Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Кам`янського із позовом до Покровської районної військової адміністрації Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначив, що він [PERSON] є власником нерухомого майна житлового будинку площею 40,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказане майно набуте позивачем на підставі договору купівлі-продажу будинку від 14.12.1996 рокуу гр.. [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області Богатовой І.О. Проте, у зв`язку із давністю укладання договору, інформація про реєстрацію нерухомого майна у Державному реєстрі реєстрації речових прав на майно та їх обтяжень відсутня, позивач не був обізнаний свого часу про необхідність перенесення даних до реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Оригінали правовстановлюючих документів на зазначене майно були втрачені за обставин, які не залежать від позивача, внаслідок воєнних дій. Відновити оригінали документів неможливо, оскільки на усне звернення позивача до виконуючого обов`язки нотаріуса Богатовой І.О., повідомили, що нотаріальний архівне був вивезений, знаходиться на території, де ведуться активні бойові дії, відповідні документи було знищено, отримати дублікат неможливо. Проте, у позивача наявні копії правовстановлюючих документів. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , праов власності на нерухоме майно житлового будинку площею 40,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу будинку від 14 грудня 1996 року, посвідченого 12.12.1996 року приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області Богатовой І.О., зареєстровано в реєстрі за №8604. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2025 року, цивільну справу №208/12405/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Ухвалою суду від 24.09.2025 року відкрито провадження у справі №208/12405/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 14.11.2025 року представник відповідача Покровської районної військової адміністрації Донецької області Геделюк В.Ю. подала до суду заяву, у якій просить розгляди справу за відсутності їх представника, винести рішення на розсуд суду згідно чинного законодавства. Ухвалою суду від 01.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 07.01.2026 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмету позову. Просить викласти позовні вимоги у наступній редакції: визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , праов власності на нерухоме майно житлового будинку площею 57,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу будинку від 14 грудня 1996 року, посвідченого 12.12.1996 року приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області Богатовой І.О., зареєстровано в реєстрі за №8604. 22.01.2026 року представник відповідача Покровської районної військової адміністрації Донецької області Геделюк В.Ю. подала до суду заяву, у якій просить розгляди справу за відсутності їх представника, винести рішення на розсуд суду згідно чинного законодавства. 04.02.2026 року у судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що загубив оригінал договору куплі-продажу, на підставі якого набув право власності на будинок. У ЦНАП повідомили, що необхідний оригінал документу або рішення суду. Нотаріус повідомив, що дублікат договору неможливо надати. Підтримав позовні вимоги. 04.02.2026 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Відповідно до копії домової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] зареєстрований за зазначеною адресою з 17.09.1996 року. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, інвентарний номер 29 вді 26.09.1995 року, загальна площа будинку 57,7 кв.м. Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» від 07.06.2018 р. №567/01-02, КП «БТІ» м. Покровськ повідомляє, що до 01 січня 2013 року будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу від 14.12.1996 р.реєстр8003. В КП «БТІ» зареєстровано 03.01.1997 р. в кн..1 реєстр.29. Зшгідно договору купівлі-продажу від 14 грудня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області 14.12.1996 року Богатовою І.О., зареєстровано в реєстрі за № 8004, [PERSON] продав [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю видано громадянину України [PERSON] на підставі рішення виконкому Родинської міської Ради народних депутатів від 28 травня 1997 року №75 у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 гектарів. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] .Акт зареєстровано у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 0259. Ввідповіддю приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Левочка М.М. від 02.09.2025 року №97/01-16 повідомлено, що архів приватного нотаріуса Покровсього районного нотаріального округу Донецької області Богатової І.О., знаходиться за місцем розташування її робочого місця у місті Покровськ, на території, де ведуться активні бойові дії. У зв`язку з цим, видати дублікат договору купівлі-продажу, який належить [PERSON] не має можливості. У відповіді Донецького обласного державного нотаріального архіву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.09.2025 року №420/01-15 повідомлено, що документи приватного нотаріуса Покровсього районного нотаріального округу Донецької області Богатової І.О. в Донецький обласний державний нотаріальний архів не передавались. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, за яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018року у справі № 920/615/16, від 05 вересня 2019року у справі № 907/310/18). Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право. Таким чином, суд підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, відповідно до ст.392 ЦК України, а рішення спрямоване на захист, існуючого, наявного, права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. У пункті 37 Постанови від 07.02.2014р. №5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. Судом встановлено, що відповідно до копії до договору купівлі-продажу від 14 грудня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області 14.12.1996 року Богатовою І.О., зареєстровано в реєстрі за № 8004, [PERSON] продав [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] . Позивач втратив даний договір через військові дії на території громади, де він проживає. Указом Президента України . № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки, і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан, який неодноразово був продовжений та станом на час розгляду справи триває. Відповідно де Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (у редакції станом на час і розгляду справи), територію Покровської міської територіальної громади включено до території активних бойових дій та бойові дії на даній території не завершені, а саму територію віднесено до тимчасово окупованої РФ території України. Підтвердження права власності на майно необхідно позивачу для захисту свого майнового інтересу. Відповідно до ст.349 ЦК право власності на майно припиняється в разі його знищення, але суд при задоволенні позову керується практикою ЄСПЛ та міжнародними нормами. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Отже, зважаючи на вищевикладене, враховуючи наявність у позивача копій правовстановлюючого документу, позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а будь-яких перешкод для їх задоволення судом не встановлено. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем. На підставі ст.ст. 316-319, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved