Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» звернулось до Біляївського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги з постачання природнього газу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач є споживачем природнього газу за адресою: [ADDRESS] , в період з червня 2023 року по травень 2025 року заборгованість становить 47 014, 52 гривні. На підставі викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожитий природній газ у розмірі: 47 014, 52 гривень та понесені судові витрати. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 16 липня 2025 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Пересипського районного суду м. Одеси. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою судді Пересипського районного суду м. Одеси І.М. Мурманової цивільну справу прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання призначене на 11 лютого 2026 року сторони до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Так, на адресу суду 06.11.2025 року (вх. №46923) надійшла заява/клопотання за підписом представника позивача, згідно якого представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, та не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с.32-33). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній» (а.с.42-43). З огляду на викладене судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача звернувся на адресу суду з клопотанням про слухання справи за його відсутності, а відтак, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким за період з 01.06.2023 року по 01.05.2025 рік рахується заборгованість в розмірі: 47 014, 52 гривні (а.с.12). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.38). Звертаючись з позовом, представник зазначив, що відповідачем по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в період з червня 2023р. по травень 2025р. (включно) було спожито природний газ на загальну суму 47014,52 грн., вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. Позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018р. здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ...» на території України. Згідно з Постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018р. «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» являвся постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3ст. 20 вказаного Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У висновку Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 по справі 6-59цс13 зазначається, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», - споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 передбачено, що постачальник зобов`язаний постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500 "Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам" визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку. Згідно п.2.1.Постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500 "Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам", за цим Договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494. Відповідно до п.1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Згідно ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодної письмової відмови від отримання послуг з природного газу у встановленому законом порядку відповідачем суду не надано, також відповідачем не надано доказів на спростування отримання послуг з газопостачання на спростування позиції позивача. За таких обставин та відповідно до п. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Положеннями частинами четвертої статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Оскільки відповідач ухиляється від сплати заборгованості за надані послуги з постачання природного газу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 47 014, 52 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід також стягнути судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved