Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка), діючи через свого представника адвоката Костюченка В.К., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на будинок та господарські будівлі за набувальною давністю за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2011 року вона володіє будинком за вищевказаною адресою (постійно проживає в ньому). Факт володіння підтверджується Актом обстеження від 21.04.2025 року, договором №2790 від 23.08.2012 року на користування електричною енергією. В липні 2011 року позивачка внаслідок відповідної домовленості сплатила кошти за будинок [PERSON] , власнику згідно з рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12.10.2009 року в справі 2/282/2009, позивачці були передані всі документи на будинок. Юридичне оформлення відчуження будинку сторони відклали, будинок був звільнений для проживання позивачки, відповідач виїхав в іншу місцевість, більше на зв`язок не виходив, його місце перебування позивачці невідоме. Будь-яких претензій з приводу володіння будинком відповідач до позивачки, протягом всього часу володіння, не висловлював. Тобто позивачка вважає, що відповідач внаслідок домовленості між ними не вважає себе власником будинку, у нього відсутній інтерес до будинку. Позивачка відкрито та безперервно володіє будинком протягом строку, що перевищує десять років. Ухвалою судді від 20.10.2025 року відкрите провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Костюченко В.К. не з`явились, від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника, в якій представник зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у судове засідання у зв`язку з віддаленістю місця його проживання, воєнним станом та станом здоров`я з`явитись не може, не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12.10.2009 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав КП «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] з 22.06.2011 року за №33963576 (а.с.5). Як вбачається з технічного паспорту, на домоволодіння [ADDRESS] , домоволодіння складається з будинку літера «А-1», загальною площею 69,2 м.кв., житлова площа 21,9 м. кв., який складається з: веранди номер приміщення «І», площею 6,3 м.кв.; сіней номер приміщення «ІІ», площею 10,7 м.кв.; кладової номер приміщення «ІІІ», площею 11,2 м.кв.; кухні номер приміщення 1-1 площею 19,1 м.кв.; кімнати номер приміщення «1-2», площею -21,9 м.кв., та господарські будівлі: сарай літера «Б-1»; сарай літера «Д-1»; навіс літера «г-1» (а.с.7-8). Згідно з актом обстеження проживання громадянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 21.04.2025 року, проведеного старостою Горбівського старостинського округу Новгород-Сіверської міської ради, в присутності сусідів - свідків: [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , була не зареєстрована, але дійсно з 2011 року постійно проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно копії договору №2790 від 23.08.2012 про користування електричною енергією, вбачається, що з [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , був укладений відповідний договір про користування електричною енергією (а.с.10). Правовідносини щодо набуття права власності за набувальною давністю врегульовані наступними нормами закону. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України) (п. 9 Постанови). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 2011 року, тобто більше 14 років, володіє будинком з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується дослідженими судом доказами. Як постає з позовної заяви, позивачка заволоділа будинком шляхом його купівлі - продажу у відповідача, при цьому сторони відклали юридичне оформлення угоди, а потім відповідач переїхав проживати в іншу місцевість і в село більше не приїжджав, тому позивачка змушена звернутися до суду для захисту свого права. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Також суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном і понад 14 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на нього за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: approved