Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , ТОВ «Улф-Фінанс» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просив: -стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 64 322 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати в сумі 21 211,20 грн., що включає судовий збір 1 211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 20 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 13 лютого 2025 року о 18:00 год. у м.Дніпро по пр.Б.Хмельницького, буд.97 сталась ДТП за участі автомобіля Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить позивачу [PERSON] , та перебував під керуванням [PERSON] , та автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , власником якого на момент ДТП є відповідач-2 ТОВ «Улф-Фінанс», під керуванням відповідача-1 [PERSON] . У результаті даної ДТП автомобіль позивача Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , зазнав значних пошкоджень. Провину у скоєнні зазначеної ДТП постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпра від 22.04.2025 року покладено на відповідача-1 [PERSON] . Відповідно до експертного висновку №10174 від 11.03.2025 року, загальна сума матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, становить 173 771,69 грн. Водночас, фактичні витрати на ремонт, які були понесені позивачем та які підтверджені актом виконаних робіт СТО, склали 221 122 грн. 05 травня 2025 року ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Гурп» були перераховані кошти у розмірі 156 800 грн., згідно страхового акту №250001266139 від 05.05.2025 року, на рахунок ФОП [PERSON] . Тобто, за розрахунком позивача, залишається не відшкодована сума в розмірі 64 322 грн. (221 122 грн. 156 800 грн. = 64 322 грн.). Сума заявлена до стягнення ґрунтується на реально понесених витратах, за вирахуванням коштів отриманих від страхової компанії, і підтверджується належними доказами, а не лише попередньою оцінкою експерта. Представник позивача звертався із досудовою вимогою до відповідача-2 ТОВ «Улф-Фінанс» про добровільне відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. У відповіді на досудову вимогу позивача ТОВ «Улф-Фінанс» повідомили, що передали транспортний засіб у користування іншій особі ФОП [PERSON] , а тому, ТОВ «Улф-Фінанс» на момент ДТП не мало відношення до експлуатації автомобіля. Позивач зазначає, що вказані відповідачем 2 обставини не підтверджені належними доказами та свідчать лише про свідоме намагання уникнути відповідальності. Посилаючись на ст.1187 ЦК України, позивач вважає ТОВ «Улф-Фінанс», як власника автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , належним відповідачем по справі та особою, що має відшкодувати у солідарному порядку із винуватцем ДТП завдані збитки, тому, позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Судом вірно визначено державний номерний знак автомобіля Skoda Oktavia A5, як [NUMBER] , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.9). Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року справу прийнято до свого провадження та у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. 30 жовтня 2025 року на адресу суду надійшов відзив ТОВ «Улф-Фінанс» в якому представник зазначає, що Товариство не є належним відповідачем у цій справі, оскільки основним видом діяльності ТОВ «Улф-Фінанс» є надання послуг фінансового лізингу, а транспортний засіб Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , був переданий ФОП [PERSON] у лізинг згідно договору фінансового лізингу №16373/11/23-Г. Факт передачі автомобіля ФОП [PERSON] підтверджується також актом прийому-передачі об`єкту лізингу від 20.11.2023 року. З огляду на наведене, за думкою відповідача, законним володільцем транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , станом на 13.02.2025 року та по теперішній час є ФОП [PERSON] . Також відповідач зазначає, що не передавало транспортний засіб Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , в користування іншим особам, зокрема [PERSON] та не перебуває із зазначеною особою у трудових правовідносинах. Таким чином, позивачем не доведено завдання йому збитків саме ТОВ «Улф-Фінанс», зокрема, наявність всіх складових цивільно-правового правопорушення (делікту). Вина відповідача 2 у завданні шкоди позивачу відсутня, оскільки відповідач-2 не завдавав шкоди позивачу, а саме не вчиняв протиправної поведінки щодо нього. Окрім того, відповідач-2, посилаючись на ст.541 ЦК України, вказав на те, що ТОВ «Улф-Фінанс» не може нести солідарну відповідальність за завдання позивачу матеріальної шкоди. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідач-2 наголосив, що поданий позивачем договір не містить положень про вартість послуг, що надаються адвокатом, що свідчить про їх неузгодженість, а тому у задоволенні цієї вимоги також слід відмовити. Окрім того, представник ТОВ «Улф-Фінанс» просить суд залучити у якості третьої особи ФОП [PERSON] із яким був укладений договір фінансового лізингу №16373/11/23-Г від 20.11.2023 року та який на думку відповідача-2 є фактичним власником транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] . 03 листопада 2025 року від представника позивача адвоката Ломакіна В.В. на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій останній зауважує, що ТОВ «Улф-Фінанс» є належним відповідачем у цій справі, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Товариство є власником автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , а посилання відповідача-2 на те, що автомобіль був переданий іншій особі у лізинг не змінює правового режиму цього майна і не звільняє власника від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану внаслідок його експлуатації. Окрім того, представник позивача наголошує на тому, що договір фінансового лізингу №16373/11/23-Г від 20.11.2023 року нотаріально не посвідчений, а тому не має юридичної сили та не створює жодних правових наслідків, у тому числі щодо переходу правомірного володіння транспортним засобом. Посилаючись на ст.1187 ЦК України, представник позивача вважає, що ТОВ «Улф-Фінанс», як фактичний володілець джерела підвищеної небезпеки, має відшкодувати завдані позивачу збитки. Щодо витрат на правничу допомогу адвокат зазначає, що позивачем надано усі підтверджуючі документи щодо понесених витрат, зокрема, і акт приймання-передачі послуг у якому зазначені тарифи адвоката та витрачений час на кожну із наданих послуг. 06 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представником ТОВ «Улф-Фінанс» - Харун М.Р. подано до суду заперечення в яких останній наголошує суду на тому, що за ст.15 ЗУ «Про фінансовий лізинг» договір фінансового лізингу укладається у письмовій формі та не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Враховуючи, що лізингоодержувач ФОП [PERSON] ніколи не висував вимоги про нотаріальне посвідчення договору лізингу, а тому, укладений договір фінансового лізингу №16373/11/23-Г від 20.11.2023 року укладений в належній формі та є дійсним. На виконання укладеного договору фінансового лізингу №16373/11/23-Г від 20.11.2023 року, ТОВ «Улф-Фінанс» передало у законне володіння та користування об`єкт лізингу, а саме транспортний засіб Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , лізингоодержувачу за договором ФОП [PERSON] . Посилаючись на ст.395 та ст.398 УК України, представник ТОВ «Улф-Фінанс» вказує, що законним володільцем та користувачем вищевказаного транспортного засобу на момент ДТП є ФОП [PERSON] . Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві власності належить автомобіль Skoda Octavia A5, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.9). Судом встановлено, що [PERSON] 13.02.2025 року о 18:00 год. у м.Дніпро по пр.Богдана Хмельницького, буд.97, керуючи транспортним засобом Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на зміну обстановки та відволікся, внаслідок чого скоїв наїзд на транспортний засіб Skoda Octavia A5, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який стояв на узбіччі, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.2.3.б Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Згідно постанови Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2025 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.12). Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Із загальнодоступного ресурсу сайту МТСБУ судом встановлено, що по відношенню до транспортного засобу марки Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс №220826339, виданий страховою компанією ПрАТ СК «Уніка»; станом на 13.02.2025 року поліс є діючим. Також встановлено, що по відношенню до транспортного засобу марки Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс №224933368, виданий страховою компанією ПрАТ СК «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Гурп»; станом на 13.02.2025 року поліс є діючим. У матеріалах справи міститься висновок експерта №10174 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ виготовленого 11 березня 2025 року експертом [PERSON] (а.с.19-29) згідно якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 173 771,69 грн. з урахуванням ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей, без врахування ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей збиток становить 163 705,73 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 305 887,37 грн. У якості додатку №2 до висновку експерта-автотоварознавця №10174 від 11 березня 2025 року також надано калькуляцію вартості відновлювального ремонту автомобіля Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] (а.с.30-34); додатком №3 до висновку надано таблицю зображень на яких зображений автомобіль Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , із пошкодженнями (а.с.35-57). До позовної заяви [PERSON] надав акт виконаних робіт ФОП [PERSON] за договором з ремонту та відновлення транспортного засобу [NUMBER] внаслідок ДТП від 13.02.2025 року всього на суму 221 122 грн. (а.с.59). 17 лютого 2025 року власник транспортного засобу Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Гурп» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 13 лютого 2025 року о 18:00 год. за адресою: м.Дніпро, пр.Б.Хмельницького, буд.97 за участі транспортних засобів Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , та Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] (а.с.13-17). У своїй заяві власник транспортного засобу Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] просив ПрАТ СК «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Гурп», відповідно до ст.35 та п.41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної внаслідок ДТП, що сталась 13.02.2025 року за адресою: м.Дніпро, пр.Б.Хмельницького, буд.97 за участю транспортного засобу Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Належне відшкодування просив здійснити шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] (а.с.60). З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ СК «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Гурп» перерахувало грошові кошти у розмірі 156 800 грн. у якості відшкодування згідно страхового акту №250001266139 від 05.05.2025 року [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , без ПДВ (а.с.61). Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправні поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням наведеного, правильним є стягнення на користь позивача різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці (постанова ВС від 07.02.2019 у справі № 645/3746/16-ц). Отже, з урахуванням того, що страховиком винної у ДТП особи частково сплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 156 800 грн., на користь [PERSON] підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 16 971,69 грн ((173 771,69 грн (визначений матеріальний збиток на підставі висновку експерта від 11.03.2025 року за № 10174) 156 800 грн (сума сплаченого страхового відшкодування) = 16 971,69 грн)). Що стосується визначення розміру заподіяної шкоди встановленої не висновком експерта-автотоварознавця №10174 від 11 березня 2025 року, а актом виконаних робіт ФОП [PERSON] - станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, суд зазначає наступне. Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ. Судом встановлено, що висновком експерта-автотоварознавця №10174 від 11 березня 2025 року за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ виготовленого 11 березня 2025 року експертом [PERSON] (а.с.19-29) документально підтверджено розмір матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, та який становить 173 771,69 грн. з урахуванням ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей, без врахування ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей збиток становить 163 705,73 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 305 887,37 грн. Проте, акт виконаних робіт ФОП [PERSON] , на який посилається позивач як на визначення розміру матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, та який становить 221 122 грн., суд не приймає до уваги, так як останній не є належним доказом, оскільки вартість проведеного ремонту автомобіля визначена виконавцем робіт (СТО) без урахування ПДВ, а тому, суд позбавлений можливості з`ясовувати наявність двох необхідних обставин щодо фактичного здійснення ремонту автомобіля саме цією СТО та чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля - ФОП [PERSON] , платником ПДВ, таких доказів позивачем суду надано не було. Зазначене узгоджується з аналогічними висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 06 липня 2018 року у справі №924/675/17. Щодо встановлення особи, яка має нести цивільно-правову відповідальність за спричинення майнової шкоди внаслідок ДТП, суд зазначає наступне. Так, постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2025 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Його дії спричинили ДТП, яка сталась 13.02.2025 року о 18:00 год. у м.Дніпро по пр.Богдана Хмельницького, буд.97, за участі автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , значиться ТОВ «УЛФ-Фінанс» (а.с.65). Встановлено, що представник [PERSON] адвокат Ломакін В.В. звернувся до ТОВ «Улф-Фінанс» із досудовою вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталась 13.02.2025 року за адресою: м.Дніпро, пр.Б.Хмельницького, буд.97 за участю транспортного засобу Skoda Oktavia A5, д.н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] (а.с.62-63) В свою чергу, ТОВ «Улф-Фінанс» направило на адресу адвоката Ломакіна В.В., який діє в інтересах [PERSON] , лист за вих. №УФ-845614 від 16 липня 2025 року в якому зазначає, що 20 листопада 2023 року ТОВ «Улф-Фінанс» передали у законне володіння та користування ФОП [PERSON] транспортний засіб Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] . Додатково зазначено, що особа, яка керувала транспортним засобом Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , - [PERSON] на момент ДТП не перебував та на даний час не перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Улф-Фінанс» (а.с.64). Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «Улф-Фінанс» (ЄДРПОУ 41110750) є фінансовий лізинг (а.с.115-116). З матеріалів справи вбачається, що 14.11.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір фінансового лізингу №16373/11/23-Г об`єктом якого є транспортний засіб Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] (а.с.109-112). Згідно акту (видаткова накладна) прийому-передачі об`єкта лізингу до договору фінансового лізингу №16373/11/23-Г від 14.11.2023 року, ТОВ «Улф-Фінанс» передало, а ФОП [PERSON] прийняв в якості об`єкта лізингу майно, а саме транспортний засіб Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] (а.с.113-114). Згідно правових висновків Верховного Суду визначено, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Отже, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження№ 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження№ 61-12032св19). Враховано, що статтею 1190 ЦК України визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Однак, положення статті 1190 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки відповідальність за шкоду, завдану ДТП, несе водій транспортного засобу - джерела підвищеної небезпеки, який в момент ДТП керував зазначеним автомобілем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для визнання відповідальним за шкоду, заподіяну позивачеві, ТОВ «Улф-Фінанс», як власника джерела підвищеної небезпеки станом на момент ДТП у розумінні статті 1187 ЦК України, оскільки джерелом підвищеної небезпеки є не саме майно (автомобіль), а діяльність, пов`язана з його використанням, і відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, є особа, яка здійснює таку діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка керувала транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Сам по собі той факт, що ТОВ «Улф-Фінанс» є власником транспортного засобу і, відповідно, має право володіння та користування своїм майном, не свідчить про те, що він є заподіювачем шкоди у даній ДТП і є відповідальним за шкоду, заподіяну водієм потерпілому. Отже, суд вважає, що у діях ТОВ «Улф-Фінанс» відсутній склад цивільно-правової відповідальності. Оскільки безпосереднім заподіювачем шкоди на момент ДТП був водій [PERSON] , який керував транспортним засобом, та якого постановою суду визнано винним у скоєнні даної ДТП, то зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди виникло саме у нього. Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12.01.2022 року у справі № 265/3896/19. Отже, оскільки відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 1190 ЦК України, саме [PERSON] несе відповідальність перед [PERSON] за завдану матеріальну шкоду у зазначеному розмірі. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягненню з [PERSON] на користь позивача 16 971,69 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 13.02.2025 року. Що стосується понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18. Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Як вбачається із матеріалів справи, попередній розрахунок витрат на правову допомогу у цій справі становить 20 000 грн. 00 коп. На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 30 червня 2025 року, укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом Ломакіним Володимиром Володимировичем (а.с.68-69). Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність). При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Згідно специфікації №1 витраченого часу адвоката, адвокат Ломакін В.В. та [PERSON] погодили надання наступних видів послуг та їх вартість, які будуть надані адвокатом в процесі підготовки та подання до суду позовної заяви до [PERSON] та ТОВ «Улф-Фінанс» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.02.2025 року у м.Дніпро. Разом витрачений адвокатом час склав 13 годин, а загальна вартість послуг становить 20 000 грн. (а.с.71). Із акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 25 липня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 30 червня 2025 року (а.с.70) вбачається, що адвокат Ломакін В.В. надав, а [PERSON] прийняв юридичні послуги щодо підготовлення позовної заяви до [PERSON] та ТОВ «Улф-Фінанс» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.02.2025 року у м.Дніпро. Вартість послуг адвоката за Актом складає 20 000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаними вище доказами підтверджено надання адвокатом Ломакіним В.В. послуг з професійної правничої допомоги позивачу [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 30 червня 2025 року. Суд, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, а також відсутність клопотання відповідача [PERSON] про зменшення витрат на правничу допомогу, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрат на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 5 277,10 грн. Вказана сума є об`єктивно обґрунтованою, доказів протилежного відповідачем суду надано не було. Також судом враховано, що позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 1 211,20 грн., які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог на суму 319,58 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial