Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

у серпні 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області через систему «Електронний суд» надійшла зазначена позовна заява, мотивована тим, що 23.06.2018 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено кредитний договір №22037000067529, за умовами якого клієнту надаються грошові кошти у тимчасове платне користування у формі кредитної лінії, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти та комісію. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №15/12/21, відповідно якого останнє набуло право вимоги до відповідача у розмірі 28 536,01 грн, з яких: 16 456,91 грн заборгованість по тілу кредиту та 12 079,10 грн заборгованість по комісії. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28 536,01 грн, інфляційні втрати у розмірі 582,29 грн, 3% річних у розмірі 96,03 грн витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с.1-7). Представник відповідача адвокат Бульбах Н.М. подала відзив на позов, в якому зазначила, що відповідач визнає тіло кредиту, а нараховану суму по комісії, інфляційних витратах та 3% річних вважає завищеними та безпідставно заявленими. Зокрема, відповідач [PERSON] був призваний з 23.03.2024 на службу до лав Збройних сил України та до данного часу перебуває на військовій службі. Відповідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, в тім числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Отже, з огляду на встановлені обставини, банк взагалі не повинен нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом та зважаючи на поширення на відповідача пільг, позивачем неправомірно було заявлено до стягнення нараховану комісію по кредиту, інфляційні витрати та 3% річних. Зважаючи на викладене, відповідач частково визнає заявлені до нього позовні вимоги, а саме визнає заборгованість по тілу кредиту в сумі 16 456,91 грн, а в задоволенні решти заявлених позовних вимог просить відмовити. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн, заявлена до відшкодування сума витрат є завищеною, неспівмірною зі складністю справи та витраченим адвокатом обсягом часу, в зв`язку з чим не відповідає критерію розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (а.с.145-148). 01.12.2025 представник відповідача подав до суду відповідь на відзив, в якій щодо правомірності стягнення інфляції та 3% річних зазначив, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Проценти є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. З моменту відступлення права вимоги, ТОВ «Цикл Фінанс» став правонаступником АТ КБ «Банк Кредит Дніпро» й набув усіх прав кредитора, у тому числі права вимагати сплати належних платежів за вже простроченими сумами. Також, представник позивача звертає увагу на те, що з моменту відступлення права вимоги, а саме 15 грудня 2021 банк не здійснював нарахування відсотків, а тому сума є сталою. Оснільки банк не здійснював нарахування відсотків за відповідний період, позивач як новий кредитор має право на відшкодування відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином, твердження про відсутність підстав для нарахування за ст.625 з 15.12.2021 є безпідставними. Щодо нарахування та стягнення комісії, представник позивача зазначає, що відповідно до умов договору клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. Згідно умов договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3,0% від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних, на прострочену заборгованість 56,0% річних. Відповідач під час укладення договору ознайомився з його текстом та змістом в цілому, у тому числі з графіком щомісячних платежів за кредитним договором жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив та з ними погодився, про що свідчать його підписи. Підписавши кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту, відповідач підтвердив, що він отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Також у період з 15.12.2021 по дату звернення до суду жодна комісія не нараховувалась. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник позивача зазначив, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, позивачем надано докази щодо розміру витрат, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи.Таким чином, позивач здійснив всі заходи на підтвердження надання професійної правничої допомоги. Представник позивача зазначив, що з отриманого відзиву зрозуміло, що відповідачу в повній мірі відомо про факт наявності заборгованості за кредитним договором. На підставі вищевикладеного позивач просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі (а.с.156-158). 03.12.2025 представник відповідача адвокат Бульбах Н.М. подала до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких зазначила, що позивач як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив не надав суду жодних доказів того, що відповідач заборгував йому грошові кошти в сумі 28 536,01 грн, як і не обгрунтував доцільності стягнення інфляційних втрат у розмірі 582,29 грн та 3% річних у розмірі 96,03 грн, а також співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим адвокатом часом, обсягом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторонни, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи. Відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору та вимог законодавства, що регулюють правовідносини у сфері споживчого кредитування. Проте, позивач не взяв до уваги те, що відповідач з 23.03.2024 був призваний на службу до лав Збройних сил України та до данного часу перебуває на військовій службі, а тому взагалі не повинен нараховувати йому відсотки за користування кредитом, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, зважаючи на викладене, відповідач частково визнає заявлені до нього позовні вимоги, а саме заборгованість по тілу кредиту в сумі 16 456,91 грн, а в задоволенні решти заявлених позовних вимог просить відмовити. Також представник відповідача не погоджується із твердженнями позивача, наведеними в обгрунтування заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу. Заявлена до відшкодування сума є завищеною, не співмірною зі складністю справи та витраченим адвокатом обсягом часу, у зв`язку з чим не відповідає критерію розумності розміру витрат (а.с.163-166). У клопотанні про приєднання доказів представник відповідача повідомила, що відповідач [PERSON] був призваний у Збройні Сили України ще з 24 квітня 2015 року на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015, а з 11.07.2018 року проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується копією його військового квитка серії [NUMBER] та довідкою командира віськової частини [NUMBER] №96 від 26.07.2019 року (а.с.183-185). Ухвалою від 08.09.2025 Машівський районний суд Полтавської області відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 119). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду спарви повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчать довідки про доставку електронного документу позивачу (а.с.120-123, 132,133), в позовній заяві просив розгляд справи провести в порядку спрощеного провадження, у разі неявки відповідача провести заочний розгляд без його участі та ухвалити заочне рішення (а.с.7). У судовому засіданні представник відповідача підтримала правову позицію, викладену у заявах по суті, повідомила, що відповідачем визнається тіло кредиту в розмірі 16 456,91 грн, в іншій частині у задоволенні позову просила відмовити. Пояснила, що [PERSON] перебуває на військовій службі з 24.04.2015 року за мобілізацією, з 11.07.2018 року проходить військову службу за контрактом, з 23.03.2024 призваний до ЗСУ по мобілізації, тобто з 2015 року та відповідно під час дії спірного кредитного договору він є військовослужбовцем, є учасником бойових дій. Суд, заслухавши представника відповідача та з`ясувавши правову позицію позивача, дослідивши надані письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 23.06.2018 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22037000067529 шляхом підписання Заяви-згоди про приєднання до Універсального договору банківського обслуговування (а.с.98 на зв.-99). Згідно з п. 1.1 Договору банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти та комісії, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання в повному обсязі (а.с.98 на зв.). Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надається на наступних умовах: сума кредиту 18 301,70 грн, строк кредитування 24 місяці, кінцева дата повернення кредиту 23.06.2020, кредит надається на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3% від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56,05 річних. Платежі з погашення заборгованості за кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних платежів (п.2.1 Договору) (а.с. 98 на зв.). Згідно з п.2.2 Договору дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в Графіку платежів, який викладений в розділі 4 договору (а.с.98 на зв.). У паспорті споживчого кредиту, підписаного [PERSON] 23.06.2018, відображена інформація, аналогічна тій, що встановлена договором про споживчий кредит №22037000067529 з урахуванням побажань споживача, зокрема: сума кредиту 18 301,70 грн, строком на 24 місяці, процентною ставкою 0,001% річних, загальні витрати за кредитом 13 457,13 грн, реальна річна процентна ставка 160,37% (а.с.100). Цього ж числа, як свідчить рішення щодо надання кредиту, [PERSON] погоджено надання кредиту у розмірі 18 301,70 грн, строком на 24 місяці, процентною ставкою 0,001%, комісією 3% (а.с.100 на зв.). 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №15/12/21, за умовами якого останній за плату набув права вимоги до боржників за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників, в тім числі до відповідача в сумі 28 536,01 грн (а.с.82, 83-89). Актами прийому-передачі прав вимоги та Реєстру боржників від 15.12.2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» переданий Реєстр боржників відповідно до умов договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021, що підтверджує факт переходу до ТОВ «Цикл Фінанс» прав вимоги заборгованості (а.с.93, 94). Відповідно до платіжної інструкції №3251 від 15.12.2021 позивачем здійснено АТ «Банк Кредит Дніпро» сплату за договором факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 (а.с.95 на зв.). На а.с. 10-79 є виписки по особовому рахунку за період з 23.06.2018 по 14.12.2021, з яких видно, що [PERSON] користувався кредитними коштами. 05.06.2025 представником позивача [PERSON] була направлена вимога про сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 536,01 грн (а.с.97). Згідно з розрахунком заборгованості, наданої позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №22037000067529 від 23.06.2018 станом на 14.12.2021 складає 28 536,01 грн, з яких: 16 456,91 грн залишок простроченого кредиту, 12 079,10 грн залишок прострочених комісій (а.с.105-106). Крім того, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 відповідачу нараховано збитки від інфляції 582,29грн. та 3% річних в сумі 96,03 грн. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16 456,91 грн є підставними та підлягають задоволенню. В той же час, розглядаючи вимоги про стягнення комісії в розмірі 12 079,10 грн, суд зазначає таке. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч.ч.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 зазначено: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зазначено: «31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». 31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. 31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. 31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». 31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. 31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. 31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. 31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено: «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 вказано: «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічна позиція була викладене Верховним Судом і постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. В силу ч.ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 12, ст.81 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial