Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 280468641 від 30.05.2023 у розмірі 36 800,83 грн, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке. 30 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 280468641, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 7 800,00 грн шляхом їх перерахування на платіжну картку № [NUMBER] . Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису, підписання здійснено відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV6W23B. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, на виконання якого, відповідно до реєстру прав вимоги № 241 від 25 липня 2023 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 280468641 від 30 травня 2023 року. 10 жовтня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 10/1024-01, згідно з реєстром прав вимоги № 1 від 10 жовтня 2024 року право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого, згідно з реєстром прав вимоги від 04 червня 2025 року, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 280468641 від 30 травня 2023 року. У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість у загальному розмірі 36 800,83 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) 7 800,00 грн; заборгованості за процентами, нарахованими за користування кредитом, 29 000,83 грн, а також понесені судові витрати. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, задоволено клопотання позивача про витребування доказів і призначено підготовче судове засідання. 23 грудня 2025 року до суду надійшли витребувані судом документи. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2026 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. З урахуванням позиції представника позивача та відповідно до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та перевіривши їх наданими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що 30 травня 2023 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено кредитний договір № 280468641, відповідно до умов якого відповідачці надано кредитні кошти у розмірі 7 800,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у порядку та на умовах, визначених договором. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписано відповідачкою шляхом застосування одноразового ідентифікатора MNV6W23B. Матеріалами справи підтверджується, що перед укладенням кредитного договору відповідачка з метою отримання кредиту самостійно через мережу Інтернет здійснила реєстрацію на офіційному вебсайті первісного кредитора www.moneyveo.ua, створивши особистий кабінет позичальника, після чого за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця заповнила та подала заявку на отримання кредитних коштів, у якій зазначила персональні дані, зокрема анкетні відомості, паспортні дані, РНОКПП та номер телефону, адресу електронної пошти, реквізити банківської картки, а також адресу реєстрації та проживання. Відповідачка пройшла процедуру верифікації, ознайомилася з умовами оферти, індивідуальною частиною кредитного договору та Правилами надання грошових коштів у позику, які є його невід`ємною частиною, після чого підтвердила свою згоду з ними. Правила надання грошових коштів у кредит первісного кредитора розміщені у відкритому доступі на вебсайті www.moneyveo.ua та за своїм змістом є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 Цивільного кодексу України, яка визначає порядок і умови кредитування, права та обов`язки сторін, а також інші істотні умови договору. Після підтвердження згоди відповідачка отримала на зазначений у заявці номер телефону персональний одноразовий ідентифікатор, який використала для підписання кредитного договору, чим здійснила акцепт пропозиції первісного кредитора. Отже, саме відповідачка ініціювала укладення кредитного договору шляхом подання заявки через вебсайт кредитодавця та підписала договір із застосуванням електронного одноразового ідентифікатора. Без отримання електронного повідомлення та авторизації в особистому кабінеті укладення договору було б неможливим. Таким чином, сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо суми кредиту, строку користування коштами, розміру та порядку сплати процентів, а також інших умов кредитування. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20) та від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), що свідчить про сталість судової практики у спорах цієї категорії. Як уже зазначалося вище, 30 травня 2023 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено кредитний договір № 280468641, відповідно до якого первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував відповідачці грошові кошти у сумі 7 800,00 грн шляхом ініціювання переказу через банк-провайдер на банківську картку № [NUMBER] , зазначену відповідачкою у заявці під час укладення договору. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що на ім`я відповідачки емітовано банківську картку № [NUMBER] , на яку 30 травня 2023 року було зараховано кошти у сумі 7 800,00 грн, що підтверджує факт надання кредиту. Послідовно укладеними договорами факторингу підтверджується перехід права вимоги за спірним зобов`язанням. Так, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого, згідно з реєстром прав вимоги № 241 від 25 липня 2023 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. 10 жовтня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 10/1024-01, на підставі якого, згідно з реєстром прав вимоги № 1 від 10 жовтня 2024 року, право вимоги за зазначеним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Надалі, 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 280468641 від 30 травня 2023 року. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема копіями договорів факторингу та відповідними реєстрами прав вимоги. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у тій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт також може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором. Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути як наявна, так і майбутня грошова вимога. Майбутня вимога вважається переданою факторові з дня виникнення права вимоги до боржника або з моменту настання визначеної договором події, якщо інше не передбачено договором. У такому разі додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом може бути фізична або юридична особа суб`єкт підприємницької діяльності, а фактором банк або інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції відповідно до закону. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1048 та частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок сплати яких визначаються договором. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України щодо щомісячної виплати процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін застосовується лише в межах строку кредитування, погодженого сторонами. Після спливу цього строку право кредитора на нарахування процентів припиняється. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 7 800,00 грн підтверджується матеріалами справи. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов у належній формі. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або необхідні для договорів такого виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок сплати процентів визначаються договором. У разі відсутності договору щодо розміру процентів вони визначаються на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, визначених договором. Таким чином, відповідно до вимог статей 1048, 1049 та 1054 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти в межах строку кредитування, погодженого сторонами договору. Нарахування процентів після спливу строку кредитування є неправомірним. Аналіз наведених норм матеріального права та правових позицій Верховного Суду свідчить, що після спливу встановленого договором строку кредитування, або у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, право кредитора на нарахування процентів припиняється. З цього моменту грошове зобов`язання позичальника набуває статусу простроченого, і до таких правовідносин застосовуються положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, які передбачають наслідки порушення грошового зобов`язання, зокрема право кредитора на отримання інфляційних втрат та три відсотки річних від простроченої суми. Вказана правова позиція є усталеною та підтверджується постановами Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Отже, позивач, відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України, має право на стягнення заборгованості за нарахованими, але несплаченими процентами лише в межах строку кредитування, визначеного сторонами у договорі. Після закінчення цього строку позикодавець не має правових підстав для подальшого нарахування процентів, а його права підлягають захисту виключно в межах охоронних правовідносин, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. 30 травня 2023 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено кредитний договір № 280468641, відповідно до умов якого відповідачці надано кредитні кошти у розмірі 7 800,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів на умовах, встановлених договором. Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредитування, що прямо передбачено статтею 1048 Цивільного кодексу України та умовами самого договору. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 280468641 від 30 травня 2023 року становить 36 800,83 грн, з яких 7 800,00 грн заборгованість за основним боргом та 29 000,83 грн заборгованість за процентами за користування кредитом. Позивач також заявив вимоги про стягнення з відповідачки судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачки у повному обсязі. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 800,83 грн, судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved