Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про припинення арешту нерухомого майна, припинення обтяжень нерухомого майна з погашенням архівного запису, вказуючи на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . 03.09.2025 вона дізналася про арешт на її домоволодіння. Вона звернулась з заявою до відділу ДВС про зняття арешту з майна та вилучення запису з реєстру про обтяження, на яку отримала відповідь 09.09.2025 року, з якої вбачається, що арешт був накладений на майно боржника [PERSON] 26.03.2008 в межах виконавчого провадження, яке на теперішній час знищено, оскільки строк зберігання 3 роки, рекомендовано звернутись до суду з позовом, повідомлено, що виконавче провадження не виявлено та про неможливість надати копію постанови, так як всі паперові носії знищені у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2025 відкрито провадження по справі. 20.10.2025 р. від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу, виконавче провадження знищено, встановити підстави арешту майна та внесення постанови про зняття арешту неможливо. Ухвалою суду від 26.11.2025 закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від її представника адвоката Філевського Р.М. надійшла заява про розгляд справу за відсутності позивача та її представника, позов підтримує, просить його задовольнити. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Нерухоме майно будинок [ADDRESS] належить позивачці на праві власності, що підтверджується свідоцтвом за № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок, виданим 26 березня 2004 виконавчим комітетом Посад-Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Посад-Покровської сільської ради від 23.03.2004 № 33. Будинок [ADDRESS] , зазначений у свідоцтві, належить на праві власності [PERSON] в цілому. Співвласники у праві власності відсутні. Реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 28.05.2004 (номер запису 743 у книзі 3), що посвідчується витягом серії СВА № 072430. Номер витягу: 3709775 від 28.05.2004. Наявність запису про арешт належного позивачці на праві власності житлового будинку підтверджується Інформаційними довідками з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, № 441932216 від 03.09.2025, сформованою за запитом посадової особи Чорнобаївської сільської ради Херсонського району Херсонської області та № 442398000 від 05.09.2025 сформованою за запитом посадової особи Білозерського ДВС. 07 вересня 2025 [PERSON] звернулася до Білозерського відділу Державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі за текстом - Білозерський відділ ДВС чи відповідач) із заявою про зняття арешту, накладеного на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому вона постійно проживає та який належить їй на праві власності. За результатами розгляду заяви [PERSON] отримала листа, підписаного начальником Білозерського відділу ДВС Ольгою Кілюшик від 09.09.2025 № 18546. Із змісту вказаного листа випливало, що заява про зняття арешту не може бути задоволена, оскільки «згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 02.04.2008 внесено обтяження за реєстраційним номером 6928464 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ426275 від 26.03.2008 ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , [INFO] . Оскільки строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, становить 3 роки (згідно п.2 р. ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями), після чого виконавчі провадження підлягають знищенню, неможливо встановити підстави винесення постанови про арешт майна та винести постанову про зняття арешту». [PERSON] , що зазначений як боржник у виконавчому провадженні, як випливає з відповіді Білозерського ДВС, помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Посад-Покровською сільською радою Білозерського району Херсонської області від 09 лютого 2009 року. Відповідач у листі від 09.09.2025 №18546 повідомив, що неможливо встановити підстави винесення постанови про арешт майна. Отже, не видається за можливе встановити і особу, в інтересах якої вживалися виконавчі дії шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ 426275 від 26.03.2008. Боржник за виконавчим провадженням помер, а стягувач, в інтересах якого було застосоване обтяження нерухомого майна, невідомий. В судовому засіданні оглянуті матеріали інвентарної справи 31027 Е.Р.6020290 на будинок [ADDRESS] , з якої вбачається, що [PERSON] є одноособовою власницею вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва № 430 від 26.03.2004 р., про що внесені відомості 28.05.2004 про реєстрацію права власності в книзі № 3 номер запису 743. Відомості про зміну власника інвентарна справа не містить. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21 викладено правову позицію щодо порядку розгляду спорів, пов`язаних з належністю майна, на яке накладений арешт: «Відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)). Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається, [PERSON] пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв». Як зазначалося вище, особа, в інтересах якої накладалося обтяження, невідома, оскільки відповідачем знищено виконавче провадження, а боржник помер. За таких умов вони не можуть бути відповідачами у цій справі. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Однак арешт будинку, що належить позивачці на праві власності, вочевидь створює неможливість реалізувати повноваження щодо розпорядження майном на власний розсуд, що порушує її права власника майна, визначені ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. За таких умов за відсутності особи, яка застосувала обтяження, за відсутності особи, права якої обтяжувалися ( [PERSON] , за відсутності будь-якого речового права у боржника на володіння, користування, розпорядження житловим будинком [ADDRESS] , порушення прав позивача як законного власника нерухомого майна шляхом його обтяження, є неправомірним. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до п. 45 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484) у разі державної реєстрації прав, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. в архівній складовій частині Державного реєстру прав, після внесення до Державного реєстру прав відомостей, передбачених пунктами 41, 42 та 44 цього Порядку, державний реєстратор проставляє у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відмітку про погашення запису про об`єкт нерухомого майна, незавершеного будівництва (крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту), в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та/або Державному реєстрі іпотек відмітку про погашення запису про обтяження речового права та/або запису про іпотеку. З приєднаних до позову інформаційних довідок вбачається та є очевидним, що при перенесенні запису про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно погашення запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним реєстратором не проводилося. Отже, при вирішенні питання про припинення обтяження судом має бути вирішене і питання про погашення архівного запису про обтяження. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Таким чином, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, внаслідок чого права позивачки підлягають відновленню у визначений нею спосіб шляхом задоволення позову в повному обсязі. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 05.02.2026 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved