Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 002/13907615-CK-SB від 21.01.2022 в сумі 30 240,73 грн. та судові витрати, понесені позивачем. Вимоги обґрунтовує тим, що 21.01.2022 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/13907615-CK-SB. За умовами цього договору банк зобов`язався відкрити [PERSON] поточний рахунок у гривні, оформити платіжну картку та встановити кредитний ліміт на споживчі цілі в сумі 25 000 грн. зв строком користування 12 місяців, орієнтовна реальна річна ставка за кредитом 43,96%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за договором. Відповідач не погашав заборгованість за договором позики, не сплачував проценти за користування кредитними коштами, у зв`язку із чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість у розмірі 30 240,73 грн., з яких 21 224,49 грн. загальної заборгованості по тілу кредиту, 9016,24 грн. загальна заборгованість за відсотками. 28.02.2024 АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № НІ/11/15 відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до позичальників, у тому числі за договором № 002/13907615-CK-SB від 21.01.2022. Як правонаступник у вказаному вище зобов`язанні, посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 24.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було роз`яснено право на подання відзиву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача була надіслана ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками. Відповідач своїм правом на подання відзиву та заперечень не скористався, тому суд розглядає справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (провадження № П/9901/87/18, № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збepeжений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно зі статтями 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 527, 536 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Суд встановив, що 21.01.2022 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/13907615-CK-SB, підписанням Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування [PERSON] акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», розміщену на веб сайті банку та беззастережно приєднався до умов договору. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування на сайті та підписання її власним електронним підписом за допомогою ключової пари з особистим ключем. З огляду на розрахунок заборгованості, заборгованість позичальника складає 30 240,73 грн., з яких 21 224,49 грн. загальної заборгованості по тілу кредиту, 9016,24 грн. загальна заборгованість за відсотками. 28.02.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/15-Ф, за умовами якого фактор зобов`язався (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною цього Договору. Фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі фактором у клієнта прав вимоги та набуття фактором прав вимоги на борг. Відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому- передачі Реєстру прав вимог згідно з Додатком № 2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно з п. 3.1 цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з витягом з Реєстру прав вимог, позивач набув право вимоги до відповідача за договором № 002/13907615-CK-SB від 21.01.2022 на загальну суму 30 240,73 грн., з яких 21 224,49 грн. загальної заборгованості по тілу кредиту, 9016,24 грн. загальна заборгованість за відсотками. Таким чином, позивач наділений правом вимоги до відповідача за договором № 002/13907615-CK-SB від 21.01.2022. Між тим, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, на підтвердження сум заборгованості надав суду відповідні розрахунки заборгованості за договором позики. Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, який містить відомості про операцію. Зокрема, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Пунктом 62 цього ж Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 у справі № 209/3046/20, від 01.12.2021 у справі № 752/14554/15-ц, від 01.06.2022 у справі № 175/35/16-ц. Проте, сам по собі розрахунок заборгованості не відноситься до первинних банківських документів і відображає методику нарахування позивачем заборгованості, але не відображає операції з надходження кредитних коштів на рахунки клієнта та їх повернення. Укладаючи договір відступлення права вимоги, позивач мав би проявити розумну обачність, вживши заходів для з`ясування дійсності укладення кредитного договору, отримання від первісного кредитора доказів цього, зокрема, доказів перерахування позичальнику кредитних коштів. Однак, таких дій позивач не вжив, доказів укладення кредитного договору і перерахування відповідачу кредитних коштів до суду не надав, також не скористався своїм правом заявити клопотання про витребування доказів судом. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30.09.2022 № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: dismissed