Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

ТОВ "ФК "Процент" в особі представника - адвоката Руденка К. В. з використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 50 625,00 грн. В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 07.01.2024 між ТОВ "ФК "Процент" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4802-969-4, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн строком на 365 днів (до 06.01.2025) зі сплатою 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Укладення вказаного договору відбулося в електронному вигляді шляхом реєстрації [PERSON] на веб-сайті у мережі Інтернет та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ "ФК "Процент" свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , емітовану АТ КБ "Приватбанк". Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання, кредитні кошти та визначені умовами договору відсотки за користування ними не повертає, за період часу з 07.01.2024 до 06.01.2025 за ним рахується заборгованість у загальному розмірі 50 625,00 грн, що складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту в розмірі 5 000,00 грн та суми заборгованості зі сплати процентів в сумі 45 625,00 грн. Наведені обставини порушують права позивача, що стало підставою для звернення до суду. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "ФК "Процент" заборгованість за кредитним договором № 4802-969-4 від 07.01.2024 у розмірі 50 625,00 грн та відшкодувати понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 15.12.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачеві встановлений строк на подання відзиву. Задоволено клопотання позивача провитребування доказів. Витребувані судом докази надані у визначений строк та долучені до матеріалів справи. Під час підготовки справи до судового розгляду судом було установлено, що відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних заяв або клопотань до суду не подавав. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята статті11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно п. 15 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1-2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно статті 1054 ЦК України з а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). На підставі ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. 22.11.2023 прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон № 3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). У свою чергу згідно з п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Під час розгляду справи судом установлено, що між ТОВ "ФК "Процент" та відповідачем [PERSON] 07.01.2024 був укладений кредитний договір № 4802-969-4 шляхом реєстрації відповідача на сайті позивача. З наведеного суд дійшов висновку, що такий договір підписаний його сторонами у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 895769. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором (п. 1.1 договору). Згідно п. 1.3. договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку № 1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 912,50 %) користування кредитом (п. 1.2. договору). Грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн за договором № 4802-969-4 від 07.01.2024 перераховані відповідачеві на його картковий рахунок № [NUMBER] , на підтвердження чого на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ "Приватбанк" надана виписка з карткового рахунку. Наведені обставини дають підстави для висновку, що ТОВ "ФК "Процент" свої зобов`язання за договором кредиту виконало належним чином та у повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника. Натомість відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені ним, у частині повернення суми кредиту та процентів за користування ним не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4802-969-4 від 07.01.2024, заборгованість [PERSON] становить 50 625,00 грн, що складається з тіла кредиту у розмірі 5 000,00 грн та заборгованості зі сплати процентів у розмірі 45 625,00 грн. Натомість суд, аналізуючи наданий розрахунок заборгованості, ураховує, що проведені позивачем нарахування процентів за час правомірного використання кредитних коштів не відповідають положенням Закону України «Про споживче кредитування», оскільки проведені нарахування процентів частково суперечать його нормам, що є підставою для проведення судом власних розрахунків. Зокрема, з дня отримання кредитних коштів, тобто з 07.01.2024 до 21.04.2024 за 105 днів користування нарахуванню підлягає визначена умовами договору процентна ставка у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування, що загалом за вказаний період становить 13 125,00 грн (5 000 грн х 2,5 %/дн х 105 дн = 13 125,00 грн). Протягом період часу з 22.04.2024 до 19.08.2024 (120 днів) процентна ставка за користування кредитом відповідно до положень ЗУ «Про споживче кредитування» не могла перевищувати 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування, що відповідно становить 9 000,00 грн (5 000,00 грн х 1,5 %/дн х 120 дн = 9 000,00 грн). У подальшому, протягом періоду часу з 20.08.2024 до 06.01.2025, на залишок строку дії кредитного договору, який становить 140 днів, процентна ставка за користування кредитом не могла перевищувати 1 % від суми кредиту за кожен день користування, що відповідно становить 7 000,00 грн (5 000,00 грн х 1 %/дн х 140 дн = 7 000,00 грн). Відповідно загальний розмір процентів за час користування кредитними коштами протягом визначеного умовами кредитного договору строку становить 29 125,00 грн (13 125,00 грн + 9 000,00 грн + 7 000,00 грн = 29 125,00 грн). За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач допустив порушення умов укладеного кредитного договору із кредитором, внаслідок чого утворилася заборгованість із погашення суми боргу та процентів за користування грошовими коштами, що є порушенням прав позивача. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає положенням статті 16 ЦК України. Натомість проведені позивачем нарахування розміру процентів за користування кредитними коштами протягом строку дії договору не в повній мірі відповідають нормам чинного законодавства, відповідно заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення у межах визначених судом сум, а саме стягненню підлягає тіло кредиту у розмірі 5 000,00 грн та нараховані судом проценти за час дії кредитного договору в сумі 29 125,00 грн, що загалом становить 34 125,00 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує положення Цивільного процесуального кодексу України, якими регламентовані наведені питання. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За звернення до суду із даним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, відповідно у зв`язку із частковим задоволенням позову (67,41 %) стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 632,94 грн. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 ч. 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У розумінні ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи судом установлено, що між ТОВ «ФК «Процент» та ФОП [PERSON] був укладений договір про надання юридичних послуги № 03/06/2024 від 03.06.2024. На виконання умов договору про надання юридичних послуги № 03/06/2024 від 03.06.2024 надана довіреність, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 до договору про надання юридичних послуги № 03/06/2024 від 03.06.2024 та витяг з реєстру № 1 до вказаного акту з описом наданих послуг: складання та подання позовної заяви до суду до [PERSON] та клопотання про витребування доказів - 9 000,00 грн; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] - 1 000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг - 10 000,00 грн. Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах у справах № 922/445/19 від 03.10.2019 та № 329/766/18 від 02.09.2020 витрати на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх сторона вже сплатила чи ще має сплатити. Відповідачем не подано клопотання про зменшення суми витрат на правничу допомогу. Суд погоджується, що наведені у розрахунку витрати дійсно пов`язані з розглядом справи та дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача зі стягненням на користь позивача у рахунок компенсації цих витрат в сумі 6 741,00 грн, пропорційно задоволеним вимогам (67,41 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial