Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

29.10.2025 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 103875534 від 29.06.2021 у розмірі 58801,17 грн.; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказано, що 29.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронному вигляді був укладений договір № 103875534, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 15000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами зі строком кредитування 29 днів до 28.07.2021. 17.12.2021 було укладено договір № 17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 103875534. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 103875534. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 103875534. Позивач посилається на те, що в порушення умов укладеного кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків не виконав, внаслідок чого за кредитним договором утворилась заборгованість в зазначеному розмірі. Обґрунтовуючи наявність права вимоги до відповідача, позивач посилається на положення ст.ст.512, 514 ЦК України, вказує, що на підставі укладених з кожним з первісних кредитодавців договорів факторингів позивач набув права кредитора у зобов`язаннях, а відтак і права вимоги до боржника на заборгованість, в загальному розмірі 58801,17 грн, яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 16000,00 грн. Ухвалою судді від 05.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без участі представника, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання 03.12.2025, 07.01.2026 та 09.02.2026 не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та доданих до неї документів направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання проте поштові повідомлення повернулись на адресу суду не врученими. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивач скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. За правилами ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 29.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронному вигляді з використанням інформаційно-телекомунікаційних технологій був укладений Договір №103875534. Відповідно до п. 1.1 кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно з пунктом 1.2 Договору сума кредиту становить 15000,00 грн, строк кредитування 29 днів з 29.06.2021 з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 28.07.2021 (пункти 1.3, 1.4 кредитного договору); комісія за надання кредиту 1500 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 Договору); проценти за користування кредитом 5437,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.5.2 Договору). Пунктом 2.2.2. договору передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 Договору. Із положень пункту 2.3.1.1 кредитного договору слідує, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Передбачено можливі періоди продовження строку кредитування: 3, 7, 15 днів та ставки комісії: 3.00 %, 5.00%, 10.00%, відповідно. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п.1.5.2 Договору. Відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. За змістом пунктів 6.1, 7.1 Договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту. Додатком №1 до Договору про споживчий кредит № 103875534 від 29.06.2021, який підписаний позивачем є Графік платежів за договором про споживчий кредит, згідно з яким тіло кредиту становить 15000,00 грн, комісія 1500 грн, відсотки за користування кредитними коштами за період з 30.06.2021 по 28.07.2021 (29 днів) становлять 5437,50 грн, загальна вартість кредиту 21937,50 грн. Таким чином, судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем відповідно до положень ст.ст.626, 628, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України в належній формі був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит та можливість користуватись кредитними коштами зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору кредиту. Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору 29.06.2021 відповідач отримав кредит в сумі 15000,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, складеного ТОВ «Коллект Центр», відповідач станом на 10.01.2023 має загальну заборгованість за договором у сумі 58801,17 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 9823,00 грн; заборгованість за відсотками станом на 17.12.2021 - дату відступлення права вимоги 13588,82 грн та нараховані відсотки за кредитним договором 33889,35 грн, заборгованість з комісії 1500,00 грн. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання боржником грошового зобов`язання та повернення кредитних коштів, а відтак з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9823,00 грн. Щодо нарахування відсотків за Договором № 103875534 від 29.06.2021 за користування кредитом в розмірі 33889,35 грн суд зазначає наступне. Звертаючись з позовом позивач просить стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 47478,17 грн, яка утворилась станом на 10.01.2023. Суд не погоджується з вимогами позивача в цій частині, оскільки їх нарахування суперечить умовам укладеного між сторонами договору та нормам матеріального права. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року по справі №202/4494/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц, від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц, від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, тобто судова практика є сталою, змін не зазнавала, яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. За умовами Договору № 103875534 від 29.06.2021 сторонами погоджено суму кредитних коштів - 15000,00 грн, строк користування кредитом 29 днів до 28.07.2021, з можливістю пролонгації. Оскільки позичальник отримані кредитні кошти за договором не повернув та продовжив ними користуватися і після 28.07.2021, а тому відбулась пролонгація дії договору у межах 60-денного строку нарахування, на підставі п. 2.3.1.2 договору на стандартних умовах. Вказане узгоджується як з відомостями про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» так і з умовами кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсотки підлягають нарахуванню і стягненню з відповідача згідно умов укладеного договору в межах строку кредитування після отримання кредитних коштів за період з 30.06.2021 по 13.11.2021 (враховуючи пролонгацію строку договору), що становить 13588,82 грн. Нарахування позивачем відсотків поза межами строку кредитування не передбачено умовами договору та є протиправним. Дослідивши надані сторонами докази в обґрунтування заявленої позивачем вимоги про стягнення боргу за Договором № 103875534 від 29.06.2021, встановивши фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості на суму 24911,82 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9823,00 грн, комісії 1500,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 13588,82 грн, які нараховані відповідно до умов кредитного договору та в межах строку кредитування. В задоволенні вимоги про стягнення решти відсотків, за межами строку кредитування, суд відмовляє, оскільки позивачем не доведена правомірність їх нарахування. Щодо переходу права грошової вимоги за кредитним договором до позивача 17.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений Договір факторингу №17/12-2021-62, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників згідно Реєстру боржників. Згідно з Реєстром боржників до Договору факторингу №17/12-2021-62 від 17.12.2021, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором № 103875534 від 29.06.2021, на суму заборгованості за кредитом 24911,82 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 9823,00 грн, комісії 1500,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 13588,82 грн. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за договором № 103875534 від 29.06.2021. Згідно з Реєстром боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором № 103875534 від 29.06.2021, на суму заборгованості за кредитом 58801,17 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 9823,00 грн, комісії 1500,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 47478,17 грн. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, на підставі ст.ст.512, 514 ЦК України до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 103875534 від 29.06.2021. Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 24911,82 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 1026,28 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що 02.09.2024 року укладено Договір №02-09/2024-6 про надання правової допомоги між ТОВ «Коллект Центр» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] . У відповідності до витягу з акту №9 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 ФОП [PERSON] надав правові послуги ТОВ «Коллект Центр» на загальну суму 16000 грн. по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № 103875534, а саме: вивчення документів (вартість 4000 грн.), позовна заява (вартість 12000,00 грн.). Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із положеннями ч.ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати. Натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. N 1013) вимогам статей157і158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року N 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. До таких же висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) (п.63). З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн. необхідно відмовити.

Outcome: partial