Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

В листопаді 2025 року позивач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №352707-КС-001 від 14.07.2021 в розмірі 13621,06 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 8308,06,00 грн, суми прострочених за відсотками 5313,00 грн, та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначено, що 14.07.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] був укладений договір №352707-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, який визначений ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку відповідача. Позивач посилається на те, що відповідач, отримавши кредитні кошти, умови кредитного договору в повній мірі не виконав, кредитні кошти в установлений графіком строк не повернув, станом на 30.10.2025 заборгованість за кредитним договором становить 13621,06грн, яку просить стягнути на свою користь. Відповідно до ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2025 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання 09.12.2025 та 10.02.2026 не з`явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі за відомим місцем його проживання, проте рекомендовані відправлення повернулись на адресу суду не врученими. [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву і доказів, на підтвердження своїх заперечень. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи, що представник позивача скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] в електронній формі укладений договір №352707-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця (а.с. 92-94). Відповідно до п. 1 договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 10000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Строк, на який надано кредит становить 16 тижнів, процентна ставка за кредитом: в день 0,91358938, фіксована. Комісія за надання кредиту становить 1500,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 10000,00 грн. Термін дії Договору: до 03.11.2021. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 18800,00 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка: 5432,43. Сторони в п. 3 договору кредиту погодили «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-4653. До позовної заяви долучено візуальну форму послідовності дій [PERSON] щодо укладення електронного договору про надання кредиту №352707-КС-001 від 14.07.2021 (а. с. 84-85). В анкеті клієнта [PERSON] відображена інформація стосовно бажаного кредиту, фінансовий номер телефону, номер банківської картки та інші дані позичальника (а. с. 83). ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало в повному обсязі та надало позичальнику грошові кошти в розмірі відповідно 10000,00 грн шляхом перерахування 14.07.2021 на банківську картку позичальника № [NUMBER] , вказану ним при заповненні анкетних даних особисто, що підтверджується змістом платіжної квитанції від 14.07.2021 (а. с. 82). У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування чужими коштами в повному обсязі не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, що призвело до порушення майнових прав позивача. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість [PERSON] станом на 29.10.2025 становить 13621,06 грн, яка складається з наступного: суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 8308,06 грн, суми прострочених платежів по процентах 5313,00 грн, (а.с. 98-119), який суд визнає правильним, таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та вимогам чинного законодавства. Відсотки нараховані відповідачем в межах строку кредитування по 03.11.2021 відповідно до умов договору. Матеріали справи не містять доказів на спростування розміру вказаної суми заборгованості, відповідач не скористався своїм правом і не подав до суду заперечень проти позову. На підставі викладеного вище, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими, оскільки наявність такої суми заборгованості підтверджена належними доказами, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved