Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно, а саме - домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . після смерті батька [PERSON] , який прийняв, але не оформив своїх спадкових прав після смерті [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що дане домоволодіння належало її бабусі [PERSON] , після її смерті спадщину прийняв [PERSON] (син), але не оформив свої спадкові права. За їх життя технічна документація на будинок не виготовлялася і правовстановлюючі документи не видавалися. Позивач, будучи спадкоємцем після смерті батька [PERSON] , прийняв спадщину, проте не може оформити право власності на зазначене домоволодіння, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нього. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Городоцької міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно архівного витягу з погосподарських книг з 1991 по 2000 роки в спірному домоволодінні головою двору значилася [PERSON] . Разом з нею проживав та був зареєстрований її син [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло домоволодіння розташоване по [ADDRESS] . Згідно довідки Хмельницького обласного державного нотаріального архіву, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Однак, на момент смерті [PERSON] разом з нею проживав її син [PERSON] , який відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) відноситься до спадкоємців за законом першої черги. Згідно ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачала, що спадкоємець може прийняти спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи, що за життя [PERSON] не відмовився від спадщини шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Згідно матеріалів витребуваної судом спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син спадкоємець за законом [PERSON] . 23.12.2010 [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на право на пайовий фонд в майні колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ «Агрофірма Україна», посвідчене свідоцтвом по право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ХМГР №018374, що належало [PERSON] матері [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Таким чином, єдиним спадкоємцемза законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його син [PERSON] . У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа, який встановлює право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок [ADDRESS] . Перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння для позивача є відсутність правовстановлюючого документа та відсутність реєстрації права власності на нього. За життя спадкодавець правовстановлюючі документи не отримував, державну реєстрацію спірного домоволодіння не проводив. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Тому, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування такого об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 липня 2019 року у справі №206/6298/16-ц (провадження № 61-31398св18), від 26 лютого 2020 року у справі №607/16873/18 (провадження № 61-12451св19). У матеріалах справи наявна копія технічного паспорту, складеного КП ГМР «Городоцьке БТІ», в якому зазначено, що житловий будинок по [ADDRESS] збудований у 1952 році. Тобто, спірний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами побудовано до 05 серпня 1992 року, а отже, померла [PERSON] набула за життя право власності на вказане домоволодіння, яке перейшло в порядку спадкування до [PERSON] , а після смерті останнього до його сина [PERSON] . Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно звіту технічного стану спірного житлового будинку, будинок знаходиться в задовільному стані та придатний для проживання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved