Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Позов мотивував тим, що [PERSON] з жовтня місяця 2008 року добросовісно користується житловим будинком [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно ним володіти. За весь час, [PERSON] утримувала будинок та підтримувала в належному стані, підключила електропостачання, уклала договори з енергопостачальними компаніями, оплачувала послуги з постачання електричної енергії. Присадибну земельну ділянку по [ADDRESS] , на якій розташований сам будинок, вона та її чоловік [PERSON] , весь цей час використовували для введення особистого селянського господарства. Власником житлового будинку [ADDRESS] був [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщину після його смерті ніхто не прийняв. Таким чином, цей житловий будинок не має власника. На підставі вищевикладеного просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 04.12.205 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.01.2026 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Дьорко А.М. в судове засідання не з`явилися. Про місце, дату і час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача до суду подав клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача. В клопотанні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився. Про місце, дату і час розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подавав та клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено що, 21.02.1986 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб с/радою Богічени Котовського району МССР, актовий запис № 8 та видане свідоцтво серія [NUMBER] /а.с. 9/. Згідно рахунку-фактури від 03.10.2008 року [PERSON] оплатила Онуфріївському РЕМ ВАТ «КОЕ» послуги на підключення електроенергії та станом на 07.10.2008 року з [PERSON] було укладено договір про надання електроенергії за о/р [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] /а.с. 10-11/. Листом за вих. № 95/20 від 28.03.2024 року ТОВ «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» повідомило, що споживач [PERSON] о/р [NUMBER] [ADDRESS] , являється споживачем «Кіровоградської обласної ЕК» Онуфріївського ЦОС з 01.01.2019 року по теперішній час /а.с. 12/. Відповідно до архівної довідки № 380 від 16.04.2021 року, виданої СКМБТІ право власності на житловий будинок [ADDRESS] станом на 01.01.2013 року належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого Онуфріївським відділенням Світловодського інвентар бюро 28.04.1994 року в реєстровій книзі № 2 запис № 30 /а.с. 15/. Згідно технічного паспорту № 230/2 від 28.04.1994 року на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] замовником технічної документації є [PERSON] /а.с. 16-17/. Довідкою № 01/218 від 07.06.2024 року, виданою Онуфріївським геріатричним пансіонатом, повідомлено, що підопічний [PERSON] , [INFO] на момент смерті проживав в вищевказаному пансіонаті за адресою: [ADDRESS] /а.с. 18/. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек № 440886046 від 26.08.2025 року права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за об`єктом майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відсутні /а.с. 19/. Згідно листа № 533/01-16 від 11.12.2025 року нотаріус Онуфріївської державної нотаріальної контори Кіровоградської області повідомила, що згідно спадкового реєстру після смерті [PERSON] , померлого [INFO] спадкова справа не заведена /а.с. 38/. За нормами ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Пунктом 9 зазначеної постанови Пленуму ВССУ визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідна правова позиція також викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими, захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим, особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. З огляду на викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа майном житловим будинком [ADDRESS] і понад десять років відкрито, безперервно ним володіє, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved