Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У серпні 2025 року представник позивача - Коростельов С.В. звернулася до суду з даним позовом, у якому зазначив наступне. 06.12.2021 Акціонерне товариство «МЕГАБАНК» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 16-16/2021-ЕК-UAH. За умовами укладеного Кредитного договору, Кредитодавець (Банк) надає кредитні кошти (далі Кредит), в сумі та на умовах визначених Договором, які Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю, сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі згідно з додатками до Договору. Також, як визначено в самому Кредитному договорі, цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в АТ «МЕГАБАНК»/Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які розміщуються на офіційному сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua. Розділом 2 Кредитного договору визначено умови та порядок надання кредиту. У відповідності до вказаних умов: Кредит надається на строк з 06.12.2021 до 01.12.2022 включно. Загальний розмір кредиту складає 200000 гривень, ·процентна ставка за користування Кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована) складає 12.00% % річних, процентна ставка за користування Кредитом понад строк, вказаний в п. 2.6. Договору, % річних, нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня прострочення боргу становить 36.00 % річних. Розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в % від суми кредиту складає 1.00% % та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі і видав Позичальнику кредитні кошти в сумі 200000 гривень, що підтверджується відповідною заявою на видачу готівки та/або банківською випискою з рахунку клієнта. Позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту, оплати нарахованих процентів та комісії лише частково. Відповідно до умов кредитного договору строк повернення всієї суми отриманого кредиту та сплати всіх нарахованих банком платежів за кредитом мав остаточно спливати в погоджену сторонами кінцеву дату повернення кредиту, а саме 01.12.2022 року. Однак позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував і не сплачував всі узгоджені платежі на погашення кредитної заборгованості. Датою останнього платежу позичальника по сплаті заборгованості за кредитним договором є 01.02.2022, відповідно, затримка оплати щомісячних платежів становить більше одного календарного місяця. Таким чином, станом на день подання цієї позовної заяви, у відповідача перед позивачем існує заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 364799,16 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) (в тому числі простроченим) в сумі 166666,66 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками (в тому числі простроченими) в сумі 134 133,38 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (в тому числі простроченими) в сумі 63 999,12 грн. Вказана сума заборгованості за кредитним договором розрахована банком станом на 03.09.2024. 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» є фінансовою установою та має діючу ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, зокрема з надання послуг з факторингу, від 14.03.2024. Пунктом 14 Договору № GL1N426240 визначено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток Сторін. Таким чином, новий кредитор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» набув право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06/12/2021 року, відповідно до якого Боржником є [PERSON] . Пунктом 2 Договору № GL1N426240 передбачено, що після набуття новим кредитором прав вимоги новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. 27.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Первісний кредитор) уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (Новий кредитор) Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. Пунктом 14 Договору № 1/12 визначено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток Сторін. Таким чином, відповідно до умов Договору № 1/12 ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за основними договорами. Відповідно до Додатку №1 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору про відступлення прав вимоги серед інших до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло і право вимоги в тому числі і за кредитним договором № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06/12/2021 року, відповідно до якого боржником є [PERSON] . Посилаючись на вищевикладені обставини, положення 509, 510, 512, 514, 516, 525, 530, 536, 626 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 364799,16 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) (в тому числі простроченим) в сумі 166666,66 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками (в тому числі простроченими) в сумі 134 133,38 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (в тому числі простроченими) в сумі 63 999,12 грн та судові витрати: зі сплати судового збору за подання позову в сумі 4 377,58 гривень; зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 1211,20 гривень; на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 20 700,00 гривень, якщо інший розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката не буде заявлений позивачем додатково. Процесуальні дії по справі та позиція сторін Ухвалою судді від 29 серпня 2025 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» Коростельова Станіслава Володимировича про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково: до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 546/854/25 заборонено органам та особам, які здійснюють реєстраційні дії щодо транспортних засобів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо автомобіля марки RENAULT модель TRAFIC, 2007 року випуску, дата останньої реєстрації 18.08.2016, об`єм (потужність) двигуна - 1995 см3, власником якого є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою судді від 05 вересня 2025 року у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 06 жовтня 2025 року, яке за клопотанням відповідача було відкладене на 20 листопада 2025 року. 27 жовтня 2025 року до суду від представника відповідача - Салашного М.О. надійшов відзив на позов, у якому він зазначив, що на підтвердження того факту, що АТ «МЕГАБАНК» уклав з [PERSON] кредитний договір № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 позивач надав звичайну копію договору який містить підпис, який візуально схожий на підпис [PERSON] . Між тим, [PERSON] категорично заперечує дану обставину і на даний час стверджує, що з копії долученого кредитного договору № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 року достеменно не можна встановити, що саме він його підписав. При цьому, [PERSON] визнає, що він дійсно неодноразово отримував у АТ «МЕГАБАНК» кредитні коши на підставі, укладених кредитних договорів, але всі зобов`язання виконував належним чином, що за кредитний договір № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 року прикладено до позовної заяви та чий на ньому підпис він не розуміє. Крім того до позовної заяви не долучено доказів того, що Кредитодавець видав із своєї каси, а Позичальник отримав готівкою кредит у сумі 200000 грн. 00 коп. З цього приводу акцентував увагу на тому, що Верховний Суд у постанові від 17.02.2021 у справі №753/23043/19 зазначив, що «Внутрішні документи банку (довідки, виписки, розрахунки) не є належними доказами видачі кредиту. Факт надання кредиту може бути підтверджений лише первинними бухгалтерськими документами меморіальними або касовими ордерами, платіжними дорученнями». Щодо вимоги про стягнення нарахованих та несплачених відсотків (в тому числі прострочених) в сумі 134133,38 грн представник відповідача зазначив, що відповідно до пункту 2.6. Договору кредит надається на строк з 06.12.2021 до 01.12.2022 року включно. Процентна ставка за користування Кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована) % річних 12% річних (п. 2.8. Договору). Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказане твердження узгоджуються із правовими висновками, які містяться в постановах ВП ВС від 31.10.2018 № 202/4494/16-ц (14-318цс18), 28.03.2018 № 444/9519/12 (14-10 цс 18), 04.07.2018 № 310/11534/13-ц (14-154цс18) постанові КГС ВС №5017/1987/2012. Між тим, як видно із розрахунку заборгованості за договором № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 року за період з 29.07.2022 року по 01.11.2022 року АТ «МЕГАБАНК» нарахував заборгованість по ставці 12% річних та по ставці 36% річних чим по суті здійснив подвійне нарахування. Більш того, АТ «МЕГАБАНК» продовжив нараховувати відсотки після спливу визначеного договором строку кредитування тобто після 01.12.2022 року і до 01.09.2024 року по ставці 36% річних чим порушив ст. 1050 ЦК України, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося, а права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також звертав увагу на те, що згідно з пунктом 5 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (набрав чинності 24.12.2023), внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, частину сьому статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено абзацом другим, згідно з яким у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Оскільки умови кредитного договору № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 відповідачем в частині його зобов`язань щодо погашення заборгованості за тілом кредиту не виконані, тому даний договір діє і на день розгляду даної справи, і діяв після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, тому вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія абзацу другого частини сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону від 22 листопада 2023 року № 3498-IX. Матеріалами справи підтверджується, що строк кредитування з 06.12.2021 року до 01.12.2022 року включно, а відповідно до п. 9.1 Договору він діє до 01 грудня 2025 року. При цьому, строк кредитування та строк дії договору є різними поняттями. Оскільки відповідно до умов договору № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 року він є таким, що діє і на день розгляду даної справи, і діяв після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, тому вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія абзацу другого частини сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону від 22 листопада 2023 року № 3498-IX. Отже, нараховані відсотки позивачем, починаючи з 02.12.2022 не підлягають стягненню з відповідача, оскільки таке нарахування здійснено за межами строку кредитування. Щодо вимоги про стягнення нарахованої та несплаченої комісії (в тому числі простроченої) в сумі 63 999,12 грн представник позивача вказав, що із наданого позивачем паспорту споживчого кредиту видно, що комісія, пов`язана з обслуговуванням кредитної заборгованості становить 2000,00 грн та сплачується щомісячно. Однак умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності обслуговування кредитної заборгованості один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. У договорі про споживчий кредит № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Таким чином, відповідач [PERSON] вважає, що позовні про стягнення з нього на користь позивача 63999,12 грн. комісії по договору про споживчий кредит № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021, задоволенню не підлягають. Щодо витрат позивача на правову допомогу представник відповідача звертав увагу, що як видно з позовної заяви, витрати на правничу допомогу вказано у фіксованому розмірі гонорару в сумі 