Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

[PERSON] , в інтересах [PERSON] , звернувся до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В обгрунтування позову представник зазначив про те, що 22.02.2022 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.09.2024 р. було розірвано. За період існування сім`ї сторонами, за кошти сімейного бюджету, було придбано житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки зазначений будинок є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка звернулася до відповідача з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, припинивши право спільної сумісної власності на це майно. Ухвалою суду від 20.11.2025 р. відкрито розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити в повному обсязі. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22 люого 2022 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.09.2024 р. (а.с.15). У період шлюбу відповідачем [PERSON] згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 06 грудня 2023 року, який посвідчено приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Поляковою Н.В. та який зареєстровано в реєстрі за № 1295, було придбано у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2023 р. (а.с. 8-11). З акту обстеження умов проживаня від 25.02.2025 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2020 року разом зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченихЦивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз зазначених вимог закону свідчить про те, що нерухоме майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, хто з них є титульним його володільцем, якщо не буде встановлено інших обставин, а отже, у випадку, якщо вони не домовилися про порядок його поділу в натурі, спір може бути вирішений судом, зокрема, шляхом визначення їх ідеальних часток у ньому. З матеріалів справи встановлено, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] був придбаний під час перебування сторін у шлюбі, а питання про її поділ в натурі сторони не порушували. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи факт набуття спірного нерухомого майна у період шлюбу, а також визнання позову відпвідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону, та їх належить задовольнити та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна, а іншу 1/2 частину житлового будинку залишити у власності [PERSON] , припинивши право спільної сумісної власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved