Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі ТОВ «Українські фінансові операції») Дідух Є. О. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 4698416 від 31.05.2024 року у розмірі 23 437,51 грн та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. 31 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4698416 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн шляхом безготівкового перерахування на його банківський рахунок на строк 350 днів із періодичністю сплати процентів кожні 25 днів. Як вказав позивач у позовній заяві, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 14 817,53 грн, що підлягає стягненню відповідно до умов кредитного договору № 4698416 від 31.05.2024 року. Указана заборгованість виникла протягом строку користування кредитом та підтверджується умовами кредитного договору і наданими розрахунками заборгованості. 27 лютого 2025 року на підставі Договору факторингу № 27/02/2025 між ТОВ «Лінеура Україна» (попередній кредитор) та ТОВ «Українські фінансові операції» право вимоги за кредитним договором № 4698416 перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції». Не виконання відповідачем своїх зобов`язань стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення належних сум. 08 грудня 2025 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що розгляд справи може проводитися за його відсутності. Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань та заяв, а також відзиву на позов до суду не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі статей 280, 281 ЦПК України суд вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, аналізуючи надані докази як у їх сукупності та взаємозв`язку, так і окремо на предмет достатності, належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 31 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4698416 (далі «Договір»), відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язувалося надати позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сума позики становила 4 000,00 грн, строк користування кредитом 350 днів, періодичність нарахування та сплати процентів кожні 25 днів. Фіксована процентна ставка становила 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування коштами. Договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням електронного підпису та одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Надання позики здійснювалося шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника № [NUMBER] . 27 лютого 2025 року відповідно до Договору факторингу № 27/02/2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» право вимоги за кредитним договором № 4698416 перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції». Позивач, ТОВ «Українські фінансові операції», набув право вимоги за кредитним договором у розмірі: 4 000,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 14 817,53 грн заборгованість за нарахованими процентами. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, обов`язкові відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України встановлює, що сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості. Матеріали справи підтверджують, що кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та її змісту, відтворюваної у документі. На відміну від традиційної письмової форми правочину, воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 6 цього ж Закону, електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа. Накладання електронного підпису завершує створення електронного документа. Тільки наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін і цілісність документа. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, зокрема з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису згідно із Законом України «Про електронний цифровий підпис». Стаття 638 ЦК України встановлює, що договір укладено, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору у належній формі. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) та прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Стаття 509 ЦК України встановлює, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати виконання боржником його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений законом або договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 10481052 та ст. 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, встановленому договором. Ст. 1054 ЦК України зазначає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір факторингу передбачає, що одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти іншій стороні (клієнту) за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора можуть включати надання послуг, пов`язаних із грошовою вимогою (ст. 1077 ЦК України). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). Новий кредитор набуває права первісного кредитора на тих самих умовах, що існували на момент переходу прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 зазначила, що одночасне стягнення процентів за користування кредитом та процентів як міри відповідальності може призводити до незацікавленості кредитора у активних діях щодо повернення боргу та виконання зобов`язань боржником. Проценти після спливу строку кредитування зростають швидше, ніж під час строку кредиту. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, слід застосовувати ст. 625 ЦК України та інше законодавство, що регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір процентів після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення залежить від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У разі сумнівів застосовується принцип contra proferentem умови договору тлумачаться проти того, хто їх склав. Щодо вимоги позивача зазначену у розрахунку заборгованості про стягнення з відповідача [PERSON] штрафу (пеня) у розмірі 2 000,00 грн суд зазначає наступне. Починаючи з 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Цивільний кодекс України доповнено пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», яким передбачено, що у період дії воєнного або надзвичайного стану, а також протягом тридцяти днів після його припинення або скасування у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання за кредитним договором позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, та від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Аналогічні положення містить пункт 6? розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Нарахування штрафу (пеня) у сумі 2 000,00 грн здійснено позивачем у період дії воєнного стану, тому вимога про її стягнення суперечить чинному законодавству та підлягає відхиленню судом. За результатами розгляду справи суд встановив, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4698416 підлягають частковому задоволенню. Позивач у позовній заяві зазначав суму вимог у розмірі 23 437,51 грн, що включає: 4 000,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 14 817,53 грн нараховані проценти; 2 000,00 грн штраф (пеня); 2 619,98 грн без обґрунтування в позові. Суд виходить із того, що підлягає стягненню лише: 4 000,00 грн заборгованість за основною сумою; 14 817,53 грн заборгованість за нарахованими процентами. Отже, непогашена заборгованість відповідача перед ТОВ «Українські фінансові операції» становить 18 817,53 грн. Таким чином, суд встановлює: Задоволено вимоги позивача щодо стягнення: 4 000,00 грн заборгованість за основною сумою; 14 817,53 грн заборгованість за нарахованими процентами. Відмовлено у вимогах позивача щодо стягнення: 2 000,00 грн штраф (пеня), оскільки нараховано у період дії воєнного стану; 2 619,98 грн інші суми, не підтверджені позовом. У частинах першій та третій ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема сплатити гроші), а кредитор має право вимагати виконання боржником його обов`язку. Зобов`язання ґрунтуються на принципах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що він не укладав з ТОВ «Лінеура Україна» вказаний кредитний договір і що заборгованість він повернув позивачу. Враховуючи викладене та законодавство, яке регулює зобов`язальні правовідносини, суд вважає, що позовну заяву ТОВ «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково. З відповідача слід стягнути на користь позивача 18 817,53 грн заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» підлягає стягненню пропорційна частина судових витрат у сумі 1?944,70 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 8?028,00 грн. Частка задоволених позовних вимог становить 80,2?%, відповідно судовий збір та витрати на правничу допомогу стягуються пропорційно задоволеній сумі позову. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 203, 215, 509, 525, 526, 549, 550, 551, 553, 554, 610612, 623, 625, 629, 10461050, 1054 ЦК України, а також ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 7682, 129, 141, 209, 258, 263265, 280282 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд

Outcome: partial