20700,00 грн., і як такі, що він вже поніс. Але не достатньо вказати суму, яка нібито понесена на правничу допомогу, позивачем повинен бути наведений саме розрахунок (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), акт приймання-передачі наданих послуг суми судових витраті і надані докази сплати послуг з правничої допомоги саме вказаному розмірі. Зазначене твердження узгоджується з висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який викладений в постанові від 23.11.2020 рок у справі № 638/7748/18. Як результат вказана позивачем сума понесених витрат на правничу допомогу жодним чином не обґрунтована так в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував факт слати 20700,00 грн., а тому на даний час відповідачем [PERSON] взагалі ставиться під сумнів понесення таких витрат на правничу допомогу. Також позивачем не наведено жодного обґрунтування співмірності розміру правничої допомоги в сумі 20700,00 грн. із складністю справи, оскільки як видно із змісту позовної заяви вона по своїй суті є шаблонною. Зважаючи на це [PERSON] заперечує щодо заявленого ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» розміру судових витрат, у зв`язку із їх необґрунтованістю та заявляє клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги до нуля. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просив поновити пропущений процесуальний строк для подачі відзиву на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЄВРОКРЕДИТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а. с. 115 - 119). Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року було задоволено заяву представника відповідача - Салашного М.О. про продовження процесуального строку для подання відзиву на позов та продовжено відповідачу [PERSON] процесуальний строк для подання відзиву на позов до 30 жовтня 2025 року. 05 листопада 2025 року від представника позивача Коростельова С.В. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій щодо укладання та підписання кредитного договору він відмітив, що 06.12.2021 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 за умовами укладеного Кредитного договору, Кредитодавець (Банк) надає кредитні кошти (далі Кредит), в сумі та на умовах визначених Договором. Копія вказаного Кредитного договору міститься в матеріалах справи. У розділі 12 Кредитного договору «Реквізити сторін» міститься підпис [PERSON] . Також у матеріалах справи наявні копії Заяви на видачу грошових коштів, Паспорту споживчого кредиту, Кредитного договору. Усі зазначені документи також містять підпис Відповідача [PERSON] , що вказує про її дійсне волевиявлення на отримання кредиту. Крім того, до Позовної заяви були додані виписки по рахунку: Виписки по особовому рахунку [NUMBER] з 06.12.2021 року по 02.12.2022 року, що сформована у програмному комплексі Акціонерного товариства «МЕГАБАНК»; копія Виписки по особовому рахунку [PERSON] з 03.12.2022 року по 03.09.2024 року, що сформована у програмному комплексі Національного банку України (Єдина інформаційно-облікова система НБУ). Згідно з викладеною у наданих виписках інформацією, [PERSON] активно використовував отримані кредитні кошти, у тому числі здійснював погашення заборгованості. Отже, здійснюючи часткове погашення заборгованості, Відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання Кредитного договору. Таким чином, можна стверджувати, що Відповідач підписав не лише Заяву-анкету на відкриття рахунку та видачу платіжної картки, а і безпосередньо Кредитний договір, якій містить у собі всі істотні умови, у тому числі, але не виключно, ліміт кредитної лінії; строк дії кредитного ліміту; розмір процентної ставки тощо. Щодо видачі кредитних коштів зазначив, що до позовної заяви був долучений Додаток 4 Копія заява на видачу готівки від 07.12.2021 року за кредитним договором № 16-16/2021-ЕК-UAH, копію кредитного договору, у якому визначено суму, строк, процентну ставку та порядок повернення кредиту, банківські документи, що свідчать про облік зазначеної операції. Таким чином, твердження відповідача про відсутність доказів отримання готівки є надуманим і таким, що не відповідає дійсності. Крім того, у матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] від 25.11.2021 року про отримання експрес-кредиту для мікро- та малого бізнесу фізичної особи або приватного підприємця, яка підтверджує факт звернення позичальника до банка на отримання ним кредитних коштів у сумі 200 000,00 грн. Відповідно до правил надання кредитів АТ «МЕГАБАНК», процедура отримання кредиту передбачала, що позичальник спочатку подає заяву на розгляд та затвердження банком, а вже після ухвалення позитивного рішення банк повідомляє клієнта про затверджену суму та оформлює кредитний договір із видачею коштів. Отже, якщо заява на отримання кредиту подана 25.11.2021 року, а кредитний договір укладений 06.12.2021 року, логічно та документально обґрунтовано, що ця заява стосується саме кредитного договору № 16-16/2021-ЕК-UAH, укладеного після затвердження кредиту банком. Відповідно до інформації, наданої АТ «МЕГАБАНК», [PERSON] раніше було видано кредит договором № 12-16/2021-ЕК-UAH від 05.07.2021 року, а отже, заява від 25.11.2021 подана вже після укладення попереднього договору і не могла стосуватися його. Таким чином, ця заява є складовою саме кредитного договору від 06.12.2021 р. Крім того, до матеріалів справи долучено банківські виписки, які підтверджують зняття готівкових коштів у розмірі, що відповідає умовам кредитного договору, платежі відповідача на погашення заборгованості за кредитом № 16-16/2021-ЕК-UAH. Отже, навіть попри те, що під час передачі права вимоги АТ «МЕГАБАНК» не передав ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» оригінали окремих документів, фактичне отримання коштів і