Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

В жовтні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулосьдо Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини. 14.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 76136672. Згідно п. 1 договору, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) суд суми позики. Підписанням цього договору позики, відповідач підтверджує, що вона ознайомилася на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п. 5.1 п. 5 договору позики). Правила надання грошових коштів у позику товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають у загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладання договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 27 від 19.07.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 24 804 грн, а саме: 6 587,50 грн заборгованість за основною сумою боргу; 18 216,57 грн сума заборгованості за відсотками. Після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 07 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11231-02/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений п. 8 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Відповідно до п.п. 1.6 п. 1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс Кредит» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п. 1.6 п. 1 Кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс Кредит» ( п. п. 7.6 кредитного договору ), які розміщені на веб-сайті Товариства. 20.06.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20062024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» Права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Реєстру боржників від 20.06.2024 до Договору факторингу № 20062024 від 20.06.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16 800грн, з яких: 4 200 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 600 грн сума заборгованості за відсотками. Згідно умов Кредитних договорів, позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані кредити в строки, передбачені Кредитними договорами. Після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 14 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 23764-02/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений п. 8 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Відповідно до п.п. 1.6 п. 1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс Кредит» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п. 1.6 п. 1 Кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс Кредит» ( п. п. 7.6 кредитного договору ), які розміщені на веб-сайті Товариства. 25.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 25072024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» Права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Реєстру боржників від 25.07.2024 до Договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16 000 грн, з яких: 4 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 000 грн сума заборгованості за відсотками. Згідно умов Кредитних договорів, позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані кредити в строки, передбачені Кредитними договорами. Після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 05.01.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7444446. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, який зазначений п. 10 Кредитного договору. Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно з п.п. 2.4. п. 2 Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Авентус Україна» суми кредиту за реквізитами, згідно п.п. 2.1. п. 2 Кредитного договору. Підписанням Кредитного договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» ( п.п. 9.8 Кредитного договору ), які розміщені на сайті сreditplus.ua. Приймаючи умови Кредитного договору, Відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладання договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. 27.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 27092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» Права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Реєстру боржників від 27.09.2024 до Договору факторингу № 27092024 від 27.09.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 878,01 грн, з яких: 4 971,50 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 906,51 грн сума заборгованості за відсотками. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані кредити в строки, передбачені Кредитними договорами. Після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загальну суму заборгованості за Кредитними договорами в розмірі 75 482,08 грн та понесені судові витрати (а. с. 1-8). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2025 (а. с. 110-111) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 09.10.2025 судом здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача ( а. с. 113 ). 20.11.2025 за вх. № 67600 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача ( а. с. 114 ). Згідно отриманої інформації, [PERSON] , [INFO] з 08.02.1983 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом ( ч. 1 ст. 27 ЦПК України ). З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача (ч. 1 ст. 187 ЦПК України). Ухвалою судді від 28 листопада2025 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 25 грудня2025 року (а.с. 115-116). У зв`язку з неявкою відповідача, судове засіданнябуло відкладено на 12.02.2026 ( а. с. 121 ). В судове засідання 12.02.2026 сторони по справі не з`явились. Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» свого представника в судове засідання не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна Довідка про доставку електронного документу, документ у вигляді «Довідка про відкладення с-з» від 25.12.2025, яку доставлено 29.12.2025 ( а. с. 125 ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України). Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України). Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-11706св21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Водночас, звертаючись до суду з позовом, в прохальній його частині, позивач просив розгляд здійснювати за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами, а у разі неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів ( а. с. 6 на звороті ). Відповідач [PERSON] в судове засідання 12.02.2026 не з`явилась ( вдруге ), про дату час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, але станом на час розгляду справи на адресу суду повернувся поштовий конверт без вручення, причина повернення вказана працівниками пошти, адресат відсутній ( а. с. 126 ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. До того ж, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23. В зазначеній постанові Верховний Суд вказував, що посилання касаційної скарги на те, що [PERSON] належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 143 т. 3 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, наведені доводи касаційної скарги [PERSON] є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Оскільки, як зазначено вище, на адресу суду повернувся поштовий конверт, в якому причина повернення вказана працівниками пошти, як адресат відсутній за вказаною адресою, суд з урахуванням вимог статті 131 ЦПК України та враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, приходить до висновку, що відповідач була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду. До того ж судом враховано та обставина, що на попереднє судове засідання, яке було призначено 25.12.2025, відповідач [PERSON] отримала кореспонденцію з суду та була повідомлена належним чином, а тому обізнана про наявність на розгляді в суді справи відносно неї про стягнення заборгованості. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Delcourt v. Belgium» («Делькур проти Бельгії»), заява № 2689/65, пункт 25 та рішення від 11 жовтня 2001 року у справі «Hoffmann v. Germany» («Гофман проти Німеччини»), заява № 34045/96, пункт 65). ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23). Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27). Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави. Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, представник позивача скористувався вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача, хоча як зазначено судом вище, остання була обізнана про наявність на розгляді в суді даної справи відносне неї. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явилась в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. 12 лютого 2026 року судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що14.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 76136672, який укладений з електронним підписом одноразовим ідентифікатором ( а. с. 8-11 ), відповідачем підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором lrSRLUor58. Згідно п. 1 Договору позики, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) суд суми позики. Відповідно до Договору, сума позики складає 8 500 гривень. Строк позики 30 (тридцять) днів. Процентна ставка 2,5% (фіксована). Дата надання позики 14.01.2024, дата повернення позики 12.02.2024, знижена процентна ставка/день 0,75% (застосовується у відповідності до умов програми лояльності); 2,70% - процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, % ( не застосовується в період воєнного стану ); пеня %/день 2,70%( не застосовується в період воєнного стану ), орієнтовна реальна річна процентна ставка 1186,17%, орієнтовна загальна вартість позики 10 412,50 грн. Ставки, визначені цим пунктом є незмінними протягом всього строку позики та можуть бути змінені виключно на підставі укладеної між Позикодавцем та Позичальником додаткової угоди до Договору ( пп. 2.1., 2.2., 2.3. п. 2 Договору позики ). Згідно п. 3, 4 Договору, позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування Позикою та до повного погашення заборгованості за Договором, проте не довше 90 днів зі спливу первісного строку користування Позикою, визначеного Договором/додатковими угодами. Товариство може на власний розсуд зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту. Підписанням цього Договору позики, відповідач підтверджує, що вона ознайомилася на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п. 5.1 п. 5 договору позики). А також погодилася, що до моменту підписання договору позики вивчила цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору їй зрозумілі. Відповідно до п. 6 Договору, Позичальник має право продовжити строк користування Позикою ( пролонгація ). Продовження строку користування Позикою здійснюється за зверненням Позичальника в електронній формі через особистий кабінет Позичальника шляхом укладання додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації Позичальником такого права. Правила надання грошових коштів у позику товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають у загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладання договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який є Додатком № 1 до Договору позики № 76136672 від 14.01.2024 вбачається, що загальна вартість кредиту складає 10 412,50 грн, реальна річна процентна ставка 1186.17%, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 10 412,50 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 8 500 грн, проценти за користування кредитом 1 912,50 грн (а. с. 10 на звороті), який також підписаний в електронній формі між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] ,відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором lrSRLUor58. 05.01.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7444446 ( а. с. 27-35 ), вказаний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А5941. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 договору, укладання цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором ( п.п. 1.2. п. 1 Договору ). Згідно із п.п. 1.3. п. 1 Договору, сума кредиту ( загальний розмір ) складає 5 000 грн. Тип кредиту кредит. Відповідно до п.п. 1.4. п. 1 Договору, Строк кредиту 30 дні. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання Споживачем умов Договору та становить: стандартна процентна ставка 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору; знижена процентна ставка 0,01% в день від суми кредиту, застосовується, якщо Споживач до 04.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, спалить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Графіку платежів ( п.п. 1.5.1., 1.5.2., п. 1.5 Договору ). Відповідно до п.п. 1.9, 1.9.1., 1.9.2., 1.10.2 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка складає: за стандартною ставкою 47541,10% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 9313,47% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає: за зниженою ставкою 41 315 грн; за стандартною ставкою 44 600 гривень. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] ( п.п 2.1. п. 2 Договору ). Згідно п.п. 3.1. п. 3 цього Договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного п.п. 5.3 Договору ( п.п. 5.1. п. 5 Договору ). Згідно умов вказаного Договору, даний кредитний договір укладений у електронній формі. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який є Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 7444446 від 05.01.2024 вбачається, що загальна вартість кредиту складає 41 315 грн, реальна річна процентна ставка 9313.47%, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 41 315 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 5000 грн, проценти за користування кредитом 36 315 грн (а. с. 35 на звороті - 36), який також підписаний в електронній формі між сторонами, [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] . Додано Паспорт споживчого кредиту ( а. с. 37-38), підписаний з боку відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором АY6931. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» від 02.10.2024 в якому зазначено, що між ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір про організацію переказу коштів № 160222-1 від 16.02.2022 ( втратив чинність 04.07.2024 ) та Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № 04072024 від 04.07.2024 ( чинний з 04.07.2024 ). Відповідно до зазначених Договорів було успішно перераховано кошти на користь фізичної особи від ТОВ «Авентус Україна» 05.01.2024 12:20:18 на суму 5000 грн, номер транзакції в системі ТОВ «Пейтек Україна», зарахування на картку, маска картки [NUMBER] ( а. с. 39 ). 07 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 11231-02/2024 ( 54-56 ). Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 4 200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернутим кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Тип кредиту кредит, мета отримання кредиту на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 07.02.2024, дата погашення кредиту 05.06.2024 (п.п. 1.2 п. 1 Договору). Згідно п.п. 1.4, за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована.Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 Договору. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-39хх-хххх-1144, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту ( п.п. 1.6 п. 1 Договору ). Згідно п.п. 4.1.1, 4.1.2 п. 4 Договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, та сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим Договором і додатками до нього.У разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, позичальник має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, відповідно до процедури встановленої чинним законодавством України. При цьому позичальник погоджується, що повідомлення про повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» направляється Товариством в Особистий кабінет клієнта. Згідно п.п. 7.1., 7.6., 7.7. п. 7, Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання клієнтом зобов`язань за ним.Підписанням договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, розміщених на веб-сайті Товариства. Також підтверджує, що отримав від товариства інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інформацію, яка вимагається відповідно до закону України «Про споживче кредитування». Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатораW0627, який містить адресу, реквізити та підписи сторін. Додано Графік платежів, який є додатком № 1 до Договору пронадання фінансового кредиту № 11231-02/2024 від 07.02.2024, де загальна вартість кредиту складає 16 800 грн та включає в себе суму кредиту за договором/погашення суми кредиту у розмірі 4 200 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 12 600 грн. Реальна річна процентна ставка складає 101094,05% (а. с. 57-58). Доданий Паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення Договору про споживчий кредит, який також підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W0627 ( а. с. 58-59). Через Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальні Платіжні Рішення» кредитодавець, ТОВ «АвансКредит», між якими укладено договір на переказ коштів № ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022 було успішно прийнято платежі на користь AVANSCREDITLLC: 07.02.2024 18:10:06 на суму 4 200 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 340949629, призначення платежу: зарахування 4 200 грн на картку [NUMBER] ( а. с. 60 ). 14 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 23764-02/2024 ( а. с. 69-71 ). Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 4 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернутим кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Тип кредиту кредит, мета отримання кредиту на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 14.02.2024, дата погашення кредиту 12.06.2024 (п.п. 1.2 п. 1 Договору). Згідно п.п. 1.4, за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 Договору. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-39хх-хххх-1144, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту ( п.п. 1.6 п. 1 Договору ). Згідно п.п. 4.1.1, 4.1.2 п. 4 Договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, та сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим Договором і додатками до нього. У разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, позичальник має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, відповідно до процедури встановленої чинним законодавством України. При цьому позичальник погоджується, що повідомлення про повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» направляється Товариством в Особистий кабінет клієнта. Згідно п.п. 7.1., 7.6., 7.7. п. 7, Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання клієнтом зобов`язань за ним. Підписанням договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, розміщених на веб-сайті Товариства. Також підтверджує, що отримав від товариства інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інформацію, яка вимагається відповідно до закону України «Про споживче кредитування». Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W8875, який містить адресу, реквізити та підписи сторін. Додано Графік платежів, який є додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 23764-02/2024 від 14.02.2024, де загальна вартість кредиту складає 16 000 грн та включає в себе суму кредиту за договором/погашення суми кредиту у розмірі 4 000 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 12 000 грн. Реальна річна процентна ставка складає 101094,05% (а. с. 72). Доданий Паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення Договору про споживчий кредит, який також підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W8875 ( а. с. 73-74). Через Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальні Платіжні Рішення» кредитодавець, ТОВ «Аванс Кредит», між якими укладено договір на переказ коштів № ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022 було успішно прийнято платежі на користь AVANSCREDITLLC: 14.02.2024 18:30:17 на суму 4 000 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 343781374, призначення платежу: зарахування 4 000 грн на картку [NUMBER] ( а. с. 75 ). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягни згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправления (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Перша судова палата Касаційного цивільного суду у своїй правовій позиції у Постанові № 61-20799св19 по справі № 561/77/19 від 16.12.2020 щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора зазначає: «Особливості укладання кредитного договору в електронному виглядівизначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`ясненнялогічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа....» Сторони узгодили розміри кредитів, грошову одиницю, в якій надано кошти, строки та умови користування ними, у кожному з договорів передбачено умови та строки нарахування відсотків, що свідчить про ознайомлення позичальника зі всіма істотними умовами договорів та про наявність волі відповідача для укладення кредитних договорів та договору позики в електронній формі, на погоджених умовах, шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. Отже, судом встановлено факт укладання відповідачем вищевказанихдоговорівв електронній формі та підписання їх з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Отже, відповідач підписуючи вищевказані договори, прийняла та погодилася з їх умовами. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 січня 2022 року в справі № 234/7723/20, провадження № 61-6379св21. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Отже, підписання вищевказаних Договорів, свідчить про те, що відповідачу всі умови даних договорів цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї. Вказанідоговорибули прочитаними та підписаними сторонами. Оскільки відповідач підтвердила свою згоду та погодилася з усіма умовами вищевказаних договорів, підписавши їх, а тому зазначені умови були прочитані, з якими погодилися сторони. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договорів, вільні у виборі контрагента та умов договорів. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21 ( а. с. 12-14 ), у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду № 2 від 28.11.2021 ( а. с. 15 ), Додаткову угоду № 7 від 13.06.2022 ( а. с. 16 ), Додаткову угоду № 31 від 19.07.2024 ( а. с. 17 ). На виконання Додатковї угоди № 31 від 19.07.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 3 295 279,05 грн, про що свідчить Платіжна інструкція № 374 від 26.07.2024 ( а. с. 19 ). Відповідно до Реєстру боржників № 27 від 19.07.