Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

13 січня 2026 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту на вказане майно не складала. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті останньої, окрім позивача, є дочки спадкодавця відповідачки у справі. 02 квітня 2021 року позивач з відповідачками уклали договір про поділ спадкового майна. Відповідно до умов договору спадковий будинок переходить у власність позивачу. Вказуючи, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, позивач просив визнати за ним право власності на спадковий житловий будинок із господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 26 січня 2026 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить його задовольнити та розглядати справу без його участі (а. с. 59). Відповідачки у підготовче засідання не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені, 26 січня 2026 року подали до суду письмові заяви, кожна зокрема, в яких вказали, що позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення та просять справу розглядати за їхньої відсутності (а. с. 56, 62). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 7) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги села Сушибаба за 2020 рік Озерянської селищної ради Ковельського району Волинської області (а. с. 10). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а. с. 50 на звороті, 51). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1» з прибудовою «а» та навісом «а1», загальною площею 113,1 кв. м, житловою площею 52,9 кв. м, літня кухня «Б-1», погріб «В-1», хлів «Г-1», хлів «Д-1», навіс «д», вбиральня «Е», колодязь «№ 1», огорожа «№2, №3» (а. с. 11-14). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Частиною третьою статті 1268 ЦК Ураїни передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що позивач є сином спадкодавця, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а. с. 33 на звороті) [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) проживала разом із позивачем у селі Сушибаба Ковельського району Волинської області (а. с. 43 на звороті). Заповіту за життя [PERSON] не складала, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок після її смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а. с. 29-30). 17 липня 2020 року та 28 вересня 2020 року позивач та відповідачки подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 27, 28, 37), а 02 квітня 2021 року уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого належний спадкодавцю житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] перейшов у спадщину сина спадкодавця позивачу [PERSON] (а. с. 42 на звороті -43). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як син спадкодавця, та відповідачки [PERSON] , [PERSON] , як дочки спадкодавця, є єдиними спадкоємцями першої черги за законом, які в контексті положень статей 1268, 1269, 1270 ЦК України у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 12 січня 2026 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 9). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 102/2020 щодо майна померлої [PERSON] (а. с. 26-52). За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачками позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачки визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 665 гривень 60 копійок; стягнути з відповідачок в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - по 332 гривні 80 копійок. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1261, 1268, 1269, 1270, 1273, 1275 ЦК України та

Outcome: approved