користування ними позичальником підтверджується належним чином завіреними копіями документів, банківськими виписками про рух коштів, фактом визнання кредитного договору самим [PERSON] через здійснення ним платежів. Відповідач не надав жодних доказів підроблення підпису чи заяви про проведення почеркознавчої експертизи, що підтверджує відсутність підстав ставити під сумнів автентичність підпису. Більше того, сам факт неодноразового отримання відповідачем кредитних коштів у тому ж банку свідчить про наявність тривалих договірних відносин між сторонами, усталений порядок підписання договорів та обізнаність відповідача з умовами кредитування. Таким чином, усі додатки, долучені до позовної заяви, є такими, що стосуються саме кредитного договору № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 року, а твердження представника відповідача про можливу належність документів до іншого договору не відповідають фактичним обставинам і документальним доказам у справі. Щодо нарахування відсотків представник позивача вказав, що у відзиві представником відповідача зазначено, що «нарахування відсотків за користування кредитом після 01.12.2022 року є безпідставним, оскільки після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти, а його права забезпечуються положеннями частини другої статті 625 ЦК України». Позивач не погоджується із зазначеною позицією відповідача, оскільки вона суперечить умовам укладеного між сторонами кредитного договору № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 року, а також положенням чинного законодавства України. Відповідно до пункту 2.6 договору, строк користування кредитними коштами визначено 06.12.2021 року по 01.12.2022 року включно. Водночас пунктом 2.17 кредитного договору прямо передбачено, що процентна ставка за користування кредитом понад строк, вказаний у пункті 2.6 договору, становить % річних 36 %) і нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня прострочення боргу. Тобто сторони договору погодили можливість і порядок нарахування підвищених відсотків у разі невиконання зобов`язань у строк, і така умова не суперечить імперативним нормам Цивільного кодексу України. Більш того, пунктом 9.1 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01.12.2025 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Згідно з пунктом 9.2 договору, закінчення строку дії договору не звільняє позичальника від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) від 19 грудня 2019 року у справі № 646/10179/16-ц «нарахування підвищеної процентної ставки за прострочку сплати кредиту не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, а є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яка заздалегідь погоджена сторонами у договорі. У разі якщо позичальник підписав кредитний договір, який містить таку умову, він прийняв на себе зобов`язання сплачувати зазначені проценти у випадку прострочення». Посилання відповідача на Закон № 3498-ІХ є безпідставним, оскільки зазначений Закон поширюється лише на договори, строк дії або строк користування кредитом за якими продовжено після 24.12.2023 р. Кредитний договір № 16-16/2021-ЕК-UAH був укладений 06.12.2021 року, а строк його дії до 01.12.2025 визначено сторонами безпосередньо в момент підписання. Таким чином, умови договору не змінювалися й не продовжувались після набрання чинності Законом, а отже, дія пункту 5 розділу І Закону № 3498-ІХ на ці правовідносини не поширюється. Щодо заборгованості по комісії за користування кредитом. У відзиві зазначено, що відповідач не визнає нараховану у складі заборгованості комісію, посилаючись на те що позивачем не надано жодних доказів на здійснення таких дій АТ «МЕГАБАНК». Кредитним договором № 16-16/2021-ЕК-UAH передбачено види комісійних винагород, кожна з яких має чітке економічне та правове обґрунтування, а також визначений розмір, підставу нарахування та строк сплати. А саме: п. 2.11 передбачає комісійну винагороду за оформлення документів під час відкриття позичкового рахунку у розмірі 1 % від суми кредиту, що сплачується у день укладення договору; п. 2.12 встановлює комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 % від суми кредиту, що сплачується щомісячно у день погашення кредиту відповідно до графіка зменшення ліміту; п. 2.13 визначає комісійну винагороду за операції з документарного оформлення та підтвердження розрахунків, пов`язаних з обслуговуванням позичкового рахунку, у розмірі 1 % від суми кредиту, що сплачується в строки, передбачені відповідною додатковою угодою; п. 2.14 передбачає комісійну винагороду у розмірі 25 % від суми отриманого кредиту у разі порушення обов`язку, встановленого п. 4.2.1 договору, яка сплачується протягом трьох робочих днів з моменту невиконання зобов`язання; п. 2.15 встановлює комісійну винагороду у розмірі 25 % від суми використаного не за цільовим призначенням кредиту, що сплачується протягом трьох робочих днів із моменту виявлення нецільового використання, а також 5 % від суми зобов`язання у разі невиконання інших обов`язків, передбачених пунктами 4.2.4, 4.2.64.2.8, 4.2.124.2.13 договору. Таким чином, усі комісії є договірними платежами, прямо погодженими сторонами, які мають різну правову природу. Перед укладенням кредитного договору Відповідачу була надана вся необхідна та повна інформація про умови кредитування, включаючи розмір і порядок сплати комісій. Ця інформація міститься у Графіку платежів по кредиту та Паспорті споживчого кредиту, що є невід`ємними частинами Кредитного договору. Жодна з наведених комісій не є «платою за видачу кредиту» або «платою за доступ до фінансового інструменту», що було предметом розгляду у справі Великої Палати Верховного Суду № 496/3134/19 від 13.07.2022 року. Отже, наведена у відзиві судова практика не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у даному випадку комісії мають чітке функціональне призначення і передбачені письмово погодженими умовами кредитного договору. Щодо оплати професійної правничої допомоги. Між ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та адвокатом Коростельовим Станіславом Володимировичем укладено Договір про надання правничої допомоги № 1/07-25 від 01.07.2025 року, відповідно до якого адвокат надає Клієнту повний комплекс юридичних послуг, зокрема підготовку, підписання та подання позовної заяви, проведення аналізу боржника, підготовку процесуальних документів, участь у судових засіданнях та інші дії, необхідні для належного захисту прав Позивача. До матеріалів справи долучено Акт приймання-передачі наданих послуг від 20.08.2025 року, який містить деталізований опис виконаних робіт, перелік здійснених дій адвокатом та визначений розмір винагороди у сумі 20 700,00 грн. Усі зазначені послуги фактично надані адвокатом, що підтверджується процесуальними документами, які містяться в матеріалах справи (зокрема, позовна заява, клопотання, заяви, письмові пояснення). Сума винагороди у розмірі 20 700,00 грн є співмірною із: обсягом фактично виконаних адвокатом процесуальних дій (аналіз кредитної справи, підготовка позову, доказів, правова позиція, супровід процесу); складністю спору, який включає аналіз фінансово-кредитної документації, застосування норм матеріального та процесуального права, розрахунок заборгованості. Отже, твердження відповідача про «шаблонність» позовної заяви або «відсутність обґрунтування» витрат не відповідають дійсності і мають оціночний характер. Таким чином представник позивача вважає вимоги відповідача щодо зменшення витрат на правничу допомогу безпідставними та просимо суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі, зазначеному в Акті приймання-передачі послуг від 20.08.2025. З огляду на вищезазначене, представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі (а. с. 132 137). Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року клопотання представника відповідача Салашного М.О. про витребування доказів було задоволено та витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» оригінали кредитного договору та інших доданих до документів, які містять підпис відповідача. Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року клопотання відповідача [PERSON] про повторне витребування доказів було задоволено та витребувано повторно від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» оригінали вищезазначених доказів. Витребувані за ухвалами суду від 20 листопада 2025 року та 19 грудня 2025 року докази від позивача до суду не надійшли, про причини невиконання ухвал суду позивач не повідомляв. Підготовче провадження по справі було закрито 15 січня 2026 року та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 лютого 2026 року. У судове засідання 12 лютого 2026 року представник позивача не з`явився, у позовній заяві представник позивача Коростельов С.В. просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 12 лютого 2026 року суду повідомив, що проти позовних вимог заперечує, оскільки даний договір у нього відсутній. Раніше він був постійним клієнтом АТ «Магабанк», однак по всіх кредитних договорах заборгованість погашена. Звертав увагу, що у позові було зазначено, що оригінал кредитного договору знаходиться у позивача, однак позивачем не було його надано на ухвалу суду. Наявні копії кредитного договору з додатками та інші документи, які він нібито підписував, ним ставляться під сумнів, оскільки він хотів ознайомитися саме з оригіналами. Представник відповідача Салашний М.О. зазначив, що жодних відносин відповідач із позивачем не мав. У матеріалах справи відсутнє підтвердження отримання відповідачем коштів через касу банку, яким могло бути платіжне доручення чи квитанція. Щодо необхідності витребування оригіналів доказів зазначив, що це необхідно для підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача. Крім того у разі надходження оригіналів документів стороною відповідача було б ініційовано питання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки за копіями документів експертиза не проводиться. Наявна у матеріалах справи банківська виписка не містить підтвердження, що вона відноситься саме до наявного у матеріалах справи кредитного договору. Тому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Фактичні обставини справи, встановлені судом Із наявних у матеріалах справи копій документів вбачається наступне. 25 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до банку із заявою на отримання експрес, мікро та малого кредиту фізичної особи або приватного підприємця про видачу кредиту у розмірі 200000,00 грн на термін 12 місяців (а. с. 27) 06 грудня 2021 року між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №16-16/2021 ЕК UAH (далі Договір), копія якого міститься у матеріалах справи (а. с. 14 -19). Відповідно до пункту 2.6. Договору кредит надається на строк з 06 грудня 2021 року по 01 грудня 2022 року включно. Загальний розмір кредиту 200000,00 гривень, процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості 12,00 %, орієнтовна річна процентна ставка 45,5416%, процентна ставка за користування кредитом понад строк, вказаний у пункті 2.6. Договору, % річних, нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня прострочення боргу 36% (пункти 2.7 2.9., 2.17. Договору). Пунктами п. 2.11. 