Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] , уточнивши позовні вимоги, просить визнати недійсними довіреність від 10.01.24 р. посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарбузовим В.Г., зареєстровану в реєстрі за №7, та запис в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.05.2025 р. №2003550060008012109 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) вчинений державним реєстратором Управління адміністративних послуг Конотопської міськради Сумської обл. Вимоги обгрунтовує тим, що виданою нею вищевказаною довіреністю [PERSON] були надані повноваження вчиняти юридичні дії, а саме підписувати та подавати державному реєстратору, іншим посадовим/службовим особам документи необхідні для державної реєстрації змін відомостей та/або припинення підприємницької діяльності як ФОП. При цьому у документі зазначено, що відповідач уповноважується бути представником на підставі договору доручення укладеного в усній формі. Однак, стверджує, що ні в усній, а ні в будь-якій іншій формі такий договір доручення з даного питання не укладала, що виключає можливість [PERSON] бути її представником за спірною довіреністю. Визначений останньою об`єм повноважень цілком виключає її особисту участь у вчиненні юридичних дій і повністю підміняє як суб`єкта цивільного обігу. Вказане при оформленні документу не було роз`яснено, у неї наміру наділяти відповідача такими абсолютними повноваженнями не було. Діяла під впливом помилки, об`єм повноважень за довіреністю не відповідає її волі, внаслідок чого порушуються особисті права. На підставі спірної довіреності відповідачем було припинено її підприємницьку діяльність, про що внесено вищезазначений запис до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.05.2025 р. №2003550060008012109, вказане змусило звернутися до суду із даним позовом. Представник позивача Тукман Є.Г. до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, задоволенню позовних вимог не заперечує. Представник Управління адміністративних послуг Конотопської міськради в судове засідання не з"явився, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Приватний нотаріус Гарбузов В.Г. будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи до судового засідання не з`явився. Судом встановлено, що довіреністю від 10.01.24 р. посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарбузовим В.Г., зареєстрованої в реєстрі за №7, позивач уповноважила [PERSON] бути її представником, у т.ч. надано право заповнювати, підписувати та подавати державному реєстратору, іншим посадовим/службовим особам документи, необхідні для державної реєстрації змін відомостей та/або припинення її підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця (а.с. 3). 14.05.25 р. державним реєстратором Цап Ю.О. припинено підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] (а.с. 28-29). Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї (постанова Верховного Суду від 17.03.2021 р. у справі № 360/1742/18). За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 р. у справі № 923/876/16). Відповідно до ч.1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст.237 ЦК України). Ч.ч. 1-2 ст.238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст.239 ЦК України). Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Судом встановлено, що 10.01.24 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарбузовим В.Г. посвідчено довіреність за реєстровим № 7, згідно з якою позивач уповноважила [PERSON] бути її представником, у т.ч. надано право заповнювати, підписувати та подавати державному реєстратору, іншим посадовим/службовим особам документи, необхідні для державної реєстрації змін відомостей та/або припинення її підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця (а.с. 3). Довіреність від 10.01.24 р., яка видана з дотриманням положень ст.245 ЦК України, не була припинена та/або скасована довірителем, а отже, з урахуванням її змісту, наділяла повірену відповідними повноваженнями. Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5-6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст.215 ЦК України). Виходячи із презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України, ч.3 ст.215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює. Отже довіреність, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є довіреності: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Довірітель Котлярова Л.В., обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що об`єм повноважень наданих за спірною довіреністю, по суті яких не була обізнана, не відповідає її волі. Вказану обставину, згідно наданої заяви, визнала повірена [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки такі є законними та обгрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5-6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (ст.ст.215, 216 цього Кодексу). Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст.215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права. Ст.239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст.236 ЦК України нікчемний є правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно з п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони правовідношення. Тлумачення як ст.3 ЦК України загалом, так і п.6 ст.3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.3 ст.13 ЦК України). [PERSON] подаючі державному реєстратору документи необхідні для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності [PERSON] не мала належних повноважень на вчинення вказаних дій від імені довірітеля, оскільки діяла на підставі довіреності від 10.01.24 р., виданої з порушенням вимог чинного законодавства. Отже, позовні вимоги в частині в частині скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.05.2025 р. №2003550060008012109 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) вчиненого державним реєстратором Управління адміністративних послуг Конотопської міськради Сумської обл. також підлягають задоволенню, як законні та обгрунтовані.

Outcome: approved