Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

29.10.2025р. [PERSON] в порядку окремого провадження звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з заявою, в якій просила суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] договору купівлі-продажу від 23 квітня 1999 року № ЧН-36, укладеного та зареєстрованого на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест». В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що є власницею двокімнатної квартири, що знаходиться по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 1999 року № ЧН-36, укладеного та зареєстрованого на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест». Заявниця звернулася до центру надання адміністративних послуг в м. Коломиї з метою отримати компенсацію за нерухоме майно, яке було пошкоджено внаслідок повномаштабної військової агресії російської федерації проти України. Однак, при огляді документів працівниками ЦНАПу було встановлено, що у договорі купівлі-продажу допущено помилку та не вірно зазначено прізвище заявниці « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Заявниця вказує, що через невідповідність та розбіжності в документах вона не може реалізувати своє право на належне їй житло, а тому просила встановити заявлений нею факт, який матиме для неї юридичне значення. Постановою від 11 грудня 2025 року ухвалу від 03 листопада 2025 року справу направлено для продовження розгляду до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Ухвалою від 09 січня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. В судове засідання заявниця та її представник не з`явилися. 12.02.2026 року представник заявника подав до суду заяву в якій просила справу розглядати без його та заявниці участі. Заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в яких вказав, що просить справу розглядати без його участі та ухвалити рішення на підставі вимог чинного законодавства. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом, з долучених до справи письмових доказів, було встановлено, що згідно копії паспорта [PERSON] , [INFO] , народилася в с. Новополтавка, Чернігівського району, Запорізької області. Згідно копії довідки від 07.03.2024 №2616-5003152818 підтверджується, що [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою в [ADDRESS] . Згідно копії договору купівлі-продажу встановлено, що між членами Пологівської товарної біржі «Агропром-Інвест»: [PERSON] , що мешкає в с. Чапаєвка, Пологівського району, Запорізької області та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу згідно якого, [PERSON] продано двокімнатну квартиру за номером [ADDRESS] , житловою площею 33,6 кв.м, загальною площею 58,9 кв.м. Згідно копії рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій підтверджується, що державним реєстратором було розглянуто заяву [PERSON] та встановлено, що в договорі купівлі-продажу набувачем права власності зазначена [PERSON] . Вказана розбіжність не дає змоги встановити факт набуття за [PERSON] права власності на підставі вищезазначеного договору. Відповідно до копії талон-повідомлення єдиного обліку № 7068 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення підтверджується, що 18.04.2025 року о 09 год. 59 хв. до чергової частини Коломийського РВП надійшла протокол - заява від [PERSON] про те, що 09.04.2025 року внаслідок військової агресії збройними силами рф було знищено будинок заявниці, що за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області встановлено, що на запит представника заявника неможливо надати інформацію про смерть [PERSON] , оскільки відповідно до абз. 3 ч.3 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» інформація про персональні дані фізичної особи, що містяться в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною і не підлягає розголошенню. Згідно інформації з загальнодоступних джерел, ТОВ Пологівська товарна біржа «Агропро-інвест» зареєстрована на тимчасово окупованій території ( [ADDRESS] ), тому доступ до неї є неможливим. У зв`язку із зазначеними обставинами [PERSON] змушена звернутися до суду з заявою про встановлювлення факту належності їй договору купівлі-продажу продажу від 23 квітня 1999 року № ЧН-36, укладеного та зареєстрованого на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест», оскільки в ньому невірно зазначено прізвище заявниці « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; та згідно п. 4 ч.1 ст. 315 ЦПК України - належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно роз`яснень, наведених у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року №5, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має юридичне значення для охорони її прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для реалізації своїх майнових прав, а саме для отримання компенсації за нерухоме майно, яке було пошкоджено внаслідок повномаштабної військової агресії російської федерації проти України. Відтак, зважаючи на те, що у договорі купілі-продажу від 23 квітня 1999 року № ЧН-36, укладеного та зареєстрованого на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» покупцем вказано « [PERSON] » (вказана транскрипція прізвища заявниці на російській мові), а в усіх інших документах заявниці зазначено « [PERSON] » судом розцінено, що вищезазначена помилка зумовлена неуважністю посадової особи, яка вносила відповідні відомості. Про те, вказана в договорі і заявниця є однією і тією ж самою особою, вказує й адреса квартири, яка придбавалась і в якій зареєстрована заявниця. Таким чином, дослідивши надані заявницею документи, суд дійшов висновку про належне та достатнє підтвердження вказаними доказами в своїй сукупності факту належності договору купівлі-продажу від 23 квітня 1999 року № ЧН-36, заявниці. На підставі зазначеного,

Outcome: approved