Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), діючи через свого представника [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до Рівненської міської ради (далі відповідач), в якій просить визнати за нею право на 1/3 частки у праві спільної власності на майно в порядку спадкування, а саме кв. [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , у розмірі 1/3 частини квартири. Позовну заяву мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 жовтня 2010 року у справі №2-14046/2010 визнано за [PERSON] , її чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON] право спільної сумісної власної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Рівненською державною нотаріальною конторою Рівненської області заведено спадкову справу. Дочка [PERSON] на спадщину не претендує, а тому єдиним спадкоємцем померлого є [PERSON] . До спадкової маси входить частка [PERSON] в кв. [ADDRESS] . Однак, як вбачається із роз`яснення нотаріальної контори за [PERSON] не можливо зареєструвати право власності в порядку спадкування, оскільки не визначено розмір спадкового майна. Для спадкування майна померлого чоловіка за нею необхідно визнати право на частку у праві спільної власності на майно в порядку спадкування, оскільки визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству. 28 жовтня 2025 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. У відзиві вказує, що позивачем надано лише роз`яснення нотаріуса, а не постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, позивачем не доведено, що [PERSON] на спадщину не претендує і вона є єдиним спадкоємцем. 31 жовтня 2025 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій він просить позов задовольнити. У відповіді на відзив вказує, що позивачем приєднано до матеріалів справи документ від нотаріуса щодо кількості спадкоємців, з якого слідує, що спадкоємцем є лише позивач. І, з огляду на те, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку і відсутні інші спадкоємці, позивач звертається із позовом про визнання права власності, де відповідачем є саме Рівненська міська рада, оскільки захистити право позивача будь-яким іншим способом не можливо. 05 листопада 2025 року представником відповідача [PERSON] подані заперечення, в яких вона просить відмовити в задоволенні позову, оскільки не надано доказів, що [PERSON] на спадщину не претендує. 17 листопада 2025 року представником позивача [PERSON] подано заяву про витребування копії спадкової справи, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2025 року задоволена. В судовому представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав у ньому наведених, просив задовольнити, а судові витрати покласти на позивача. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні залишила вирішення питання щодо задоволення позову на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 червня 1982 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00051181210 від 13 травня 2025 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2010 року в справі №2-14046/2010 визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . 17 березня 2011 року зареєстровано право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №29339965 від 17 березня 2011 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 06 лютого 2025 року, серії [NUMBER] . 13 травня 2025 року після смерті [PERSON] . Рівненською державною нотаріальною конторою Рівненської області заведена спадкова справа №74065356 (номер у спадковому реєстрі) №217/2025 (номер у нотаріуса). Згідно матеріалів вказаної спадкової справи №217/2025 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка була витребувана судом згідно ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2025 року, заповітів від імені [PERSON] не посвідчувалося, спадкоємцем за законом першої черги на майно спадкодавця є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину заявою зареєстрованою у книзі обліку і реєстрації спадкових справа за №546 від 13 травня 2025 року, на все належне майно. Дочка [PERSON] - [PERSON] , яка не була зареєстрована разом з спадкодавцем на момент його смерті, заяву про прийняття спадщини протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини, тобто до 06 серпня 2025 року, не подавала. При цьому, 13 травня 2025 року нотаріус повідомляв [PERSON] про відкриття спадщини. Згідно довідки від 15 вересня 2025 року №1618/02-14 Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області повідомляє, що відповідно до матеріалів спадкової справи №217/2025, заведеної щодо спадщини померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємцем померлого за законом є його дружина [PERSON] . Як слідує з роз`яснення від 15 вересня 2025 року №1617/02-14 Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області на звернення [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] щодо майна, а саме на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , повідомила, що для оформлення спадщини спадкоємцем [PERSON] було надано документ, що посвідчує право власності на квартиру - рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2010 року по справі №2-14046/2010, на підставі якого право власності на квартиру зареєстровано КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» 17 березня 2011 року на праві спільної сумісної власності (без визначення часток учасників спільної власності) за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . А тому відповідно до пред`явленого спадкоємцем [PERSON] документу, що посвідчує право власності на вищевказану квартиру неможливо визначити об`єм спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК України). У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Аналізуючи наведені вище норми Закону, суд зауважує, що презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом. За таких обставин суд доходить висновку, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності у рівних частках, тобто [PERSON] належить 1/3 частка даної квартири, [PERSON] 1/3, і після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частку спірної квартири. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як на обґрунтування позовних вимог у цій справі [PERSON] посилається на те, що через визначеність частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується відповідним роз`ясненням Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області від 15 вересня 2025 року №1617/02-14. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Частиною другою статті 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивач після смерті свого чоловіка [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не визначено об`єм спадкового майна. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за законом є такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 05 лютого 2026 року просив судові витрати покласти на позивача, а тому суд не здійснює розподілу судових витрат.

Outcome: approved