Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , (паспорт Серії [NUMBER] , виданий Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області від 12.11.1999 року, РНОКПП [NUMBER] ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування позову зазначив, що є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою:[ADDRESS] . В час коли село Андріївка Бериславського району Херсонської області було окуповане російськими військами під час повномасштабного вторгнення, позивач вимушений був виїхати в більш безпечне місце. [PERSON] було під російською окупацією, внаслідок якої було майже повністю зруйновано, не залишилось жодного вцілілого будинку. 27 липня 2022 року ЗСУ повідомили про звільнення [PERSON] від російських окупантів. Після боїв село перетворилося на руїни. Згодом, позивач дізнався, що правовстановлюючі документи на свій житловий будинок були залишені у будинку, позивачем було лише частково вивезено документи. Серед них вцілів оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , але нажаль був втрачений правовстановлюючий документ на сам житловий будинок, позивач не може оформити свої права через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу та він змушений звернутися до суду з даним позовом. На судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності. На судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Позивач постійно та безперервно володів та користувався належним йому на праві власності житловим будинком, що підтверджується Довідкою № 02-37-1531 від 21.10.2025 року, виданою Калинівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області. Також [PERSON] звернувся до реєстратора по відповідну Інформаційну довідку, але державний реєстратор повідомив, що так як позивач не встиг внести відповідні відомості до ДРРПнаНМ про реєстрацію свого право власності, а тому Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить відомостей про те, хто є власником будинку [ADDRESS] . [PERSON] , щоб зареєструвати своє право власності на вищевказаний житловий будинок необхідно надати Свідоцтво про право власності на будинок та технічний паспорт на нерухоме майно. Село Андріївка Бериславського району Херсонської області було окуповане російськими військами під час повномасштабного вторгнення, позивач вимушений був виїхати в більш безпечне місце. [PERSON] було під російською окупацією, внаслідок якої було майже повністю зруйновано, не залишилось жодного вцілілого будинку. 27 липня 2022 року ЗСУ повідомили про звільнення [PERSON] від російських окупантів. Після боїв село перетворилося на руїни. Згодом, позивач дізнався, що правовстановлюючі документи на свій житловий будинок були залишені у будинку, позивачем було лише частково вивезено документи. Серед них вцілів оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , але нажаль був втрачений правовстановлюючий документ на сам житловий будинок. Позивач позбавлений можливості вирішити питання по відновленню правовстановлюючого документа в позасудовому порядку, у той час як житловий будинок з будівлями і спорудами був придбаний на законних підставах, нікому іншому не проданий, не передарований, заборони на відчуження (арешти) зазначеного об`єкту нерухомості відсутні, зазначений об`єкт нерухомості не перебуває в іпотеці. Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку. Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права на спірний будинок, суд дійшов висновку про належність на праві власності позивачу вказаного житлового будинку, оскільки його було набуто у встановленому законом порядку та не вбачається підстав для припинення такого права на момент розгляду справи. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який на законних підставах володіє належним йому нерухомими майном, проте не може це право підвередити перед третіми особами, а отже реалізувати свої пов`язані із цим похідні права, так і відповідача, який не визнаючи права позивача на вказане майно діяв відповідно до чинного законодавства. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved