Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

До суду з позовом про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненнізвернулася [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Велта». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.02.2012 по 31.10.2025 року позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ ВКФ «Велта» та працювала на посаді лаборанта хімічного аналізу, що підтверджується записами у трудовій книжці серія [NUMBER] . Під час знаходження [PERSON] у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата, за липень, серпень, вересень 2025 року в розмірі 38111,15 грн. і за жовтень а (23 дня лікарняного) плюс 8 днів невикористаної відпустки, у зв`язку з цим, позивачка просить стягнути з ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Велта» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 38111,15 (тридцять вісім тисяч сто одинадцять) гривень 15 копійок, лікарняні виплати за 23 дні жовтня місяця 2025 року і вісім днів невикористаної відпустки, та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Сторонам направлено копію ухвали про відкриття провадження, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надійшло. Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, направила до суду письмову заяву, де просить розглянути справу без її участі, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Згідно до ст. 128 ч.7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи; відповідач письмових клопотань про відкладення розгляду справи і заперечень (відзиву) не надіслав. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується врученим рекомендованим повідомленням про виплату поштового переказу від 27.11.2025 року, від 10.12.2025 року, від 23.01.2026 року, та через оголошення, яке розміщене на офіційному веб-сайті Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2025 року, від 03.12.2025 року, від 14.01.2026 року, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслав. Отже, за вищевказаних обставин у відповідності до ст. 130 ЦПК України відповідач про час та місце розгляду у справі повідомлений належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України: суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін та зі згоди представника позивача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за такими обставинами. Частинами першою, четвертою та п`ятою ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Розглядаючи справи, пов`язані iз застосуванням даною нормою, Конституцiйний суд України у рішенні вiд 07.07.2004 р. № 14-рп/2004, вiд 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та вiд 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституцiї України право на працю Конституцiйний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фiзичними i розумовими здiбностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає \-як можливiсть самостiйно займатися трудовою дiяльнiстю, так i можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода працi передбачає можливiсть особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вiльно її обирати. За своєю природою право на працю є невiдчужуваним i по сутi означає забезпечення саме рiвних можливостей кожному для його реалiзацiї. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Суд, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, стягує на підставі статті 117 КЗпП України на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини. Тобто визначальним і достатнім для вирішення питання щодо застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є встановлення судом вини роботодавця в непроведенні повного розрахунку з працівником у день звільнення. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Отже, саме роботодавець має надати докази щодо відсутності вини в порушенні строків виплати працівнику сум при звільненні. Судом встановлено, що у період з 01.02.2012 по 31.10.2025 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ ВКФ «Велта» та працювала на посаді лаборанта хімічного аналізу, що підтверджується записами у трудовій книжці серія [NUMBER] , у відповідності до якої [PERSON] 01.02.2012 року була прийнята на роботу в ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Велта» на посаду лаборанта хімічного аналізу, наказ № 28 від 01.02.2012 року. 31.10.2025 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України наказом № 201 від 28.10.2025 року. Під час знаходження [PERSON] у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата [PERSON] , у розмірі 38111 (тридцять вісім тисяч сто одинадцять) гривень 15 копійок, та лікарняні виплати за 23 дні жовтня місяця 2025 року і вісім днів невикористаної відпустки. В день звільнення відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. 02.11.2025 року [PERSON] звернулася до відповідача з письмовою заявою про виплату їй належної заробітної плати або ж надання довідки про заборгованість по заробітній платі за адресою реєстрації Відповідача та за адресою знаходження виробничих потужностей, що підтверджується поштовими відправленнями, однак її звернення було залишено без розгляду. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. За таких обставин, середньоденна заробітна плата [PERSON] за підрахунками із відомостей Пенсійного фонду України складає 441,80 гривень за 2025 рік. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні [PERSON] та враховуючи те, що з моменту звільнення і по день ухвалення судового рішення, а саме з 31.10.2025 року по 05.02.2026 року пройшло 90 робочих днів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, 441,80*90=39762,00 гривень. Не допускаються дiї особи, що вчиняються з намiром завдати iншiй особi, а також зловживання правом в інших формах. У разi недодержання особою при здiйсненнi своїх прав вимог, які встановленi частинами другою - п`ятою цiєї статri, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати iншi наслiдки, встановленi законом (ч.ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України). Трудовi спори розглядаються комiсiями по трудових спорах, та/або районними, районними у мiсті, мiськими чи мiськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникаютъ між працiвником i власником або уповноваженим ним органом, застосовуєтъся незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексv законiв про працю). Вiдповiдно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовий договiр є угода мiж працiвником i власником пiдприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою, за якою працівник зобов`язуєтъся виконувати роботу, визначену цією угодою, згiдно внутрiшньому трудовому розпорядковi, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату i забезпечувати умови працi, необхiднi для виконання роботи, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн. У відповідності з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (із змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18 та від 25 травня 1998 року № 15), діяльність судів по розгляду справ про трудові спори повинна спрямовуватись на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Повний, всебічний аналіз вищевказаних встановлених в судовому засіданні обставин беззаперечно переконує суд у необхідності задоволення позову. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved