Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за договором № 5006431 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.09.2024 у загальному розмірі 110 997,68 грн та понесені судові витрати. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.09.2024 [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») електронний договір № 5006431 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з умовами якого він отримав кредит у розмірі 25000,00 гривень, строком на 360 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 25000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 02.06.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» було укладено Договір факторингу № 02-1/06/2025, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Українські Фінансові Операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські Фінансові Операції» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до даного договору факторингу ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 110 997,68 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 24 999,99 грн., нарахованих первісним кредитором процентів - 57497,70 грн, нарахованих процентів ТОВ Українські фінансові операції - 28499,9886 грн. Крім того, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 02.06.2025 за (114) календарних днів) здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 28499,9886 грн. Таким чином, оскільки відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Також в порядку ч. 10, ч. 11, ст. 265 ЦПК України та ст. 625 ЦК України просить нараховувати інфляційні втрати і 3% річних. Ухвалою від 13.11.2025 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду, який відкладався у зв`язку з неявкою відповідача, про що постановляли ся відповідні узвали. 05.02.2026 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Представник позивача у позовній заяві просив здійснити розгляд даної справи у його відсутності, де також вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судові повістки скеровувалися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджується відповіддю №2004383 від 13.11.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с. 118). Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомлена про розгляд даної справи. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 11 лютого 2026 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 5 лютого 2026 року, датою ухвалення даного рішення є саме 11 лютого 2026 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 30.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір №5006431 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового ідентифікатора (коду) «49723»(далі - Договір) (а. с. 22-33 ). Згідно з п. 1 Договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний застосунок «сredit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та внутрішніми документами товариства, зокрема, шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході в особистий кабінет, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля до особистого кабінету. при цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ікс товариства. Відповідно до п. 1.2. Договору на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. тип кредиту кредит. сума кредиту (загальний розмір) складає: 25 000,00 гривень. за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається додатковий договір/угода. при цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за договором відповідно до графіку платежів (п.1.3 цього Договору). Пунктом 1.3. Договору передбачено, що строк кредитування (строк, на який надається кредит): 360 днів. Періодичність платежів - кожні 15 днів. детальні терміни (дати) повернення (виплати) кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Строк кредитування, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені договором, можуть бути змінені (продовжені) за письмовою згодою сторін, шляхом укладання сторонами додаткового договору/угоди до цього договору. У п. 1.4. Договору сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 1,00% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього Договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1.0%. Згідно із п. 1.5.Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 2 993,53% річних. Відповідно до п. 1.6. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 115 000,00 гривень. У п. 2.1. Договору зазначено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Згідно із п. 3.1.Договору 3.1. проценти, що нараховуються за цим Договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт. Підписанням Договору відповідач підтвердив, що перед укладенням цього договору йому в чіткій та зрозумілій формі надано інформацію, вказану в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщену на Вебсайті; за спеціальною формою (Паспорт споживчого кредиту), відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; він ознайомився з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», Клієнт підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил (п.9.9. Договору). Із додатку №1 до Договору (таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживний кредит), який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису (одноразового ідентифікатора) «49723» встановлено, що усього сума процентів складе 90 000 грн, реальна річна процентна ставка складе 2993,53% річних, загальна вартість кредиту складе 115 000 грн (а. с. 34). Відповідно до Паспорту споживчого кредиту [PERSON] за допомогою електронного підпису (одноразового ідентифікатора) «98363» підтвердив, що отримав та ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовану вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування (а. с. 20-21). Крім цього, [PERSON] було підписано Інформаційне повідомлення позичальника, яке містить анкетні дані відповідача, які є аналогічними даними, що зазначені у Договорі. Інформаційне повідомлення позичальника містить електронний підпис відповідача (одноразовий ідентифікатор 49723) (а. с. 33 на звороті). Відповідно до довідки №1-1006 від 10.06.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомляє, що між ним та ТОВ «Лінеура Україна» укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 та відповідно до зазначеного договору успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта (відповідача) 30.09.2024 на суму 25 000 грн, картка № 5168745116446177, номер транзакції в системі iPay.ua 524145185 (а. с. 46). Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 25000,00 грн. підтверджується також листом Акціонерного товариства «ПриватБанк» від 03.02.2026, згідно з яким на ім`я [PERSON] емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , на яку 30.09.2024 було зараховано кошти у сумі 25000,00 грн (а. с. 144-146). Із розрахунку заборгованості за Договором, складеного ТОВ «Лінеура Україна» встановлено, що за боржником [PERSON] станом на 02.06.2025 обліковується заборгованість в сумі 94997,69 грн., з яких: 24 999,99 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 57497,70гривень - сума заборгованості за процентами, 12500 штрафні санкції. Також із даного розрахунку вбачається, що відповідач 15.10.2024 вніс грошові кошти у сумі 4000,01 грн на погашення заборгованості, які були розподілені первісним кредитором на погашення процентів у розмірі 4000 грн та погашення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 0,01 грн. 02.06.2025між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» було укладено Договір факторингу № 02-1/06/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Українські Фінансові Операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські Фінансові Операції» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (надалі Договір факторингу) (а. с. 65-70). Згідно з п. 1.1 Договору факторингу за цим договором фактор зобов`язувався передати грошові кошти розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та с невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 1.2. Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до п. 3.3 цього договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та повна сума ціни продажу, по надійшла на рахунок клієнта, підтверджують факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості. Клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку №5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді (додаток № 6). Згідно із п. 1.6. Договору факторингу права вимоги вважаються прийнятими Фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2). Згідно з Актом прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу від 02.06.2025 клієнт (ТОВ «Лінеура Україна») передав, а фактор (ТОВ «Українські Фінансові Операції») прийняв реєстр боржників кількістю 3620, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а. с. 75). 03.06.2025 ТОВ «Українські Фінансові Операції» здійснило переказ коштів ТОВ «Лінеура Україна» на виконання умов договору факторингу, що підтверджується платіжними інструкціями №257, №11185, №1384 від 03.06.2025 (а. с. 90, 91, 92). Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу ТОВ «Лінеура України» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms-повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер. На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до положень п. 1.3 Договору факторингу, листом від 03.06.2025 ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за Договорами та передачу персональних даних ТОВ «Українські фінансові операції» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS - повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS повідомлень (а. с. 42). Також в матеріалах справи міститься витяг з реєстру боржників до Договору факторингу, відповідно до якого ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 94 997,69грн., з яких: 24 999,99 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 57497,70 гривень - сума заборгованості за процентами, 12500 гривень сума заборгованості за штрафами ( а. с. 60 на звороті). Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Українські Фінансові Операції» після переходу права вимоги позивач за період з 03.06.2025 - 24.09.2025 здійснив донарахування процентів у розмірі 28500 грн. Позивач просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість по Договору у сумі 110 997,68 грн., яка складається з суми заборгованості по тілу кредиту 24 999,99 грн., нарахованих первісним кредитором процентів - 57497,70 грн, нарахованих процентів ТОВ Українські фінансові операції - 28499,9886 грн. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Судом встановлено, що 30.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір № 5006431 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «49723», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договорів, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. Підписавши вищевказаний договір, паспорт споживчого кредиту, графік платежів, [PERSON] підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови Договору цілком зрозумів та прийняв їх. Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, тобто відповідачем подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтвердив погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачу на електронну пошту, особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитних договорів. Без проходження реєстрації та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна Договір з ним не був би укладений. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна » свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши 30.09.2024 відповідачу кредитні кошти в сумі 25000,00 грн., що підтверджується довідкою №1-1006 від 10.06.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», а також листом Акціонерного товариства «Приватбанк» від 03.02.2026. Як убачається із розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», відповідач приступив до виконання умов Договору, здійснивши 15.10.2024 платіж у сумі 4000,01 грн, яка була зарахована позивачем на погашення заборгованості по процентах у розмірі 4000 грн та на погашення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 0,1 грн, що підтверджує факт укладення ним договору, розуміння його умов та отримання кредитних коштів. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, що у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020. Таким чином, відповідач добровільно виразив свою волю на укладання договору відповідно до законодавчо встановленого механізму, шляхом використання електронного цифрового підпису. Наведені вище обставини свідчать про факт отримання відповідачем кредитних коштів, схвалення ним умов такого договору, а також про визнання ним своїх фінансових зобов`язань перед позивачем. Разом з цим, відповідач свого зобов`язання за договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Так, із розрахунку заборгованості за Договором, складеного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» встановлено, що за боржником [PERSON] станом на 02.06.2025 обліковується заборгованість в сумі 94 997,69 грн., з яких: 24 999,99 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 57497,70гривень - сума заборгованості за процентами, 12500 штрафні санкції. Відповідно до розрахунку заборгованості по Договору, складеного позивачем, за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 110 997,68 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 24 999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 57497,70 грн, нарахованих процентів ТОВ Українські фінансові операції за 114 календарних днів - 28499,9886 грн. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено. Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, що призвело до виникнення заборгованості. Також суд враховує те, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи кредитний договір [PERSON] усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також він підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, визначену Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», повідомлений про свої права відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач в односторонньому порядку припинив виконувати умови вищевказаних договорів, що призвело до виникнення заборгованості. Протилежного відповідачем не доведено, доводів позивача не спростовано. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту по договору в розмірі 24 999,99 гривень слід задовольнити. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами за Договором суд виходить з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами, однак в добровільному порядку не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Як зазначалося вище, відповідно до п 1.3. Договору строк кредитування (строк, на який надається кредит) 360 днів, тобто з 30.09.2024 по 24.09.2025. У п. 1.4. Договору сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 1,00% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього Договору. Денна процента ставка становить 1,00% за кожен день користування кредитом. Згідно із розрахунком заборгованості проценти за користування кредитом нараховані первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» за період з 30.09.2024 по 02.06.2025 у розмірі 61 497,70 грн. Сплачені відповідачем кошти у розмірі 4000 грн були зараховані у проценти відтак Наведене свідчить про наявність у ТОВ «Лінеура Україна» права на нарахування процентів у вказаному розмірі, оскільки такі нарахування відбувались в порядку, передбаченому вищевказаним Договором та у межах строку кредитування, з умовами якого позичальник був ознайомлений. Як убачається з поданого розрахунку заборгованості, відповідачем було сплачено грошові кошти у розмірі 4 000 грн у рахунок погашення процентів, які зараховані кредитором при формуванні загального розміру заборгованості (61 497,70 грн 4000грн = 57 497,70). З врахуванням наведеного, розрахунок заборгованості по процентах за Договором у розмірі 57 497,70 гривень суд вважає обґрунтованим. Тому, на підставі вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за Договором розмірі 57 497,70 грн, які були нараховані у межах строку кредитування та здійснені первісним кредитором ТОВ « Лінеура Україна». Щодо переходу до позивача права вимоги до відповідача суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Судом установлено, що 02.06.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» було укладено Договір факторингу № 02-1/06/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Українські Фінансові Операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські Фінансові Операції» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до боржника [PERSON] .. Позивачем на підтвердження переходу до нього права вимоги було долучено до матеріалів: Договір факторингу, витяг з реєстру боржників до Договору факторингу, Акт прийому-передачі реєстру боржників від 03.06.2025, платіжні інструкції №257, №11185, №1384 від 03.06.2025 . Вищевказаний договір факторингу є дійсним та чинним, відомостей про те, що такий оскаржувався в судовому порядку відсутні. Відтак, суд погоджується з доводами позивача щодо переходу до ТОВ «Українські Фінансові Операції», як до нового кредитора, права вимоги до відповідача [PERSON] за Договором. Варто зауважити, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, проведений ТОВ «Українські Фінансові Операції», відповідно до якого товариство продовжило здійснювати нарахування процентів за Договором з моменту переходу права вимоги (03.06.2025) по 24.09.2025 у розмірі 28500 грн. Згідно з п. 1 .1 Договору факторингу фактор зобов`язувався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Отже, суд вважає, що ТОВ «Українські Фінансові Операції», на підставі п 1.1 Договору факторингу мало право нараховувати відсотки за користування кредитом в межах дії строку Договору. Таким чином, суд, перевіривши надані позивачем розрахунки, встановив, що вони проведені з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру відсотків, визначених в Договорі та дійшов висновку, що заборгованість відповідача за Договором становить у сумі 110 997,68 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 24 999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 57497,70 грн, нарахованих процентів ТОВ Українські фінансові операції за 114 календарних днів 28 500 грн. Щодо вимог позивача про застосування приписів ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦПК України, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. При ухваленні рішення в цій частині суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палата Верховного Суду від 05 червня 2024 року, справа № 910/14524/22, провадження № 12-4гс24, зокрема, щодо застосування приписів частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України, у якій зазначено наступне. Під час прийняття рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд вправі, зокрема, відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України зазначити в рішенні про нарахування відповідних або відсотків, або ж пені до моменту виконання рішення. Не допускається зазначати в рішенні про одночасне нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду. Таке нарахування суд може здійснити лише на підставі процесуального клопотання позивача. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Нарахування пені або відсотків у порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року, а також п.18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 12.04.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вищевказаним Договором. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним Договором в загальному розмірі 110 997,68 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 24 999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 57497,70 грн, нарахованих процентів ТОВ Українські фінансові операції за 114 календарних днів 28 500 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Представником позивача в позовній заяві заявлено вимоги про стягнення із відповідача витрат зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024, довіреність від 01.08.2024, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №5006431 від 31.10.2025, детальний опис робіт (наданих послуг) №5006431 від 30.10.2025, заявку №5006431 від 01.07.2025 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10 від 24.03.2017. Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та витрачений час (адвокат не приймав участь у судових засіданнях), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та з врахуванням того, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 4000 гривень. Щодо стягнення з відповідача судового збору, суд враховує, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір згідно з платіжною інструкцією №11697 від 31.10.2025 в сумі 2422,40 гривень підлягає стягненню з відповідача у користь позивача в силу приписів ст. 141 ЦПК України

Outcome: partial