2.16. Договору визначено розмір комісійної винагороди: за оформлення документів під час відкриття позичкового рахунку у розмірі 1 % від суми кредиту, що сплачується у день укладення договору (п. 2.11. Договору); за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 % від суми кредиту, передбаченої в п. 1.1. (сплачується щомісячно у день погашення кредиту відповідно до графіка зменшення ліміту) (п. 2.12. Договору); за операції з документарного оформлення та/або підтвердження розрахунків, пов`язаних з обслуговуванням позичкового рахунку, та за операції, що забезпечують виконання розрахунків або є їх складовою частиною, в тому числі за перевірку документів, виконання операцій в % від суми кредиту, яка нараховується та сплачується в строки, передбачені відповідною додатковою угодою у розмірі 1 % від суми кредиту (п. 2.13. Договору); у разі порушення та/або невиконання обов`язку, згідно з п. 4.2.1. договору, яка сплачується протягом трьох робочих днів з моменту такого невиконання зобов`язання у розмірі 25 % від суми отриманого кредиту (п. 2.14. Договору); за нецільове використання кредиту, що сплачується протягом трьох робочих днів із моменту нецільового використання у розмірі 25% від суми, використаної не за цільовим призначенням (п. 2.15. Договору); за невиконання будь якого з прийнятих на себе обов`язків згідно з пунктами 4.2.4., 4.2.6. 4.2.8., 4.2.12. 4.2.13. за кожен випадок невиконання умов цих пунктів договору у розмірі 5 % від (п. 2.16. Договору). Згідно з пунктом 4.2.1. Договору позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит в повному обсязі до 16 години 00 хвилин 01 грудня 2022 року, згідно з Графіком зменшення ліміту. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01 грудня 2025 року, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. Закінчення строку договору не звільняє позичальника від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Дострокове розірвання договору здійснюється у випадках, передбачених чинним законодавством України та цим договором (пункти 9.1., 9.2. Договору). Додатком №1 до Договору є Згода фізичної особи суб`єкта кредитної історії [PERSON] Акціонерному товариству «Мегабанк» на доступ до своєї кредитної історії, збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації щодо себе від 06 грудня 2021 року (а. с. 19 зворот). Відповідно до копії Додатку №2 Графіку зменшення ліміту та Додатку №3 Графіку платежів та визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки [PERSON] було встановлено терміни зменшення ліміту та сплати процентів, суми щомісячно платежу з урахуванням процентів та комісії у період з 01.01.2022 по 01.12.2022 (а. с. 20, а. с. 20 зворот). У копії паспорту споживчого кредиту, який підписано позичальника 06 грудня 2021 року, визначено основні умови кредитування, а саме: тип кредиту невідновлювальна кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - 200000,00 грн; строк кредитування з 06 грудня 2021 року до 01 грудня 2022 року включно; мета отримання кредиту споживчі цілі; процента ставка, відсотків річних 12,00%; тип процентної ставки фіксована; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 45,5416% тощо (а. с. 21 22). Відповідно до копії заяви [PERSON] в.о. директора Полтавського ЦРВ АТ «Мегабанк» Подольській Т.В. від 07.12.2021 [PERSON] просив видати йому через касу Полтавського ЦРВ АТ «Мегабанк» грошові кошти з його позичкового рахунку № [NUMBER] , відкритого в АТ «Мегабанк» згідно кредитного договору №16-16/2021 ЕК UAH від 16.12.2021 в сумі 200000,00 грн на споживчі потреби (а. с. 23). Згідно з копією банківської виписки по рахунку № [NUMBER] від 06.12.2021 по 02.12.2022 [PERSON] 07.12.2021 було видано кредит у сумі 200000,00 грн та ним частково сплачувалися відсотки за кредитом (а. с. 29 30). Відповідно до копії банківської виписки по рахунку [PERSON] з 03.12.2022 по 03.09.2024 заборгованість [PERSON] за тілом кредиту складає 166666,66 грн, заборгованість за відмотками 134133,38 грн (а. с. 31 36). Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] за договором №16-16/2021 ЕК UAH від 16.12.2021 станом на 03.09.2024 заборгованість останнього за кредитом (в тому числі прострочена) становить 166666,66 грн, заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) - 134 133,38 грн, заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) - 63 999,12 грн, всього 364799,16 грн (а. с. 28). 09 липня 2024 року відповідно до протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260 переможцем електронного аукціону, номер лоту GL1N426240, з придбання прав вимоги за кредитним договорами стало ТОВ «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» (а. с. 37). 03 вересня 2024 року між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого банк відступає новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами и розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківським індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (овердрафту), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та в порядку, визначених цим Договором (а. с. 38 - 40). Згідно з п. 2 цього договору новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами. Відповідно до п. 4 договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього Договору новий кредитор сплачу Банку грошові кошти у сумі 21 723 211,51 грн. Ціна договору сплачується новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор (а. с. 38 - 40). Згідно з копією платіжної інструкції № 66895 від 31.07.2024 ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» здійснило оплату за лот GL1N426240, переможець ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС", ЄДРПОУ 40916672, протокол GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, ціна продажу 23 425 777,00 грн, без ПДВ (а. с. 41). Відповідно до копії витягу з додатку №1 до Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року до ТОВ «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №16-16/2021ЕКUAH від 16.12.2021 на загальну суму 364799,16 грн (а. с. 42). 27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги (а. с. 45 46). Відповідно до п.2 договору права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора переходять з моменту підписання сторонами цього договору та додатку №1 (реєстр договорів). Відповідно до п.4 договору відступлення прав вимоги сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 22 730 000,00 грн. Відповідно до Додаткової угоди №1 від 23.05.2025 п. 4 було викладено в наступній редакції: «Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору, Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти у сумі 22730000,00 грн . Ціна договору сплачується Новим кредитором шляхом безготівкового перерахування коштів на будь-який з рахунків Первісного кредитора в банківських установах за реквізитами, що зазначені у цьому Договорі. Оплата здійснюється з розстроченням платежу наступними частинами: 1). В строк до 31 грудня 2024 року включно має бути сплачений аванс в сумі 8030000,00 грн ; 2). В строк до 31 серпня 2025 року включно має бути сплачений залишок суми в розмірі 14700000,00 грн». Згідно з копією платіжної інструкції №1074 від 27.12.2024 ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» здійснило оплату за договором 1/12 про відступлення прав вимоги у сумі 8 030 000 ,00 грн (а. с. 48). Відповідно до копії витягу з додатку №1 до Договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №16-16/2021ЕКUAH від 16.12.2021 на загальну суму 364799,16 грн (а. с. 49). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Пунктом 8 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Відповідно до частин першої, другої, четвертої - шостої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2024 року в справі № 761/35043/21 (провадження № 61-3312св24) вказано, що «застосування положень частини шостої статті 95 ЦПК України щодо неприйняття до уваги того чи іншого письмового доказу можливе лише у разі постановлення судом ухвали про витребування у відповідної особи оригіналу письмового доказу і якщо вимоги цієї ухвали не виконано (оригінал письмового доказу не подано). Так, ухвалою суду від 20 листопада 2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів було задоволено та витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» оригінали наступних доказів для огляду: кредитного договору № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021, укладеного між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] ; додатку № 1 до кредитного договору № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 - згоди фізичної особи-суб`єкта кредитної історії від 06.12.2021; додатку № 2 до кредитного договору № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 графіка зменшення ліміту; додатку № 3 до кредитного договору № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 графік платежів та визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки; паспорта споживчого кредиту (кредитний договір № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021); заяви [PERSON] на отримання експрес, мікро та малого кредиту фізичної особи або приватного підприємця (торгівля, послуги, виробництво); заяви [PERSON] про видачу грошових коштів через касу від 07.12.2021; доказу передачі [PERSON] та отримання ним 07.12.2021 на підставі кредитного договору № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021 готівкою грошових коштів у сумі 200000,00 грн. Указана ухвала суду була доставлена до електронних кабінетів позивача та представника позивача - [PERSON] 23.11.2025 (а. с. 153, 155). У зв`язку з невиконанням ухвали суду від 20 листопада 2025 року ухвалою суду від 19 грудня 2025 року було повторно витребувано від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» оригінали вищезазначених доказів. Ухвала суду від 19.12.2025 була доставлена до електронних кабінетів позивача та представника позивача - [PERSON] 19.12.2025 (а. с. 164, 165). Суд звертає увагу, що у позовній заяві (у переліку документів та інших доказів, які подаються до суду) представником позивача зазначено, що оригінал кредитного договору, Паспорту споживчого кредиту, заяви [PERSON] на видачу готівки, заяви [PERSON] на отримання кредиту та оригінали інших документів, які витребував, суд знаходяться у позивача. Проте оригінали витребуваних документів позивачем суду надані не були. У відповіді на відзив представник позивача вказував, що «навіть попри те, що під час передачі права вимоги АТ «МЕГАБАНК» не передав ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» оригінали окремих документів, фактичне отримання коштів і користування ними позичальником підтверджується належним чином завіреними копіями документів, банківськими виписками про рух коштів, фактом визнання кредитного договору самим [PERSON] через здійснення ним платежів». Всупереч даному твердженню у пункті 6 договору про відступлення прав вимоги від 27.12.2024 № 1/12, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (Новий кредитор), Новий кредитор підтверджує, що в момент укладення цього договору отримав від первісного кредитора всі наявні документи, що підтверджують право вимоги до боржників, зокрема оригінали кредитних справ, в тому числі Основних договорів з боржниками. Тобто, твердження позивача щодо наявності у нього, зокрема оригіналу кредитного договору, яке викладене у заявах по суті справи, є таким, що суперечить одне одному. Однак навіть у разі відсутності у позивача оригіналів даних доказів позивач не був позбавлений можливості повідомити суд у кого саме вони знаходяться, проте такою можливістю не скористався, будь яких пояснень з цього приводу суду не надав, повністю проігнорувавши вимоги ухвал суду. Між тим обставини укладення сторонами кредитного договору мають суттєве значення з огляду на те, що він був укладений у письмовій формі. Слід зазначити, що надання доказів на підтвердження доводів і обставини, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, при цьому суд, за відповідним клопотанням сторони, може зобов`язати позивача надати певні докази, якщо це необхідно для забезпечення об`єктивного розгляду справи, і ненадання їх за вимогою суду або не реагування на вимогу суду є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом (постанова Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №237/4569/17). Проте позивач на вимогу суду не надав оригіналу кредитного договору № 16-16/2021-ЕК-UAH від 06.12.2021, укладеного між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] та інших документів, на підставі якого він просив суд стягнути заборгованість. З огляду на частину шосту статті 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналу кредитного договору з додатками до нього. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 757/28231/13-ц у справі з подібними правовідносинами. У статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази (у тому числі у оригіналах згідно статті 95 ЦПК України) тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню. У справі № 2/2218/3845/11 Верховний Суд зазначив, що «..якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Договір поруки не було надано суду учасниками справи у зв`язку з його відсутністю та не встановленням його місцезнаходження». У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 466/4209/17 (провадження № 61-5277св22) сформульований висновок, що наслідком недотримання вимог статті 95 ЦПК України є виключення письмового доказу з числа доказів і розгляд справи на підставі інших доказів. Крім того Верховний Суд у постанові від 12 липня 2023 року у справі № 761/15392/19вказав: «Враховуючи те, що відповідач під час розгляду справи неодноразово ставила під сумнів докази, які подані позивачем в копіях та на вимогу суду першої інстанції не надані в оригіналах, тому суд апеляційної інстанції на виконання приписів частини шостої статті 95 ЦПК України не повинен був брати до уваги, зокрема, копію додаткової угоди від 10 грудня 2007 року № 1 до договору від 10 жовтня 2007 року № 69 та копію акта приймання-передання майна від 12 грудня 2008 року до договору від 10 жовтня 2007 року № 69, оскільки за браком їх оригіналів неможливо встановити достовірність зазначених документів». Таким чином, з огляду на те, що позивачем не було надано оригінали кредитного договору та інших документів, які містять підпис позивача, а сторона відповідача ставиться під сумнів відповіднвість поданих позивачем копій доказів оригіналам, зазначені копії доказів судом до уваги не беруться. З огляду на викладене, правомірності нарахування позивачем відсотків та комісії за кредитним договором судом оцінка не надається. Суд звертає увагу, що у відповіді на відзив представник позивача вказував, що згідно з викладеною у наданих банківських виписках інформацією [PERSON] активно використовував отримані кредитні кошти, у тому числі здійснював погашення заборгованості. З цього приводу суд зазначає наступне. Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2024 року у справі №298/825/15-ц виснував, що «належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, було встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру». Проте, ураховуючи те, що судом не береться до уваги наявна в матеріалах справи копія кредитного договору та інших документів, достовірність яких ставиться відповідачем під сумнів, суд позбавлений можливості на підставі лише банківської виписки визначити істотні умови кредитного договору, зокрема суму кредиту, процентну ставку, строк дії договору тощо. Верховний Суд у постанові від 20 травня 2019 року у справі № 237/747/16-ц вказав: «суд правильно виходив із того, що єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору є сам договір, який повинен бути укладений в письмовій формі та зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, суму, строк та порядок його повернення, річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати, відповідальність за порушення виконання кредитних зобов`язань, у тому числі розмір та порядок нарахування пені за прострочення їх виконання». У цій же постанові судом зроблено висновок, що банківська виписка з рахунку не може бути доказом укладення кредитного договору у письмовій формі. Інші докази, які б доводили поза розумним сумнівом, існування між сторонами договірних відносин у матеріалах справи відсутні. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки на обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» не надало суду належні та допустимі докази, які суд витребував, не довів їх переконливості, а також не підтвердив обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог. Щодо забезпечення позову Як було зазначено вище, ухвалою судді від 29 серпня 2025 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» Коростельова Станіслава Володимировича про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково: до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 546/854/25 заборонено органам та особам, які здійснюють реєстраційні дії щодо транспортних засобів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо автомобіля марки RENAULT модель TRAFIC, 2007 року випуску, дата останньої реєстрації 18.08.2016, об`єм (потужність) двигуна - 1995 см3, власником якого є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до частин дев`ятої та десятої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. З огляду на відмову у задоволенні позову у повному обсязі застосовані ухвалою судді від 29 серпня 2025 року заходи забезпечення позову слід скасувати. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд покладає понесені судові витрати на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed