Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

10.07.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 37), просив: припинити стягнення аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , присуджених рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.11.2024; стягувати з [PERSON] аліменти на його користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту подання позову до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживали разом з відповідачкою. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.11.2024 з нього було стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). З березня 2025 року за домовленістю з відповідачем син [PERSON] проживає разом з ним і перебуває на його утриманні. Крім того, відповідач працює, отримує дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання сина, який проживає разом з ним. Ухвалою судді від 29.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить позовні вимоги залишити без задоволення. Вказує, що фактичне місце проживання дитини не змінилося, жодних домовленостей між ними не було, рішення суду чи органу опіки та піклування про зміну місця проживання дитини не ухвалювалося. Тимчасове перебування дитини у батька не може вважатися підставою для припинення чи зміни аліментних зобов`язань. Дитина фактично не перебувала на утримання позивача, під час літніх канікул син проживав переважно у бабусі, а не з батьком. Крім того, її фінансовий стан не дозволяє сплачувати аліменти. Діяльність ФОП була припинена понад рік тому, з січня по червень 2025 року вона не отримувала жодного фінансування та доходів. Таким чином, стягнення з неї аліментів є неможливим. Крім того, старша донька проживає разом із нею, вона несе всі витрати на її утримання. А молодший син під час навчального періоду повернеться проживати разом з нею, оскільки саме вона забезпечує навчальний процес та побутові умови (а.с. 17-23). Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити. Зазначає, що їх сину на момент переїзду до нього у березні 2025 року вже було 14 років і він визначив місце проживання з батьком, а тому за домовленістю з відповідачем їх син проживає разом із ним. Мати зняла з реєстрації сина зі своєї квартири, тому син сам вирішує спілкуватися з матір`ю чи ні. Відповідач вказує, що її діяльність ФОП була припинена, але на даний час вона працює, тобто має дохід і можливість сплачувати аліменти на дитину, яка проживає разом із батьком (а.с. 25-26). У судовому засіданні позивач позов, з урахуванням уточнення, підтримав, просив його задовольнити. Крім того, зазначив, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.01.2026 у справі № 751/10137/25 з нього на користь [PERSON] на утримання їх спільної повнолітньої дочки стягнуто аліменти на період її навчання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала факту проживання сина з батьком, а також стягнення з неї аліментів на користь позивача на утримання сина, але у мінімальному розмірі, визначеному законодавством, оскільки вона не працює, має незадовільний стан здоров`я, з нею проживає старша дочка, яка навчається у м. Києві. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 5, 6). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.09.2024 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 3-4). Згідно судового наказу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.11.2024 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 31.10.2024 і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 7). Згідно акту про проживання без реєстрації від 10.07.2025, посвідченого в.о. директора ТОВ «Своя оселя» Глущенком Ю.Л., [PERSON] проживає з 20.03.2025 по теперішній час за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.01.2026 з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 листопада 2025 року і до закінчення строку навчання 30 червня 2029 року, але не більше як до досягнення дитиною 23 років (а.с. 42-45). Позивач працює в ГУНП в Чернігівській області та отримує дохід (а.с. 38). Відповідач доказів про розмір отриманих доходів чи відсутність доходів за останні шість місяців не надала. Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За умовами ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 188 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути звільнені від зобов`язання утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, не витрачає отримувані аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також визнання його недійсним, скасування. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22)). Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. При цьому факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання аліментів з боку того з батьків, з ким стала проживати дитина на користь того з батьків з ким вона проживала. Наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено той факт, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 20.03.2025. Вказану обставину у судовому засіданні підтвердила відповідач та погодилась із нею. Відповідно до ч. 1,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на спростування обставин, вказаних у позовній заяві. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь аліментів на утримання неповнолітнього сина з матері, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. У відповідності до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи спільний обов`язок батьків щодо матеріального утримання дитини, стан здоров`я відповідача, відсутність у платника аліментів інших аліментних зобов`язань, враховуючи матеріальне становище дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2 422,40 грн (за дві вимоги майнового характеру). На підставі викладеного, ст.ст. 7, 8, 157, 179-183, 191, 273 СК України,

Outcome: approved