Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

01.09.2025 ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - Товариство) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.02.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано пропозицію про укладення кредитного договору, заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення договору позики з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та отримано на свій рахунок грошові кошти в сумі 22 000,0 грн. Під час ідентифікації позичальника останній пройшов однозначне встановлення особи. Грошові кошти за договором № 919417072 від 10.02.2021 надано строком на 30 календарних днів. Дата повернення позики з процентами 12.03.2021 із можливістю продовження (пролонгації) умов кредитування в межах дисконтного періоду. Згідно з умовами договору за користування коштами позичальник сплачує проценти, які встановлені у фіксованих ставках залежно від тривалості дисконтного періоду та можливого продовження користування грошовими коштами позичальником після завершення цього періоду. Комісій та інших платежів позичальнику, як плату за надання позикодавцем супутніх послуг, істотні умови договору не передбачають. Договір передбачає сплату позичальником пені за прострочення виконання своїх грошових зобов`язань. Крім того, умовами договору передбачена «автоматична пролонгація» строку позики за наявності певних умов (відкладальних обставин). Відповідач у справі отримав кошти, але належним чином не виконав своїх зобов`язань, що є грубим порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 85 736,81 грн., яка є документально підтвердженою. В добровільному порядку відповідач не погашає вказану суму заборгованості, тому позивач просить позов задовольнити, провівши судовий розгляд без участі свого представника. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка надійшла з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області того самого дня. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче провадження у справі закрито ухвалою суду від 21.01.2026. Відповідач [PERSON] неодноразово повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подав, відтак суд, зі згоди Товариства, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов необхідно задоволити частково з таких підстав. Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі первісний кредитор) укладено договір № 919417072 від 10.02.2021 з використанням отриманого відповідачем у цій справі одноразового електронного ідентифікатора MNV38XV2 згідно з порядком, що детально описаний у Розділі 3 Правил надання грошових коштів у позику (далі - Правила), в тому числі на умовах фінансового продукту «Смарт» позикодавця (а.с.28-33). Укладення договору між сторонами підтверджується довідкою первісного кредитора щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця (а.с.20), Алгоритмом дій позичальника в ІТС первісного кредитора з метою акцепту оферти на укладення електронного договору позики (а.с.21-26), заявкою позичальника із зазначенням детальних персональних відомостей про себе, номера маски банківської картки для зарахування позикових коштів (а.с.27), а також копією платіжного доручення про зарахування грошових коштів в сумі 22 000,00 грн. на банківську платіжну картку відповідача (маска картки № [NUMBER] хх-хххх-2931 (а.с.17), відтак суд не вбачає необхідності у додатковому витребуванні за клопотанням Товариства від АТ «А-БАНК» інформації про рух коштів та належність платіжного інструмента позичальнику. Істотні умови договору: строк кредитування - 30 днів від дати надання позики, тобто «дисконтний період» (п.1.2.); сторони погодили, що встановлений договором дисконтний період може бути продовжений позичальником шляхом оплати протягом цього періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови, якщо такі оплати супроводжуються коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження дисконтного періоду (п.1.3.); при цьому, строк продовження дисконтного періоду визначається за формулою щоразу після зарахування платежу на рахунок кредитодавця (приклад формульного розрахунку детально наведено у Розділі 4 Правил); в межах дисконтного періоду позичальнику нараховуються проценти у розмірі 0,69% від суми кредиту за кожен день користування коштами; у разі продовження дисконтного періоду після закінчення 30-ти денного строку, вказаного у п.1.2. договору, з наступного дня після закінчення цього строку, нарахування процентів за користування коштами здійснюється за ставкою 1,39%/день від суми кредиту, хоча позичальнику за рішенням кредитодавця може бути надано додаткову знижку в розмірі індивідуальної процентної ставки за умовами окремої програми, що розміщена на вебсайті первісного кредитора за відповідним інтернет-посиланням; у випадку продовження користування кредитом після закінчення дисконтного періоду, умови договору про нарахування позичальнику процентів за дисконтною та індивідуальною процентними ставками скасовуються з дати надання кредиту, натомість проценти за договором нараховуються за ставкою 1,70 від суми кредиту (базова ставка) за кожен день із покладенням на позичальника обов`язку сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентними за базовою та дисконтною (індивідуальною) ставками (пп.1.4.3. п.1.4.); водночас, у п.1.7.2. також вказано, що з наступного дня після закінчення дисконтного періоду проценти за умовами договору нараховуються за ставкою 2,30 від суми кредиту за кожен день починаючи з першого дня надання кредиту до дня його фактичного повернення, що вказує на очевидну суперечність певних умов договору між собою. Статтями 598-599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України). Відповідно до розрахунку первісного кредитора у межах дисконтного періоду позичальнику нараховано проценти за ставкою 0,69%/день. Починаючи з 13.03.2021 кредитодавець розпочав нарахування процентів за ставкою 1,39%/день, що тривало до 11.04.2021. Суд зазначав раніше у цьому рішенні, що відповідно до пп.1.4.3. п.1.4. договору продовження позичальником користування коштами після закінчення дисконтного періоду за відсутності пролонгації цього періоду позичальником шляхом сплати у межах відповідного періоду процентів тягне за собою скасування кредитодавцем умов нарахування процентів за зниженою ставкою 0,69%/день із застосуванням правил нарахування процентів за кожен день користування кредитом починаючи від першого дня дисконтного періоду. В останній день дисконтного періоду 12.03.2021 [PERSON] сплачено 4 554,00 грн. процентів, однак будь-якого перерахунку сум нарахованих процентів починаючи з 10.02.2021 до 12.03.2021 первісний кредитор не здійснив, внаслідок чого суд доходить до висновку, що первинно встановлений договором дисконтний період було продовжено рівно на 30 днів, тобто до 11.04.2021 (згідно з формулою: 30 (12.03 (X)-12.03 (Y))= 30). Проте 24.03.2021 позичальником [PERSON] (на 12-й день продовженого дисконтного періоду) знову сплачено на користь первісного кредитора 3 670,00 грн процентів, внаслідок чого дисконтний період повторно продовжено на 30 днів (згідно з формулою: 30 (11.04 (Х) 24.03. (Y))= 30, оскільки Y більший ніж Х). Новий дисконтний період продовжено до 14.05.2021 включно. З отриманої первісним кредитором суми 0,40 грн зараховано в рахунок погашення боргу за основною сумою (тіла) позики. На період з 10.02.2021 до 14.05.2021 припадає 90 днів, тому сума нарахованих позичальнику процентів не може перевищувати 13 662,00 грн (22 000,00х0,0069х90). Інших платежів за умовами договору [PERSON] не вносив. У період з 15.05.2021 до 25.05.2021 (дата відступлення первісним кредитором своїх вимог до позичальника [PERSON] на користь ТОВ «Таліон плюс») відповідачу нараховано проценти за ставкою 2,30%/день від суми наданого кредиту, відтак борг у частині сплати процентів зріс на 5 565,89 грн (505,99х11, де 11 кількість календарних днів, що припадає на вищенаведений період). Новий кредитор ТОВ «Таліон плюс» продовжив нарахування процентів [PERSON] за ставкою 2,30%/день відповідно до пп.1.7.2. п. 1.7. договору в період з 26.05.2021 до 21.07.2021, тобто ще 57 днів, збільшивши борг відповідача у частині сплати процентів на 28 841,43 грн. Інших розрахунків заборгованості [PERSON] в частині сплати процентів за користування позикою після 21.07.2021 позов Товариства не містить. Відповідачем у справі умови договору позики належно не виконувалися, внаслідок чого дійсно виникла заборгованість за кредитом та нарахованими відсотками. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину. Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемність) або він не визнаний судом недійсним. Надані Товариством письмові докази чітко та послідовно підтверджують, що на підставі укладених договорів факторингу з реєстрами боржників від 25.05.2021,30.05.2023 та 08.07.2025 позивач у справі як новий кредитор придбав за плату право вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються належними, достовірними і достатніми у своїй сукупності доказами, більш детальну правову оцінку яких немає потреби надавати в межах ціжї справи. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь Товариства необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 979,58 грн, що становить 81,72% від ціни заявленого позову. Частиною 2 вказаної ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. представником позивача надано суду окрім договору про надання професійної правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025, який укладений між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» і Товариством, додаткову угоду від 09.07.2025 № 25770508958, акт без номера від 17.07.2025 прийому-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025, в яких деталізовано кожен вид виконаних робіт та наданих послуг. Зважаючи на ухвалення судом у цій справі рішення про часткове задоволення позову, з [PERSON] на користь Товариства підлягають до стягнення пропорційно до розміру задоволених вимог витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 5 720,40 грн.

Outcome: partial