Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У грудні 2025 року від представника позивача адвоката Ковбасюк-Бобрової Альони Іванівни до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 червня 2009 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 червня 2009 року, актовий запис №576. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини у позивача з відповідачем не склалися. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На протязі останніх місяців сімейне життя поступово погіршувалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Сомок О.А. 26 грудня 2025 ухвалою судді було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06 лютого 2026 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про надання строку на примирення. У заяві відповідач заперечував щодо розірвання шлюбу та просив надати подружжю строк для примирення терміном 6 місяців. Заяву обґрунтовує тим, що останнім часом вони з дружиною переживають певну кризу у стосунках, але почуття любові у нього до позивача не зникло, як і бажання надалі бути разом як подружжя. Зазначає, що любить дружину і докладає зусилля, щоб зберегти сім`ю. Утім, для цього потрібен час. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач та її представник звернулись до суду зі спільною заявою, в якій просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти надання строку на примирення категорично заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомив, звернувся до суду з заявою в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Зазначив, що позовні вимоги не визнає, заяву про надання строку на примирення підтримує та просить її задовольнити. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду і не подали суду клопотань про відкладення судового засідання, суд вважає можливим провести судове засідання за їх відсутності. У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 576, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримуються, збереження сім`ї неможливе, такий шлюб суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (провадження № 61-3235св19). Тобто, у випадку виявлення під час розгляду справи обставин або фактів, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком. У позовній заяві зазначено, що позивач не бажає надалі перебувати у шлюбі з відповідачем, а збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Також 09.02.2026 позивачем та її представником подано до суду заяву, в якій зазначено, що позивач категорично заперечує проти надання їм з відповідачем строку для примирення і просить розірвати шлюб. Враховуючи час знаходження даної справи у провадженні суду, відсутності у сторін домовленостей щодо примирення, а також враховуючи позицію позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу та заперечує щодо надання строку для примирення, суд не знаходить підстав для задоволення заяви відповідача про надання сторонам строку для примирення. Згідно з ч.2 ст.112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження сім`ї [PERSON] та [PERSON] є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому шлюб слід розірвати. Згідно з ч.2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Звертаючись до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, позивач просила суд стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути із відповідача [PERSON] понесені позивачем [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved