Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -22.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір №513180-КС-001 про надання кредиту; -кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-7869, направленого позичальнику на номер телефону [NUMBER] вказаного позичальником в заявці; -на підставі платіжного документа Відповідачу 22.10.2024 перераховані кредитні кошти на картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 11000грн.00коп.; -за умовами кредитного договору: проценти за користування кредитом: в день 1%, фіксована. Комісія за надання кредиту 2200грн.00коп. Строк дії договору - 24 тижні, до 08.04.2025; -відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, а лише частково сплатила заборгованість в розмірі 8243грн.20коп., у зв`язку із чим розмір заборгованості становить 27194грн.10коп., що складається з:- суми прострочених платежів по тілу кредиту - 8430грн.00коп.; суми прострочених платежів по процентах - 13117грн.30коп.; суми заборгованості по штрафам - 4776грн.80коп.; суми прострочених платежів за комісією - 870грн.00коп.; звернувся до суду з позовом та просить: стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором №513180-КС-001 про надання кредиту від 22.10.2024 року, що становить 27194грн.10коп., що складається з:- суми прострочених платежів по тілу кредиту - 8430грн.00коп.; суми прострочених платежів по процентах - 13117грн.30коп.; суми заборгованості по штрафам - 4776грн.80коп.; суми прострочених платежів за комісією - 870грн.00коп. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422грн.40коп. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві /а.с.1-19/ просив розглянути справу в відсутність представника позивача, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином /а.с.173-175/, відзиву на позовну заяву не надала. Заяви про розгляд справи в його відсутність від відповідача до суду не надходило. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 04.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» наступні письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: -письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу, або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував, або спростовував факт виписки банківська карта № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] /РНОКПП: [NUMBER] /; -письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 22.10.2024 (дата видачі кредиту) по 08.04.2025 (дата закінчення терміну кредитування). Інші процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження по справі тощо/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність представника позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. 22.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 513180-КС-001 про надання кредиту, згідно з яким ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало відповідачу кредит в сумі 11000грн.00коп. строком на 24 тижні, до 08.04.2025, зі сплатою процентів: проценти за користування кредитом: в день 1%, фіксована ставка. Комісія за надання кредиту 2200грн.00коп. /а.с.82-101/. Договір між сторонами укладено у вигляді електронного договору, який був підписаний з використанням електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором UA-7869. Кредитні кошти надано відповідачу в безготівковій формі шляхом перерахування (утримання) у розмірі 11000грн.00коп. на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується листом-відповіддю АТ «Креді Агріколь Банк» №12829/2/23811-БТ від 20.08.2025 /а.с.163-168/. Згідно з даними розрахунку заборгованості [PERSON] не здійснювала належним чином сплати заборгованості за договором, а лише частково сплатила в розмірі 8243грн.20коп. /а.с.22-26/. По відношенню до вищевказаних фактичних обставин справи суд наводить наступні норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.2 ст.77 ЦПК України: предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресова пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закон; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронною документі, шляхом перенаправления (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправления (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі №732/670/19. Згідно зі ст.526 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Положеннями частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.610- 612 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, кредитний договір укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за кредитним договором, відповідачем не виконані. Заборгованість [PERSON] станом на 03.07.2025 /а.с.26/ складає: 27194грн.10коп., що складається з:- суми прострочених платежів по тілу кредиту - 8430грн.00коп.; суми прострочених платежів по процентах - 13117грн.30коп.; суми заборгованості по штрафам - 4776грн.80коп.; суми прострочених платежів за комісією - 870грн.00коп. та підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.76-81 ЦПК України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 ЦК України. Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422грн.40коп. /а.с.157/. На підставі наведеного,

Outcome: approved