Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

позивач звернувся до Гадяцького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , треті особи: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», Акціонерне товариство «А-Банк» про стягннення безпідставно отриманих коштів та витрат, понесених ним на сплату судового збору та правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2024 року він переказав кошти зі свого банківського рахунку платіжної картки АТ «А-Банк» в сумі 19 000 грн. на інший банківський рахунок платіжної картки невідомій йому особі, під впливом шахрайських схем. Вказує, що звернувся до ВП №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 190 КК України. Працівники поліції за фактом шахрайства відкрили кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024087080000518. [PERSON] зазначив також, що ні звернення до правоохоронних органів, ні звернення до банківських установ не дало позитивного результату. Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. В судовому засіданні представник позивача Трачук Н.І. позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити. Представником відповідача адвокатом Білоцерківцем Г.В. 23.04.2025 року було подано відзив на позовну заяву, де він просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки відповідачкою було відкрито картку у банку ПУМБ та за рекомендацією своєї знайомої вона передала дані картки іншій особі. Але, потім додаток видалила, і вважала, що її не існує. Після надходження документів з суду, вона разом з матір`ю, звернулася до банку з метою встановлення чи існує рахунок, відкритий на її ім`я. Банком було надано відповідь, із зазначенням рахунку, руху коштів по ньому та номером телефону, прив`язаного до рахунку. Даний номер телефону не належить Дарині. Представники третіх осіб Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», Акціонерне товариство «А-Банк» в судове засідання не з`явились. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено із довідки, що видана ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 16.05.2025 року, що в провадженні ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області відкрите кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР № 12024087080000518 від 01.11.2024 року за ч.1 ст. 190 КК України по факту того, що відносно заявника [PERSON] скоєно шахрайські дії під час яких він перерахував кошти в сумі 19 000 грн на банківську картку № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] . Як вбачається із довідки АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРРДНИЙ БАНК» від 05.02.2025 року, в банку на ім`я [PERSON] була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] до рахунку № [NUMBER] у гривні. 01.11.2024 року на дану картку була операція по надходженню грошових коштів у сумі 19 000 грн через сервіс іншого банку. Із пояснень [PERSON] , які надані нею у судовому засіданні, вона за рекомендацією своєї знайомої [PERSON] відкрила банківський рахунок та віртуальну картку за цим рахунком у банку ПУМБ. Потім, їй сказали зачекати, до того часу, поки особа яка керувала їхніми діями не набере відповідної кількості користувачів. В той же день, вона спробувала видалити цей банківський рахунок та вийшла з акаунта, гадаючи, що таким чином закрила картковий рахунок. Після надходження копії позовної заяви, вони звернулися до банку про надання інформації про рух коштів на її рахунку та із заявою до поліції. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 4 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене ним у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті право відношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Жодних договірних відносин між сторонами на момент вчинення переказу не існувало, відповідач набула кошти без достатньої на те правової підстави, доказів на спростування доводів позивача вона не надала, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті позивачем судового збору в розмірі 969 грн. 00 коп. З урахуванням викладеного, беручи до уваги співмірність суми витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, враховуючи, наявність усталеної судової практики з розгляду подібних справ, суд приходить до висновку, що заявлені представником позивача вимоги про стягнення витрати на правову допомогу підлягають задоволенню в розмірі 9 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved