Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з поверненню боргів» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Р22.176.75850 від 18.08.2016 року у загальному розмірі 70 922,06 грн., а також судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Акціонерне товариство «Ідея Банк» та відповідач уклали кредитний договір № Р22.176.75850 від 18.08.2016 року. 17.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 17112023, у відповідності до умов якого, АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея банк» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі(ах) боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1711202 від 17.11.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 70 922,06 грн., з яких: 11676,06 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 898,44 грн. - сума заборгованості за відсотками; 41 347,56 грн комісія. Відповідач не виконує свого обов`язку щодо повернення кредиту у зв`язку з чим, має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № Р22.176.75850 від 18.08.2016 року в загальному розмірі 70 922,41 грн. Ухвалою судді від 05.01.2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилась, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим, на підставі ухвали Індустріального районного суду міста Харкова від 09.02.2026 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до наступного. Судом встановлено, що 18.08.2016 року [PERSON] та АТ «Ідея Банк» підписали кредитний договір № Р22.176.75850, відповідно до умов якого, [PERSON] отримала грошові кошти не поточні потреби в сумі 22527 грн., строком на 36 місяців, зі платою відсотків та інших платежів за користування кредитом. В матеріалах справи є копія сторінок паспорта та ІПН, виданих на ім`я відповідача, які завірені її особистим підписом 18.08.2016 року. 17.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 17112023, у відповідності до умов якого, АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі(ах) боржників. До матеріалів справи долучено копію платіжного документу про оплату фактором грошових коштів клієнту за договором факторингу (договором відступлення права вимоги № 17112023 від 17.11.2023). Відповідно до копії реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 17112023 від 17.11.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № Р22.176.75850 від 18.08.2016 р. в загальному розмірі 70 922,41 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № Р22.176.75850 від 18.08.2016року заборгованість відповідача станом на 17.11.2023 року становить сумі 70 922,06 грн., з яких: 11676,06 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 898,44 грн. - сума заборгованості за відсотками; 41 347,56 грн комісія. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В силу вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону, має право здійснювати факторингові операції. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В силу вимог ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що сторонами договору були погоджені умови та порядок нарахування відсотків за кредитом, який був дотриманий кредитором. Відповідач умови договору щодо сплати процентів та повернення тіла кредиту не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості у вказаному вище розмірі. Виходячи із наведеного, та зважаючи на подані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі сумі 70 922,06 грн., з яких: 11676,06 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 898,44 грн. - сума заборгованості за відсотками; 41 347,56 грн комісія. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимогу розмірі 3028 грн.

Outcome: approved