Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Петрушевська Інна Романівна приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Акціонерне товариства «Державний ощадний банк України», про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру та грошові кошти. В обґрунтування позову зазначив, що він є рідним племінником [PERSON] , рідної сестри його батька [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яку вона набула за договором купівлі-продажу від 25.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом Якубою Ю.А., а також грошових коштів на банківських рахунках в ПАТ «Державний ощадний банк України» на загальну суму 75 670,81 грн. (компенсаційний рахунок № 91551768 - станом на 01.12.2016 залишок становить 4 757,55 грн., депозитний рахунок № [NUMBER] станом на 01.12.2016 залишок становить 70 878,38 грн., нерухомий рахунок № [NUMBER] станом на 01.12.2016 залишок вкладу становить 34,88 грн.). 05.09.2016 позивач звернувся за місцем проживання у м. Стрий, Львівської області до приватного нотаріуса Палінської О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки [PERSON] 08.09.2016 приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Драпата О.М. за заявою позивача відкрила спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Драпатої О.М. [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої [INFO] тітки [PERSON] у зв`язку із тим, що на день звернення спадкоємця за видачею свідоцтва про право на спадщину у складі спадщини відсутнє спадкове майно, яке було відчужене після смерті спадкодавця. У зв`язку з розбіжностями в літерах документів позивача та померлої [PERSON] , позивач звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з заявою про встановлення факту родинних відносин. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26.09.2017 було встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . В подальшому, в 2019 році, під час розгляду в судах іншої справи за апеляційною скаргою відповідача-2 [PERSON] , вищезазначене рішення суду було скасовано з процесуальних питань, оскільки на той момент був наявний спір про право на спірну квартиру. З Єдиного державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо, що у червні 2016 року невідомий йому раніше відповідач-4 [PERSON] звернувся до суду із позовом до невідомого йому [PERSON] про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності, предметом якого стала квартира тітки позивача [PERSON] (справа № 202/3677/16-ц). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2016 у справі № 202/3677/16-ц за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,0 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 06.07.2016 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська І.Р. здійснила державну реєстрацію права власності спірної квартири за [PERSON] на підставі вищевказаного заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. 14.07.2016 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Петрушенською І.Р., зареєстрованого у реєстрі за № 2960, продав спірну квартиру відповідачу-3 [PERSON] 12.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. та зареєстрований у реєстрі за №9089. При цьому, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2016 за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення по справі № 202/3677/16-ц заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10.06.2016 скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2017 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності залишено без розгляду. У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Драпата О.М., приватний нотаріус Златова Н.А., приватний нотаріус Петрушенська І.Р., про встановлення факту родинних відносин, визнання правочинів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.06.2021 вищезазначений позов задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин, що [PERSON] , [INFO] , є племінником [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між продавцем [PERSON] , ІПН [NUMBER] , та покупцем [PERSON] , ІПН [NUMBER] , посвідчений 14.07.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрушенською Інною Романівною, зареєстровано в реєстрі 2960. Визнано за [PERSON] , ІПН [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Витребувано із чужого незаконного володіння [PERSON] , ІПН [NUMBER] , квартиру [ADDRESS] , на користь спадкоємця [PERSON] - [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Скасувано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , ІПН [NUMBER] . В іншій частині позову, - відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.03.2023 рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.06.2021 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 18.12.2024 по справі № 202/8251/18 задоволено частково касаційну скаргу представника [PERSON] Зоц А.О. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2021 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07.03.2023 в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Драпата Ольга Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, про встановлення факту родинних відносин, визнання правочинів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано й ухвалено у справі в цій частині нове судове рішення. Відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Драпата Ольга Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, про встановлення факту родинних відносин, визнання правочинів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 07.03.2023 в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Драпата Ольга Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, про скасування державної реєстрації змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є племінником [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між продавцем [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та покупцем [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , посвідчений 14.07.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрушенською І.Р., зареєстрований в реєстрі за №2960; визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , квартиру [ADDRESS] , на користь позивача, як спадкоємця [PERSON] ; визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на грошові кошти в сумі 4 757 грн. 55 коп. з відповідними відсотками, які знаходяться на компенсаційному рахунку № [NUMBER] , відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», в сумі 70 878 грн. 38 коп. з відповідними відсотками, які знаходяться на депозитному рахунку № [NUMBER] , в сумі 34 грн. 88 коп. з відповідними відсотками, які знаходяться на нерухомому рахунку № [NUMBER] в Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України». Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено здійснювати у порядку загального позовного провадження. По справі призначено підготовче засідання. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 27.05.2025 задоволено клопотання представника позивача адвоката Скочко О.А. та у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Драпатої О.М. витребувано належним чином завірену копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 14.08.2025 задоволено клопотання представника позивача адвоката Скочко О.А. Витребувано з Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області (вулиця Д.Галицького,14 в м. Дніпро, 49102) належним чином завірену копію спадкової справи після [PERSON] , померлої [INFO] . Витребувано з архіву Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу №202/8251/18. Вирішено допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , попередивши свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 14.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 05.02.2026 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Скочко О.А. позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Представник відповідача Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився. 23.10.2025 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив розглянути справу з урахуванням відзиву, поданого 21.05.2025, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, зазначив, що позов до територіальної громади міста пред`являється у разі відсутності осіб, що оспорюють право власності, при відсутності спадкоємців, усунення їх від права на спадкування. Предметом розгляду даної справи є визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на квартиру [ADDRESS] . В свою чергу, відповідачем за цим позовом [PERSON] визначив Дніпровську міську раду та посилається на ст. 1277 ЦК України, яка передбачає можливість переходу спадкового майна у комунальну власність у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом. Утім, такий підхід є передчасним і необгрунтованим, оскільки спір виникає не з приводу передачі відумерлого майна у комунальну власність, а стосується приватноправових відносин між позивачем та іншими фізичними особами, які фактично володіють майном або заперечують право позивача на спадщину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином. У судовому засіданні 20.01.2026 повідомив, що купував спірну квартиру для своєї матері. Знав, що попередня власниця померла та бачив договір довічного утримання. Вважав, що [PERSON] отримав квартиру за догляд за померлою. Про наявність у [PERSON] племінника не знав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Зоц А.О. в судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву. Зазначила, що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому можливе задоволення позову про витребування майна в цій справі матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря, а тому просила відмовити у задоволенні позовної заяви в цій частині. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська І.Р. в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н.А. в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином. Представник третьої особи Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, у поданих через систему «Електронний суд» поясненнях просив розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на грошовий вклад в розмірі 4 757,55 грн., з відповідними відсотками, які знаходяться на компенсаційному рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я [PERSON] , оскільки вказана сума не є банківським вкладом в розумінні ЦК України, а вказані кошти на рахунок в АТ «Ощадбанк» фактично не вносяться. Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис №681. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яку вона набула за договором купівлі-продажу від 25.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом Якубою Ю.А., а також грошових коштів на банківських рахунках в ПАТ «Державний ощадний банк України» на загальну суму 75 670,81 грн. (компенсаційний рахунок № [NUMBER] станом на 01.12.2016 залишок становить 4 757,55 грн., депозитний рахунок № [NUMBER] станом на 01.12.2016 залишок становить 70 878,38 грн., нерухомий рахунок № [NUMBER] станом на 01.12.2016 залишок вкладу становить 34,88 грн.). Відповідно до копії актового запису про народження дитини на прізвище, ім`я, по батькові « [PERSON] » з книги реєстрації актів цивільного стану Поливанівської сільської ради Магдалинівського району, народилася [INFO] , батько [PERSON] , 24 роки, с.Поливанівка, мати - [PERSON] , 23 роки, с.Поливанівка. Згідно копії паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Поливанівка Магдалинівського району Дніпропетровської області. Згідно з архівною довідкою від 23.09.2016 №Б-218-2016, виданою Державним архівом Дніпропетровської області, у книзі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського бюро є актовий запис від 05.05.1938 №2238 про народження дитини чоловічої статі на прізвище « [PERSON] », батько « [PERSON] », українець, 31 рік, мати « [PERSON] », українка, 28 років; постійне місце проживання батьків м.Дніпропетровськ. [PERSON] помер [INFO] у м. Стрий, Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис №515. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Стрий, Львівської області, є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого міським бюро ЗАГС м.Стрий Львівської області, актовий запис 267. 05.09.2016 [PERSON] звернувся за місцем проживання у м. Стрий, Львівської області до приватного нотаріуса Палінської О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] 08.09.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Драпатою О.М. відкрито спадкову справу після [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Драпатої О.М. від 05.10.2016 [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої [INFO] тітки [PERSON] у зв`язку із тим, що на день звернення спадкоємця за видачею свідоцтва про право на спадщину у складі спадщини відсутнє спадкове майно, яке було відчужене після смерті спадкодавця. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2016 по справі № 202/3677/16-ц частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності. За [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,0 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 06.07.2016 приватний нотаріус Дніпропетровського місько нотаріального округу Петрушенська І.Р. здійснила державну реєстрацію права власності квартири [ADDRESS] , за [PERSON] на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2016 по справі № 202/3677/16-ц, що підтверджується інформаційною довідкою №69665011 від 04.10.2016, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи №25/2016 14.07.2016 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського місько нотаріального округу Петрушенською І.Р. та зареєстрованого в реєстрі за № 2960, продав спірну квартиру [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою №69665011 від 04.10.2016, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи №25/2016. 12.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. та зареєстрований у реєстрі за №9089, що підтверджується інформаційною довідкою №69665011 від 04.10.2016, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи №25/2016. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2016 по справі №202/3677/16-ц за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення по справі № 202/3677/16-ц заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10.06.2016 скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2017 по справі № 202/3677/16-ц залишено без розгляду позовну заяву по цивільній справі № 202/3677/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.06.2021 по справі №202/8251/18 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Драпата Ольга Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушевська Інна Романівна, про встановлення факту родинних відносин, визнання правочинів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування та витребування спадкового майна. Встановлено факт родинних відносин, що [PERSON] , [INFO] , є племінником [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між продавцем [PERSON] , ІПН [NUMBER] , та покупцем [PERSON] , ІПН [NUMBER] , посвідчений 14.07.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрушенською Інною Романівною, зареєстровано в реєстрі 2960. Визнано за [PERSON] , ІПН [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Витребувано із чужого незаконного володіння [PERSON] , ІПН [NUMBER] , квартиру [ADDRESS] , на користь спадкоємця [PERSON] - [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Скасувано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , ІПН [NUMBER] . В іншій частині позову, - відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.03.2023 частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] . Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.06.2021 по справі №202/8251/18 скасовано в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , та в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та відмовлено у задоволенні позовних вимог у цій частині. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Постановою Верховного Суду від 18.12.2024 по справі№ 202/8251/18 задоволено частково касаційну скаргу представника [PERSON] Зоц А.О. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2021 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07.03.2023 в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Драпата Ольга Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, про встановлення факту родинних відносин, визнання правочинів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна із чужого незаконного володіння скасувано й ухвалено у справі в цій частині нове судове рішення. Відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Драпата Ольга Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, про встановлення факту родинних відносин, визнання правочинів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 07.03.2023 в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Драпата Ольга Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, про скасування державної реєстрації змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що вселився у будинок по [ADDRESS] у 1970 році, постійно працював у відрядженнях. Померла [PERSON] колись просила відремонтувати їй кран, тоді і розповіла, що живе одна та про те, що в неї є брат та племінник, які живуть у м. Стрий. Позивача свідок ніколи не бачив. Знає про нього тільки зі слів. Свідок [PERSON] повідомила суду, що проживала за адресою: [ADDRESS] . Бачила, що до [PERSON] приїздили її брат та племінник з м. Стрий. [PERSON] просив у свідка її номер, щоб дазнаватися як справи у його тітки. Свідок [PERSON] суду повідомив, що проживає по [ADDRESS] з 1980-х років. З [PERSON] вони були сусідами. Знає про її племінника та брата. Він по сусідські неодноразово допомагав їй по господарству, а також допоміг їй придбати спірну квартиру. Позивач телефонував свідку, а той давав телефон [PERSON] , щоб вона могла з ним поспілкуватися. Коли [PERSON] переїхала, то він до неї навідувався і допомагав. Про єжиття тітки цікавився і племінник. Перед смертю [PERSON] він захворів і не зміг її навідувати. Коли одужав, то дізнався, що остання померла, про що він повідомив позивача. Згідно вимог п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факт родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Крім того, за змістом роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам у їх сукупності, показанням свідків, наявним архівним довідкам, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження той факт, що [PERSON] , 1931 року народження, та [PERSON] , 1938 року народження, є рідними братом та сестрою, батьками яких були: батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги в частині встановити факту родинних відносин за ступенем споріднення «тітка-племінник» між позивачем [PERSON] та [PERSON] , підлягають задоволенню. Також суд звертає увагу на те, що у архівній копії актового запису про народження « [PERSON] » зазначена дата народження [INFO] , а в копії паспорту [INFO] . Вказані розбіжності на теперішній час можна довести тільки наявними в матеріалах справи доказами у їх сукупності, які підтверджують дійсний родинний зв`язок між [PERSON] та її братом [PERSON] , 1938 року народження, як між рідними братом та сестрою, батьками яких були: батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Вказана помилка (різниця) у написанні дати народження, на думку суду, виникла в результаті паспортизації через неправильні дані, які допущені певними особами при заповненні документів. Усі вищевказані розбіжності не спростовують висновків суду з приводу встановлення факту родинних стосунків, оскільки при наявності інших доказів суд дійшов до переконливих висновків. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1218, ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до чч. 1, 3 , 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1ст. 346 ЦК України). Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу положень ч.ч. 1-5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Враховуючи вищезазначене та положення ст.1269 ЦК України судом встановлено, що після смерті померлої [INFO] [PERSON] її племінник [PERSON] успадкував нижчезазначене нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А. 01.04.2004. Як зазначалося вище, відповідно до положень ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві із часу відкриття спадщини, та згідно зі ст.1296 ч.3 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 8 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Частиною 3 ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В силу ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до положень ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За нормами ст.388 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України). Стаття 388 ЦК України передбачає випадки та обставини, при яких власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача. Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Як роз`яснено у п. 2.15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» та п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов`язок повернення майна за цим правочином. У зв`язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387-390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. Отже, право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 05.10.2016 року у справі №916/2129/15 та від 25.01.2017 року у справі №916/2131/15 про те, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК. У такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. Таких висновків дійшов і Верховний Суд України в постановах від 29.06.2016 у справі №6-1376ц16, від 11.02.2015 у справі №6-1цс15, від 03.12.2014 у справі №6-183цс14 та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 29.07.2015 у справі №6-14412св15, 10.02.2016 у справі №6-30539ск15, 03.02.2016 у справі №6-26151ск15. Так, згідно зі ст.ст. 13, 15, 16 ЦК України право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Водночас, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Таким чином, виходячи з аналізу встановлених обставин справи та враховуючи положення ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ст.387, п.3 ч.1 ст.388, ч.5 ст.1268, ч.3 1296 ЦК України, також зважаючи на те, що заочне рішення від 10.06.2016, яким за [PERSON] визнано право власності, - скасовано, суд приходить до висновку, що є усі підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченого 14.07.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрушенською І.Р. та зареєстрованого в реєстрі 2960. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 свого Листа «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28 січня 2013 року за № 24-150/0/4-13 роз`яснив, що власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов: а) набувач має бути добросовісним набувачем - він не повинен знати, що купує майно не у власника; б) майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим; в) власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач має право витребувати із незаконного володіння відповідача [PERSON] квартиру [ADDRESS] , оскільки відсутня сукупна наявність всіх трьох умов, а саме умова про те, що власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві. Така умова, як одна із підстав для витребування речі з незаконного володіння добросовісного набувача, закріплена вимогами ст.1218 ЦК України, згідно з якою до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Отже, оскільки спірна квартира була відчужена поза волею позивача, то позивач має право вимагати відновлення свого порушеного права на неї, як єдиний спадкоємець після смерті своєї тітки [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає за потрібне витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] , на користь спадкоємця [PERSON] - [PERSON] . Суд не може погодитися з твердженнями Дніпровської міської ради проте, що вони не є належним відповідачем по даній справі, оскільки скасовуючи рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2021 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07.03.2023, Верховний Суд у постанові від 18.12.2024 саме на це звернув увагу, відмовялючи [PERSON] у задоволенні позову. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає за необхідне стягнення з кожного із відповідачів на користь позивача суму понесених судових витрат у рівних частках, а саме по 1 658,46 грн.

Outcome: approved