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ( а. с. 20 ), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 24 804 грн, а саме: 6 587,50 грн заборгованість за основною сумою боргу; 18 216,57 грн сума заборгованості за відсотками. Позивач зазначав, що після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів, а з моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 20.06.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20062024 ( а. с. 61-63), у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» Права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. На виконання Договору факторингу № 20062024 від 20.06.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «Аванс Кредит» 4 377 213,14 грн, про що свідчить Платіжна інструкція № 21517 від 26.06.2024 ( а. с. 65 ). Відповідно до Реєстру боржників від 20.06.2024 до Договору факторингу № 20062024 від 20.06.2024 ( а. с. 66 ), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16 800 грн, з яких: 4 200 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 600 грн сума заборгованості за відсотками. Позивач зазначав, що відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані кредити в строки, передбачені Кредитними договорами, а після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Водночас, з моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем вказував на те, що ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 25.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 25072024 (а. с. 76-78 ), у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» Права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. На виконання Договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «Аванс Кредит» 4 3126 251,83 грн, про що свідчить Платіжна інструкція № 381 від 30.07.2024 ( а. с. 80 ). Відповідно до Реєстру боржників від 25.07.2024 до Договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024 ( а. с. 81 ), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16 000 грн, з яких: 4 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 000 грн сума заборгованості за відсотками. Позивач зазначав, що відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані кредити в строки, передбачені Кредитними договорами, а після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Водночас, з моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем вказував на те, що ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 27.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 27092024 ( а. с. 40-42 ), у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» Права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. На виконання Договору факторингу № 27092024 від 27.09.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «Авентус Україна» 43 351 477,18 грн, про що свідчить Платіжна інструкція № 462 від 30.09.2024 ( а. с. 44 ). Відповідно до Реєстру боржників від 27.09.2024 до Договору факторингу № 27092024 від 27.09.2024 ( а. с. 45 ), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 878,01 грн, з яких: 4 971,50 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 906,51 грн сума заборгованості за відсотками. Позивач зазначав, що відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані кредити в строки, передбачені Кредитними договорами, а після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Водночас, з моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем вказував на те, що ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Оскільки, до нового кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача, останній має право звернення до суду з даним позовом до відповідача у зв`язку з невиконанням з боку останнього взятих на себе зобов`язань за вищевказаними Договорами. На підтвердження наявної заборгованості за вищевказаними договорами позивачем додано розрахунки заборгованості. Так, на підтвердження заборгованості за Договором позики № 76136672 від 14.01.2024 позивачем надано розрахунок заборгованості, складений самим позивачем, з якого вбачається, що станом на 31.07.2025 заборгованість складає 24 804,07 грн, з яких: 6 587,50 грн заборгованість за основною сумою боргу, 18 216,57 грн заборгованість за відсотками ( а. с. 21 ). За договором № 7444446 від 05.01.2024, позивачем додано Картку обліку Договору ( розрахунок заборгованості ), складений ТОВ «Авентус Україна», де заборгованість становить 17 878,01 грн, з яких: 4 971,50 грн заборгованість за основною сумою боргу; 12 906,01 грн заборгованість за відсотками ( а. с. 46-48 ). На підтвердження заборгованості за Договором № 11231-02/2024 від 07.02.2024 додано розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Аванс Кредит», де заборгованість становить 16 800 грн, з яких: 4 200 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 600 грн заборгованість за відсотками ( а. с. 67 ). Також, надано розрахунок заборгованості за Договором № 23764-02/2024 від 14.02.2024, ТОВ «Аванс Кредит», де заборгованість становить 16 000 грн, з яких: 4 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 000 грн заборгованість за відсотками ( а. с. 82-83 ). Оскільки відповідач не виконала умови вказаних вище договорів та має заборгованість у загальному розмірі 75 482,08 грн, позивач просить стягнути їх за судовим рішенням. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Щодо виконання кредитодавцем обов`язку, щодо переказу (надання) кредитних коштів за Договором позики № 76136672 від 14.01.2024, то з цього приводу суд зазначає про наступне. Суд виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №752/17604/15-ц (провадження №61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №904/1017/20). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 675-VIII, розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону № 675-VIII продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа №372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. В свою чергу, з боку сторони позивача не було надано суду жодного належного та допустимого доказу тому, що за Договоромпозики № 76136672 від 14.01.2024, кредитором ( первісним ) було виконано своїх обов`язків щодо надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених у вказаному договорі. Розрахунок заборгованості за Договоромпозики № 76136672 від 14.01.2024, який був доданий до матеріалів справи, виконаний ТОВ «ФК «ЄАПБ», а не первісним кредитором. До того ж, сторона позивача не зверталась до суду з будь-якими клопотаннями про витребування вказаних доказів, перерахування коштів відповідачу за Договоромпозики № 76136672 від 14.01.2024, при наявності такої неможливості отримання їх самостійно. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. А отже доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Слід зазначити, що матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів на банківські рахунки відповідача за Договором позики № 76136672 від 14.01.2024, а також доказів проведення будь-яких фінансових операцій. Розрахунок заборгованості за вказаним договором, на який посилався позивач у позові, не є первинними документами, які б підтверджували отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що складений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких розрахунки були складені, не може бути доказом наявності заборгованості за договорами, на якій наполягає позивач. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано доказів на підтвердження дійсного зарахування кредитних коштів на банківські рахунки відповідача (реквізити банківської платіжної картки), позивачем не доведено фактичного користування відповідачем кредитними коштами, тому відсутні підстави задоволення позовних вимог позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в частині стягнення з відповідача суми боргу за основною сумою за Договором позики № 76136672 від 14.01.2024 в розмірі 6 587,50 грн в межах заявлених вимогу зв`язку з їх недоведеністю. Такої позиції дотримується і Київський апеляційний суд в постанові від05 лютого 2026 року у справі № 357/17179/24. Так як не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення за Договоромпозики № 76136672 від 14.01.2024суми за основною сумою боргу ( отриманих коштів ), не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення за вказаним договоромвідсотків в розмірі 18 216,57 гривень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень». Стосовно виконання кредитодавцем обов`язку, щодо переказу (надання) кредитних коштів за Кредитним договором за № 7444446 від 05.01.2024 в сумі 5000 грн, за № 11231-02/2024 від 07.02.2024 в сумі 4200 грн та за № 23764-02/2024 від 14.02.2024 в сумі 4000 грн, то як встановлено судом та зазначено вище, такі перерахування підтверджуються наданими доказами. Так, на підтвердження виконання умов договору № 7444446 від 05.01.2024та перерахування відповідачу кредиту в сумі 5000 грн на картку, підтверджується листом ТОВ «Пейтек» від 02.10.2024 в якому зазначено, що між ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір про організацію переказу коштів № 160222-1 від 16.02.2022 ( втратив чинність 04.07.2024 ) та Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № 04072024 від 04.07.2024 ( чинний з 04.07.2024 ). Відповідно до зазначених Договорів було успішно перераховано кошти на користь фізичної особи від ТОВ «Авентус Україна» 05.01.2024 12:20:18 на суму 5000 грн, номер транзакції в системі ТОВ «Пейтек Україна», зарахування на картку, маска картки [NUMBER] ( а. с. 39 ). На підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань за договором № 11231-02/2024 від 07.02.2024 у сумі 4 200 грн та перерахування вказаних коштів Позичальнику, здійснено через Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальні Платіжні Рішення» кредитодавець, ТОВ «Аванс Кредит», між якими укладено договір на переказ коштів № ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022 було успішно прийнято платежі на користь AVANSCREDITLLC: 07.02.2024 18:10:06 на суму 4 200 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 340949629, призначення платежу: зарахування 4 200 грн на картку [NUMBER] ( а. с. 60 ). Також, підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань за договором № 23764-02/2024 від 14.02.2024 та перерахування відповідачу кредиту в сумі 4000 грн на картку позичальника, здійснено через Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальні Платіжні Рішення» кредитодавець, ТОВ «Аванс Кредит», між якими укладено договір на переказ коштів № ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022 було успішно прийнято платежі на користь AVANSCREDITLLC: 14.02.2024 18:30:17 на суму 4 000 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 343781374, призначення платежу: зарахування 4 000 грн на картку [NUMBER] ( а. с. 75 ). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Отже, виходячи із сукупності наданих доказів стороною позивача в частині переказу (надання) кредитних коштів за Договором № 7444446 від 05.01.2024 в сумі 5000 грн, за № 11231-02/2024 від 07.02.2024 в сумі 4200 грн та за № 23764-02/2024 від 14.02.2024 в сумі 4000 грн, суд вважає доведеними вказані обставини, які в свою чергу не були спростовані з боку відповідача. В свою чергу, з боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо наявної заборгованості та нарахованих сум. