Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

08.12.2025 до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя, за підсудністю із Марганецького міського суду Дніпропетровської області, надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», у якому позивач просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 30.04.2019-100000159 від 30.04.2019 у розмірі 12 460,00 грн, та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.04.2019 між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 30.04.2019-100000159. 29.02.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено договір факторингу №290224-11, у відповідності до умов якого, ТОВ «Споживчий Центр» відступає право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 30.04.2019-100000159 від 30.04.2019 ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», внаслідок чого ТОВ «Споживчий Центр» передає, а ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» приймає право вимагати від [PERSON] належного виконання всіх зобов`язань за кредитним договором № 30.04.2019-100000159 від 30.04.2019. Відповідно до реєстру №1 до договору факторингу №290224-11, ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 30.04.2019-100000159 в сумі 12 460,00 грн. Всупереч умовам договору відповідач не виконав своїх зобов`язань та припинив повертати грошові кошти, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, що спонукало позивача звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 08.12.2025, позовну заяву ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, було залишено без руху. 10.12.2025 на адресу суду надійшла заява представника позивача з долученими до нею копією квитанції та описом вкладення, якою усунуто недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі судді від 08.12.2025. Ухвалою судді від 11.12.2025 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 05.01.2026, яке було відкладено на 09.02.2026, через першу неявку у судове засідання відповідача. Сторони у справі, чи їх представники, у судове засідання, призначене на 09.02.2026, повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідача відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, у позові представник ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» просив про розгляд справи за його відсутності, та не заперечував проти заочного розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 30.04.2019 ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] уклали кредитний договір № 30.04.2019-100000159, шляхом підписання заяви, що є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] надано кредит у розмірі 7 000,00 грн, строком на 14 календарних днів з дати отримання. Кредитний договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису та одноразового ідентифікатора Q7415. Відповідно до п. 3 Розділу 2 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. На виконання умов кредитного договору, ТОВ «Споживчий центр» перерахував кредитні кошти у розмірі 7000,00 грн. на банківську картку [NUMBER] , що підтверджується платіжним документом №143847444 від 30.04.2019, призначення платежу видача за договором № 30.04.2019-100000159. 29.02.2024 між ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та ТОВ «Споживчий центр» укладено договір факторингу № 290224-11, за умовами якого ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «Споживчий центр» загальну ціну продажу в суму, передбаченій п. 3.2 цього договору, а ТОВ «Споживчий центр» зобов`язується відступити ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах передбачених цим договором. З дати відступлення права вимоги, ТОВ «Споживчий центр» перестає бути стороною за кредитним договором, а ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» стає виключним та єдиним кредитором за кредитним договором та набуває всіх прав за ним. Відповідно до п. 2.2 договору факторингу, сторони погодили, що за цим договором ТОВ «Споживчий центр» має право передати ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» право вимоги як за одним кредитним договором, так і за декількома кредитними договорами. Якщо за цим договором передається право вимоги за декількома кредитними договорами, сторони зазначають детальний перелік кредитним договорів, інформацію щодо грошової вимоги тощо у відповідному додатку до цього договору (переліку), що з дати підписання уповноваженими представниками сторін, є його невід`ємною частиною. Відповідно до переліку №1 (додаток 2) до договору факторингу № 290224-11 від 29.02.2024, ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 30.04.2019-100000159 від 30.04.2019 в сумі 12 460,00 грн. З моменту отримання права вимоги за кредитним договором до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до довідки про розмір простроченої заборгованості № 4137/25-ДПЗ від 29.10.2025, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № 30.04.2019-100000159 від 30.04.2019 у відповідача [PERSON] перед позивачем, як новим кредитором, наявна заборгованість у розмірі 12 460,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 7 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 1 960,00 грн., заборгованість за штрафами 3 500,00 грн. За таких обставин, непогашена боржником заборгованість за кредитним договором № 30.04.2019-100000159 від 30.04.2019 становить 12 460,00 грн. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Враховуючи вищевикладені положення Закону, суд доходить до висновку, що ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови надання грошових коштів, відповідальність за порушення грошового зобов`язання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Вимогами ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги, що відповідач не сплатив своєчасно ні первісному кредитору, ні позивачу, як новому кредитору, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, який відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивача, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню сплачена при зверненні до суду з позовом сума судового збору 2422,40 грн. У своєму позові представник позивача просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Так, на підтвердження вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача надав суду копію договору про надання правничої допомоги №07/24-НК від 02.07.2024, копію додаткової угоди № 4 від 14.08.2024 до договору №07/24-НК від 02.07.2024, копію додаткової угоди № 7 від 03.04.2025 до договору №07/24-НК від 02.07.2024, копію додаткової угоди № 19 від 16.04.2025 до договору №07/24-НК від 02.07.2024, копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 37204767222222470 від 10.11.2025 на суму 6000,00 грн, призначення платежу: оплата за надання правничої допомоги згідно дод. Угоди № 33 до договору №07/24-НК від 02.07.2024 за позовом до [PERSON] , без ПДВ. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, витраченого представником часу, відсутністю клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Outcome: approved