами розгляду справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету Україна на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 1582794грн. 27коп. В іншій частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, слід відмовити. Так, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування майнової шкоди, яка завдана органами досудового слідства в результаті вилучення вказаними органами майна, розмір якої за оцінкою позивача становить 1582794грн. 27коп. (незважаючи на розмір 1710866грн., що вказаний у остаточній редакції позовних вимог від 12.11.2025 та уточнення переліку майна та його вартості за висновком експертизи від 18.02.2022) позивач посилалася на те, що вилучене у неї майно в ході досудового слідства та передане на зберігання третім особам (ФОП та підприємству), не було повернуто їй у повному обсязі після рішення суду, яким її було виправдано та зобов`язано третіх осіб, яким воно було передано на зберігання повернути його їй, як власнику. Крім того, зазначено, що частина майна не збереглася, бо було зіпсоване (зберігалося у ФОП та на підприємстві); частина знищена (тютюновий пил та короби), хоча не було дотримано процедури знищення речових доказів, відповідно до КПК України; частина майна повернута (відра, с/х обладнання), але зіпсоване і не може використовуватися за призначенням. Під час розгляду справи сторона позивача вказала, що розмір матеріальної шкоди визначено лише за те майно, яке не було їй повернуто. На думку суду, доводи сторони відповідача про те, що вимога про відшкодування майнової шкоди може бути пред`явлена до організацій та установ, яким відповідне майно було передано на зберігання, тобто до ФОП [PERSON] та ДП «Черкаський державний завод хімічних реактивів», є помилковими, на що звернуто увагу і у постанові ВС від 01.10.2025, постановленій саме у цій цивільній справі. Крім того, є помилковими посилання відповідача на постанову ВС від 13.08.2025 у справі №521/8236/23, оскільки обставини, встановлені судами у цій справі, не є аналогічними обставинам справи, що на цей час розглядається судом. Слід зазначити, що у випадку відшкодування відповідачем завданої шкоди, він не позбавлений передбаченого законом права звернутися з регресною вимогою до особи, з вини якої фактично настали наслідки у виді заподіяння шкоди. Таке право відповідача ґрунтується на положеннях статті 1191 ЦК України та підлягає реалізації в окремому судовому провадженні. Так, є доведеними обставини про те, що у позивача під час розслідування кримінального провадження (справи) працівниками податкової міліції (поліції), нагляд за діяльністю, рішеннями яких здійснюють органи прокуратури, відповідно до положень КПК України, було вилучене майно (за встановленим переліком), яке [PERSON] повернуто у належному стані не було, оскільки його частина не збереглася, частина знищена у поза передбачений КПК України порядок та спосіб, а частина повернута у зіпсованому вигляді і використовуватися не може. Крім того, висновком експертизи №0-8 від 18.02.2022 визначено розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, який відповідачами спростовано не було. На думку суду, саме відповідачами не було вжито належних заходів щодо забезпечення належного зберігання, утримання, схоронності майна ФОП [PERSON] та Державним підприємством «Черкаський державний завод хімічних реактивів», як особами та підприємствами, яким було передане таке майно в ході досудового розслідування на зберігання, а також, у подальшому, його повернення власнику. При цьому, судом звертається увага на положення п.п. 81-86 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, що затверджена наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010, яка є чинною з моменту початку здійснення досудового розслідування за кримінальним провадженням (справою) №3601100047 і на цей час, і якими передбачено, що саме на прокурора, начальника слідчого підрозділу покладається обов`язок здійснювати контроль обліку та стану зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна, яке було вилучене у кримінальних справах. Зокрема, стороною відповідача не було доведено обставини про те, що на момент направлення справи до суду із обвинувальним висновком щодо [PERSON] , всі вилучені в ході досудового розслідування кримінальної справи (провадження) у позивача речі (майно), знаходилися у належному стані у місці їх зберігання, що їх фактичний перелік відповідав записам стосовно того переліку, який вказаний у актах прийняття на зберігання; відсутні докази, що періодично, раз у рік (зокрема, з часу їх вилучення і до набрання виправдувального вироку суду законної сили), перевірявся стан та умови зберігання речей, правильність ведення документів тощо. При вирішенні спору, судом враховані висновки Верховного Суду, відповідно до яких держава є відповідальною за ефективність тієї системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції. Держава бере участь як у приватних, так і публічних відносинах. У правових відносинах держава розглядається як цілісний орган, усі структурні підрозділи якого мають ефективно функціонувати. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, держава, яка бере участь у справі через відповідні органи - органи прокуратури та органи фіскальної служби повинна відшкодувати шкоду позивачу, шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 в справі №910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Також при прийнятті судом рішення по справі враховані висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 15.10.2025 у справі №216/5629/23. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме слід з Державного бюджету України стягнути на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1582794грн. 27коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500000грн. 00коп. В іншій частині необхідно відмовити, враховуючи вище викладені аргументи. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Що стосується вимог про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, понесених нею по цій цивільній справі, то слід зазначити наступне: позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь такі витрати у розмірі 90500грн. 00коп. Встановлено, що представник позивача адвокат Фесик І.А. діє і представляє позивача [PERSON] на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 01.09.2020, ордеру серія ЧН №089571 від 02.03.2021. Обов`язки адвоката визначені у статті 2 договору від 01.09.2020, а порядок оплати послуг у статті 5 цього ж договору. За даними актів наданих послуг: від 29.05.2023 загальна вартість наданих послуг складає 33500грн., від 31.10.2023 24000грн., від 23.11.2-23 12000грн., від 27.01.2026 21000грн. При цьому, зазначено, що послуги надані у повному обсязі, претензії та зауваження у замовника відсутні. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України випливає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких необхідно розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Надані позивачем докази суд вважає належними та допустимими. При цьому, відповідачем подані заперечення проти відшкодування позивачу судових витрат. Зокрема, зазначено, що розмір витрат є завищеним; ряд зазначених послуг не відноситься до таких, що підлягають оплаті; розмір не може перевищувати 25000грн. Враховуючи норми п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судом частково задоволені позовні вимоги (на 71,65 %), а тому до стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] підлягають витрати, пов`язані із наданням їй правничої допомоги у розмірі 64843 грн. 25 коп. Інших підстав для зменшення розміру таких витрат, суд не вбачає. При цьому, судом враховані висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 24.04.2024 у справі №711/1765/22. На підставі викладеного та

Outcome: partial