Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

У провадженні судді Олександрівського районного суду Донецької області Шинкаренко А.І. перебувала цивільна справа № 933/1139/25 за позовом представника позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до Новодонецької селищної військової адміністрація Новодонецька селищна рада Краматорського району Донецької області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. 01.12.2025 року ухвалою суду було відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, та призначено по справі підготовче судове засіданняна 11 год. 00 хв. 05 січня 2026 року. Розпорядженням керівника апарату Олександрівського районного суду Донецької області № 19Р/320/25 від 24 грудня 2025 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, що перебували в провадженні", відповідно до п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 933/1139/25, провадження № 2/933/183/25, у зв`язку з призначенням судді Шинкаренко А.І. на посаду судді Сумського апеляційного суду. Відповідно до ч. 7 ст. 33 ЦПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025 року, головуючим у справі визначено суддю Попович І.А. 24 грудня 2025 року ухвалою судді Попович І.А. справу прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 13.01.2026 року до участі у справі в якості співвідповідач залучено Новодонецьку селищну ради. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що [INFO] , у віці 59 років, в сел. Самарське Краматорського району Донецької області померла громадянка [PERSON] . В зв`язку зі смертю останньої на території Новодонецької селищної ради Краматорського району Донецької області відкрилася спадщина, до складу якої увійшло наступне нерухоме майно: - житловий будинок (з надвірними побудовами та господарськими спорудами) [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 10,1022га, кадастровий № 1420387000:01:000:508, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. По своїй смерті спадкодавець заповіту не лишила. Позивач є сином спадкодавця та відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем своєї померлої матері за першою чергою спадкування за законом. З метою реалізації свого законного права на спадкування за законом, позивач звернувся до приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Левочка М.М. (далі нотаріус) з відповідною заявою про прийняття спадщини, в результаті чого нотаріусом було заведено спадкову справу за №20/2024. За результатами розгляду поданих позивачем документів 13.02.2024 року нотаріус видав позивачеві відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену вище земельну ділянку, яка входить до складу спадкового майна. Щодо спірного житлового будинку, то 04.07.2025 року нотаріусом була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дії, відповідно до положень якої позивачу було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок з причин ненадання позивачем правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність вказаного спадкового майна спадкодавцю. Позивач по справі має впевненість, що правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок не були отримані спадкодавцем з наведених вище обставин. Позивач по справі стверджує, що будівництво спірного домоволодіння було розпочато ще до його народження його дідусем по лінії матері [PERSON] та бабцею - [PERSON] , а саме - в 1962 році. Просить визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок (з надвірними побудовами та господарськими спорудами) за [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити, надавши пояснення, відповідні викладеним в позові. Зазначив, що позивач виїхав, зі своїми права обізнаний, бажає щоб його інтереси представляв представник. Представник відповідача - Новодонецької селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької областіу судове засідання не з`явився. Надав відзив, в якому зазначив, що Новодонецька селищна військова адміністрація Краматорського району Донецької області є неналежним відповідачем. Після залучення до участі у справі Новодонецьку селищну ради, надав лист про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог не заперечує (а.с.83). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і докази у їх сукупності, відзив, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. [INFO] , у віці 59 років, в сел. Самарське Краматорського району Донецької області померла громадянка [PERSON] (а.с.15). Померла є матір`ю позивача (а.с10-14). [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] (а.с.16), та [INFO] померла бабця позивача [PERSON] , які є батьками спадкодавця (а.с.16-17). 13.02.2024 року нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Левочка М.М. видав позивачеві відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 10,1022га, кадастровий №1420387000:01:000:508, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка входить до складу спадкового майна (а.с.18-22). 04.07.2025 року нотаріусом була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дії, відповідно до положень якої позивачу було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок з причин ненадання позивачем правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність вказаного спадкового майна спадкодавцю (а.с.23). За даними технічної інвентаризації спірного домоволодіння житловий будинок та прибудову до нього було побудовано в 1962 році; два сараї в 1963 році; гараж, літня кухня, вбиральня, ще один сарай в 1965 році; тамбур в 1983 році (а.с.36-38). Відповідно до довідки БТІ за №580 від 15.08.2025 року, станом на 01.01.2023 року право власності на спірне домоволодіння зареєстроване не було (а.с.34). Правовідносини, які склалися між сторонами стосуються визнання права власності в порядку спадкування за законом. До правовідносин, які склались між сторонами підлягають застосуванню наступні норми права. За вимогами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК). До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (ст. 1225 ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК). Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ст. 1278 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За вимогами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Відповідно до вимог зазначених в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року за № 12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію», по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Таким чином, оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ, підтверджуючий право власності спадкодавця на житловий будинок [ADDRESS] , право власності на нерухоме майно підлягає захисту, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Суд дійшов до висновку, що житловий будинок був збудований та належав спадкодавцю, незалежно від відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем. Житловий будинок побудований в 1962 році, має задовільний стан і є придатним для проживання (а.с.35). Розглянувши вимоги позивача та її представника про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування, суд вважає, що вони підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після померлої матері, позивач, відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, прийняв спадщину, спадковий будинок був побудований у 1962 році. На підставі викладеного,

Outcome: approved