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за вищевказаними договорами, суд приходить до висновку, що остання дійсно має заборгованість, за невиконання взятих на себе зобов`язань за вищевказаними договорами, що підтверджуються наявними матеріалами, а тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 4 971,50 грн за договором № 7444446 від 05.01.2024, в розмірі 4 200 грн за договором № 11231-02/2024 від 07.02.2024 та за договором № 23764-02/2024 від 14.02.2024 в сумі 4000 грн є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 12 906,51 грн за договором № 7444446 від 05.01.2024, в сумі 12 600 грн за договором № 11231-02/2024 від 07.02.2024 та в сумі 12 000 грн за договором № 23764-02/2024 від 14.02.2024, оскільки умовами вказаних договорі передбачалася сплата з боку позикодавця ( відповідача ) процентів за користування кредитними коштами. Отже, суд звертає увагу, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено Кредитні договори, умовами яких передбачено та встановлено відсотки за користування кредитними коштами, з чим погодилась відповідач підписуючи вказані вище договори (з усіма їх умовами). До того ж, в правових позиція Верховного Суду зазначено про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», що відображено в постановах від 12.01.2022 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 18.06.2021 у справі № 234/8079/20. Волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору. Додані з боку позивача розрахунки заборгованості є належними доказами. Крім того, відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який є Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 7444446 від 05.01.2024 вбачається, що загальна вартість кредиту складає 41 315 грн, реальна річна процентна ставка 9313.47%, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 41 315 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 5000 грн, проценти за користування кредитом 36 315 грн (а. с. 35 на звороті - 36), який підписаний в електронній формі між сторонами, [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором А5941. З Доданого Графіку платежів, який є додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 11231-02/2024 від 07.02.2024, загальна вартість кредиту складає 16 800 грн та включає в себе суму кредиту за договором/погашення суми кредиту у розмірі 4 200 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 12 600 грн. Реальна річна процентна ставка складає 101094,05% (а. с. 57-58), який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікаторомW0627. Крім того, згідно Графіку платежів, який є додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 23764-02/2024 від 14.02.2024, загальна вартість кредиту складає 16 000 грн та включає в себе суму кредиту за договором/погашення суми кредиту у розмірі 4 000 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 12 000 грн. Реальна річна процентна ставка складає 101094,05% (а. с. 72),який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором W8875. Отже, укладаючи вищевказані договори та підписуючи Графіки платежів, які є додатками, відповідач погодилась та була обізнана про необхідність сплати процентів та відповідно суми відсотків, які підлягали сплаті за користування кредитними коштами. До того ж, позивач просить стягнути відсотки з відповідача в сумі 12 600 грн за договором № 11231-02/2024 від 07.02.2024 та в сумі 12 000 грн за договором № 23764-02/2024 від 14.02.2024, вказані суми відсотків відображені у Графіках платежів, які були підписані відповідачам та відповідно остання розуміла необхідність їх сплати. Стосовно стягнення відсотків в сумі 12 906,51 грн за договором № 7444446 від 05.01.2024, позивач просить стягнути їх в меншому розмірі ніж відповідач повинна була сплати з користування кредитним коштами за вказаним договором, оскільки в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який є Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 7444446 від 05.01.2024 вбачається, що проценти за користування кредитом складають в сумі 36 315 грн і відповідач підписуючи як кредит так і додаток № 1 до нього, була обізнана, розуміла та погодилася, що повинна буде сплати відсотки за користування кредитними коштами у сумі 36 315 гривень. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас суд звертає увагу, що не згода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій контррозрахунок. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. У відповідності до постанови Верховного Суду від 11.07.2018 р. по справі №753/7883/15 доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц та від 30 жовтня 2019 року в справі № 361/2385/18-ц. Водночас суд звертає увагу, що позивач просить стягнути з відповідача відсотки за вищевказаними кредитними договорами лише суми, в межах погоджених сторонами в Графіках платежів, які є Додатками № 1 до вказаних вище Договорів. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором № № 7444446 від 05.01.2024 становить 17 878,01 грн, з яких: 4 971,50 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 906,51 грн сума заборгованості за відсотками; за Договором № 11231-02/2024 від 07.02.2024 становить в сумі 16 800 грн, з яких: 4 200 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 600 грн - сума заборгованості за відсотками; за Договором № 23764-02/2024 від 14.02.2024 становить в сумі 16 000 грн, з яких: 4 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 000 грн - сума заборгованості за відсотками, загалом загальна сума яка підлягає до стягнення становить 50 678,01 гривень. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial