Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначалося, що 18.07.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений Договір про надання коштів у кредит № 8123617, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 2 000,00 грн строком на 360 днів(із 18.07.2025 по 12.07.2026) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту становить 17,25 % від суми наданого кредиту та становить 345,00 грн. . У разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується неустойка в розмірі 100,00 грн за кожен день понадстрокового користування. Договір кредиту підписаний електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Кредитодавець виконав умови кредитного договору № 8123617 від 18.07.2025 шляхом перерахування відповідачці 2 000,00 грн на банківський картковий рахунок № [NUMBER] . Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 8 074,00 грн, із якої: 2 000,00 грн заборгованість по кредиту, 1 729,00 грн заборгованість по процентам, 345 грн заборгованість по комісії, 4 000,00 грн заборгованість за пенею/неустойкою. Надалі, 16.09.2025 ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» на підставі договору факторингу №16/09/25 та реєстру прав вимоги № 19/11/25-01 від 19.11.2025 відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання після відступлення позивачу права грошової вимоги, тобто не погасив існуючу заборгованість, позивач змушений звернутися до суду. Покликаючись на норми законодавства позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованості за кредитним договором № 8123617 від 18.07.2025 у сумі 8 074,00 грн, а також сплачений судовий збір 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 4 500,00 грн. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 24.12.2025 позивач ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» через систему «Електронний Суд» скерувало до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в електронній формі позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін; задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та від АТ КБ «Приват Банк» витребувано інформацію щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] , виписку по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 18.07.2025 по 21.07.2025. Копію вказаної ухвали суду відповідачка отримала 17.01.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Сторони в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк не звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків на цей час сплив. Відповідачкою до суду не подано відзиву на позову заяву. Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Частиною 8 ст. 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом та мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 18.07.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачкою укладено договір кредитної лінії № 8123617 (а.с. 6-9) шляхом підписання його відповідачкою електронним підписом (далі кредитний договір). Відповідно до п. 2.2.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. У п. 2.2.2, 2.2.5, 2.2.8 кредитного договору визначено строк кредитування 360 днів, дата сплати першого обов`язкового платежу 16.08.2025, дата повернення кредиту 12.07.2026. Пунктом 2.2.8 кредитного договору передбачено процентну ставку 0,95 % в день від суми залишку кредиту. Розділом 9 договору визначена відповідальність сторін договору за невиконання (неналежне виконання) сторонами умов кредитного договору. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Урахувавши вказані правові норми, суд дійшов висновку про укладення 18.07.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] . Договору кредитної лінії № 8123617, шляхом його підписання сторонами електронним цифровим підписом. Матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, він недійсним не визнаний. Судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, перерахувавши відповідачці 18.07.2025 кредитні кошти в розмірі 2 000,00 грн, підтверджується платіжною інструкцією від 18.07.2024 (а.с.13), довідкою ТОВ «Европейська платіжна система» від 24.11.2025 № КД-000005225 (а.с. 14), випискою АТ КБ «ПриватБанк». Щодо строку та підстав нарахування процентів за користування відповідачкою кредитними коштами, то суд зазначає таке. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц. Як встановлено судом, сторони у кредитному договорі № 8123617 узгодили строк кредитування 360 днів, розмір процентної ставки 0,95 % щоденно. За цих обставин суд дійшов висновку про те, що кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитом відповідачкою. Щодо нарахування кредитодовцем комісії за надання кредиту в розмірі 17,25 % від суми кредиту, що становить 345,00 грн, то суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Враховуючи, що сторони договору передбачили нарахування комісії за надання кредиту, встановили її розмір та підстави нарахування, наразі законодавство не містить заборони нарахування комісії за видачу кредиту, а також враховуючи те, що сторони вільні при укладенні договору щодо погодження його істотних умов, суд дійшов висновку про те, що кредитодавець мав право здійснити нарахування вказаного платежу. Відповідно до наданих позивачем розрахунків суми заборгованості за кредитним договором № 8123617 від 18.07.2025, станом на 12.12.2025 заборгованість відповідачки становить 8 074,00 гр, із якої: 2 000,00 грн заборгованість по кредиту, 1 729,00 грн заборгованість по процентам, 345 грн заборгованість по комісії, 8 000,00 грн заборгованість за пенею/неустойкою. Матеріали справи не містять доказів про належне виконання відповідачкою умов кредитного договору і такі докази відповідачкою до суду не подані. Отже, порушуючи вказані вище положення законодавства та умови кредитного договору, відповідачка належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором № 8123617 від 18.07.2025. Перевіривши вказані розрахунки заборгованості, враховуючи неможливість виходу за межі позовних вимог, а також відсутність контррозрахунків відповідача, суд погоджується із заявленою до стягнення сумою заборгованості за тілом кредиту, процентам та комісії. Що стосується нарахованої та заявленої для стягнення пені (неустойки) за користування кредитними коштами, то суд вказує таке. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Ураховуючи законодавчу заборону на стягнення із позичальника неустойки за порушення ним зобов`язань по кредитному договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав нарахування відповідачці кредитором пені, а тому в цій частині позовні вимогу не підлягають задоволенню. 16.09.2025 між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» укладено договір факторингу № 16/09/25, на підставі якого позивач набув право вимоги до боржників за кредитним договорами (а.с. 18-21). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 19/11/25-01 від 19.11.2025, підписаного ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та позивачем, останній набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 8123617 від 18.07.2025 (а.с. 22-23). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Надаючи оцінку договору факторингу, суд також звертає увагу на положення ст. 1078 ЦК України, згідно з якою предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Матеріали справи не містять доказів про належне виконання відповідачкою умов кредитного договору і такі докази відповідачкою до суду не подані. Таким чином до позивача від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 8123617 від 18.07.2025, а саме: право вимоги за тілом кредиту - 2 000,00 грн, заборгованості по процентам 1 729,00 грн, заборгованості по комісії - 345 грн. Водночас, враховуючи положення п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, у стягненні з відповідачки на користь позивача пені (неустойки) суд відмовляє. З огляду на те, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом та комісії за отримання кредиту, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 579937366.1 від 18.12.2025 позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (50,46%), суд вважає необхідним стягнути із відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 1 222,34 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 цієї ж статті Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5 і 6 ст. 137 ЦПК України). Так, у позовній заяві завлено вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 гривень. На підтвердження наданої професійної правничої допомоги до позовної заяви додано копію договору від 22.08.2025 № 22-08/25/ДІЛ про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Ткаченко Ю.О. (а.с. 26-27), копію акта приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с. 29-30), копію витягу з акту № 3-ДІЛ від 08.12.2025 приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, згідно якої вартість наданих послуг становить 4 500,00 грн (а.с. 28), копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 11.12.2025 № 579936563.1 про сплату позивачем 139 500,00 грн адвокату Ткаченко Ю.О. за договором про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ та згідно з актом № 3-ДІЛ від 08.12.2025 (а.с. 31); копію ордеру на надання правничої допомоги від 03.09.2025 (а.с. 32) та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 03.04.2018 (а.с. 33). Підсумовуючи зазначене, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (50,46%), виходячи із пропорційності відшкодування судових витрат, суд дійшов висновку про їх стягнення у розмірі 2 270,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial