Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 16.02.2006 у Баланівській сільській раді Бершадського району Вінницької області про що було складено відповідний актовий запис №1. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.02.2006 вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] , який на даний час є повнолітнім. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися. Різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння призвело до неможливості зберегти шлюб. Сторони більше двох років проживають окремо. Оскільки відповідач в добровільному порядку розірвати шлюб не бажає, позивачка змушено звертатися з позовом до суду. Примирення між сторонами неможливе, подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам позивачки, тому просить шлюб розірвати. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.12.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання 20.01.2026 було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. Позивачка у судове засідання 20.01.2026 не з`явилася, вважається такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. В позовній заяві просила суд розгляд справи проводити без її участі. Відповідач у судові засідання, які відбулися 20.01.2026, 10.02.2026, не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом скерування судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача, які відповідач отримав. Відзиву та будь яких клопотань не подавав. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач про час і місце розгляду даної справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, враховуючи повторну неявку в судове засідання належним чином повідомленого [PERSON] про час і місце його проведення, ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, вважає, що можливо вирішити справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 16 лютого 2006 року зареєстрували шлюб у Баланівській сільській раді Бершадського району Вінницької області, про що 16 лютого 2006 року складено відповідний актовий запис за №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, 16.02.2006. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.3). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Ч 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка в позовній заяві вказала, що подальше спільне життя з відповідачем, як і примирення є неможливим та суперечить інтересам позивачки, неповнолітніх дітей подружжя немає, позивач в добровільному порядку розірвати шлюб не бажає. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх спільних дітей, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 113 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. У позовній заяві позивачка просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції № 60928657 SB від 25.11.2025 позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 1211,20. З огляду на викладене, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved