Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

13.02.2025 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив суд: визнати причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними та визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті рідної сестри - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в один місяць з дня набрання рішенням у даній справі законної сили. Ухвалою суду від 17.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.. Ухвалою суду від 20.03.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 17.04.2025 року зупинено провадження у справі №521/2358/25 за позовною заявою [PERSON] до Одеської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини до набрання законної сили рішенням у справі 521/2359/25 за заявою [PERSON] , за участі заінтересованої особи: комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла ОМР, про встановлення факту належності документів. Ухвалою суду від 08.01.2025 року відновлено провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача у судове засідання з`явилася, позовні вимоги просила задовольнити. Представник Одеської міської ради повторно у судове засідання не з`явися, повідомлявся про дату, час та місце розгляду належним чином та своєчасно, причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок виникнення права на спадкування, та регулюються Книгою 6 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, за актовим записом № 11044 від 14.11.2013 року, від 14.11.2013 року. [INFO] померла його сестра - [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, за актовим записом № 2073 від 21.02.2014 року, від 21.02.2014 року. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло - правового документу на однокімнатну квартиру, її власниками є 4 (чотири) особи - [PERSON] , [PERSON] (мати позивача, що померла), [PERSON] (позивач), [PERSON] (сестра позивача, що померла) в рівних частках. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: - 1/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.02.1994 року, виданого на підставі розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської Ради народних депутатів №33568, зареєстрованого і записано у реєстрову книгу за № 6- 2095, -1/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2001 року, виданим державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М., зареєстрованого за № 4-3045, 1/4 частина, що належала [PERSON] , в порядку спадкування за законом належить [PERSON] . Спадкоємцями 1 черги після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: - 1/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.02.1994 року, виданого на підставі розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської Ради народних депутатів №33568, зареєстрованого і записано у реєстрову книгу за № 6- 2095, -1/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яку вона успадкувала, але не оформила за життя з причин помилок у прізвищі в правоустановчому документі, арештах на квартиру. Після смерті [PERSON] спадкоємці 1 черги відсутні, спадкоємцем 2-ї черги є її брат [PERSON] . Судом встановлено, що Малиновською державною нотаріальною конторою у місті Одеса відкрито спадкову справу № 358/2014 (заведена Пятою одеською державною нотаріальною конторою) до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.09.2014 року № 34498603. Малиновською державною нотаріальною конторою у місті Одеса відкрито спадкову справу №33г/2018 до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.01.2019 № 54733131. Листом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 29.07.2021 року № 3544/02-14 "Щодо надання інформації" зазначено, що згідно з документу, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно - Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 04.02.1994 року, прізвище спадкодавця зазначено як " [PERSON] ", За наведених підстав неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом, та запропоновано звернутись до суду. Позивачем отримано свідоцтво про смерть матері [PERSON] серії [NUMBER] від 28.01.2022 року повторно з урахуванням виправлення. Листом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 23.09.2024 року № 5157/02-14 "Щодо надання інформації" зазначено, що згідно з документу, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно - Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 04.02.1994 року, прізвище спадкодавця зазначено як " [PERSON] ", наявність арештів на нерухомому майні, що є спадковою масою, та пропущено строк на подання заяви про прийняття спадщини. За наведених підстав неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом, та запропоновано звернутись до суду. Позивач звернувся до ДРАЦС з заявою про внесення змін до актового запису щодо зміни прізвища сестри на вірне, але отримав Висновок про відмову, який мотивовано тим, що у всіх актових записах відносно його сестри значиться прізвище як " [PERSON] ". Довідкою КП "Міське агентство з приватизації житла" від 22.09.2014 року № 108-10/2 підтверджено приватизацію вказаної квартири наведеними вище особами та видано дублікати правовстановлюючих документів на підставі Розпорядження від 22.09.2014 року № 132. Судом встановлено, що позивач є особою з інвалідністю, з 2014 року намагався вирішити питання прийняття спадщини, так і не вирішив, враховуючи відсутність матеріального забезпечення та фахового розуміння порядку дій, так як ситуація, що склалася в конкретній спадковій справі має бути вирішена у судовий спосіб (сплата судового збору, послуг адвоката). Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем 2 черги після смерті сестри, але не мав змоги звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини у строк встановлений ст. 1270 ЦК України з поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, які перешкоджали йому вчасно в установлений законодавством України строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно ст.. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року зазначено, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватися правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців 1 місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов?язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Законодавство не встановлює перелік поважних причин, тому вони визначаються поважними на думку суду в кожному конкретному випадку. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Одночасно дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв?язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Згідно правової позиції, висловленій Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15 поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Суд звертає увагу, що в разі не визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказане зумовить перехід права власності на спадкове майно до держави в особі органу місцевого самоврядування на території якого воно знаходиться, що є неприпустимим для позивача. На підставі викладеного, враховуючи ті обставини, що: позивач не мав об?єктивної можливості завчасно звернутись до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після померлого батька; є особою з інвалідністю, з 2014 року намагався вирішити питання прийняття спадщини, так і не вирішив, враховуючи відсутність матеріального забезпечення та фахового розуміння порядку дій, так як ситуація, що склалася в конкретній спадковій справі має бути вирішена у судовий спосіб (сплата судового збору, послуг адвоката); є спадкоємцем відносно майна померлої, - суд вважає, що йому слід поновити пропущений строк. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, причини пропуску до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини є поважними, тому суд вважає можливим визначити позивачу трьохмісячний строк, який є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст.ст. 16, 1220, 1222, 1223, 1227, 1258, 1261, 1268, 1270, 1272, ЦК України,

Outcome: approved