Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Позивач по справі є сином [PERSON] та [PERSON] , відповідача по справі. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. У шлюбі народилися діти: син - [PERSON] (позивач по справі), син - [PERSON] , донька - [PERSON] . Шлюб між батьками позивача розірваний рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу по справі 213\\4205\\13-ц від 06.12.2013 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, батьками позивача було придбано у спільну сумісну власність нерухоме майно, в тому числі, квартира, яка знаходиться адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений 09 грудня 1997 року посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Кульбіда Н.М., за реєстровим номером 2801. В даній квартирі позивач проживає все своє свідоме життя, сплачує комунальні платежі, проживає разом своєю родиною. Оригінали документів на вказану квартиру знаходяться на зберіганні у відповідача. Після смерті матері [PERSON] , позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке за життя було набуто його мамою під час перебування у шлюбі з відповідачем - [PERSON] Під час перебування у шлюбі у спільну сумісну власність, [PERSON] та [PERSON] набули нерухоме майно : - квартира за адресою: [ADDRESS] , - нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка за адресою за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с.т. "Рассвет". 06 травня 2025 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері та видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з наступних підстав. Спадкове майно, в тому числі, квартира за адресою: [ADDRESS] було придбано [PERSON] в період шлюбу з померлою [PERSON] . Батько відповідач - [PERSON] згоду нотаріусу на визначення частки померлого у спільному майні не надав, тому нотаріус рекомендувала [PERSON] звернутися до суду задля вирішення питання про визначення часток у праві спільної власності та вирішити питання спадкування в судовому порядку. Позивач вчасно звернувся до нотаріуса задля оформлення свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, його брат та сестра, які є спадкоємцями першої черги, подали заяву нотаріусу заяви про відмову від своєї частки у спадковому майні на користь позивача, за життя мати позивача - [PERSON] заповіт не складала, свідоцтво про право на спадщину нікому не видано. Таким чином, іншого способу у позивача захистити свої права як спадкоємця на оформлення спадкових прав, приймаючи до уваги, що приватний нотаріус, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, про що була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, окрім звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на набуту у шлюбі частку спадкодавця - матері позивача - [PERSON] , немає. Процесуальні дії у справі. 21 травня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 23 травня 2025 року та 29 травня 2025 року судом отримана інформація щодо реєстрації місця проживання відповідачів. 30 травня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 27 червня 2025 року судом отримано витребувані докази. 20 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду про суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 11.07.2025 відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову та про проведення судового засідання без його участі. За змістом даної заяви, відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Всі подальші судові засідання просить проводити без його участі. Просить врахувати, що позов він визнає та не заперечує проти ухвалення рішення про його задоволення. В судових засіданнях не має можливості прийняти участь за сімейними обставинами. У судовому засіданні. Представник позивача - адвокат Кафтасьєва Г.В. підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені у позові. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Котляр Т.В. позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був укладений 20 листопада 1971 року та зареєстрований Інгулецьким ЗАГС м. Кривого Рогу, актовий запис № 546. Шлюб між ними розірваний на підставі рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу по справі 213\\4205\\13-ц від 06.12.2013 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді: - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09.12.1997 року Кульбідою Н.М., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округ Дніпропетровської області, за реєстровим № 2801; - нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі рішення Широківського районного суду від 03.08.2007 року та договору купівлі-продажу від 07.10.1999 року Криворізької філії Товарної біржі «Українська», за реєстраційним № 64784. Дане нерухоме майно було придбано [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність під час перебування у зареєстрованому шлюбі. 20 листопада 2024 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Іншими спадкоємцями за законом згідно ст. 1261 ЦК України є [PERSON] та [PERSON] , які 20 листопада 2024 року подали до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. заяви про відмову від належної їм частки спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] . Постановою нотаріуса від 06 травня 2025 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки відсутні оригінали права власності на спадкове майно та не визначена частка померлої у праві спільної власності подружжя. [PERSON] згоду нотаріусу на визначення частки померлого у спільному майні не надав. За життя [PERSON] заповіт не складала, свідоцтво про право на спадщину нікому не видано. Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна від 16 травня 2025 року, ринкова вартість двокімнатної квартири загальною площею 44.10 кв.м., житловою площею 27.70 кв.м., розташованої на 2-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 120000,00 грн. Зміст спірних правовідносин. Викладеними обставинами відповідають спадкові правовідносини. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, але у позивача наразі виникли реальні умови, які обмежують його право у реалізації ним своїх прав на належне йому нерухоме майно. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ч. 6, 7 ст. 57 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їх на праві спільної власності. Статті 368, 372 ЦК України визначають, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них в праві власності є сумісною власністю, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними або законом. Тлумачення положень частини першої статті 57 СК України свідчить, що придбане в шлюбі за відплатним договором майно може бути визнане особистою приватною власністю одного з подружжя лише в тому випадку, якщо придбання цього майна відбулося виключно за особисті кошти одного з подружжя. Така позиція викладена в Постанові Верховного суду від 06 вересня 2023 року у справі №524/2518/20. Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18 також зазначив, що в законодавстві передбачена презумпція віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Подібні висновки щодо презумпції належності майна, придбаного в період шлюбу, до спільної сумісної власності подружжя та щодо розподілу тягаря доказування на спростування цієї презумпції викладено в інших постановах, зокрема в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі №646/6271/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 10 червня 2020 року у справі №454/2786/17-ц, від 08 травня 2024 року у справі №450/3740/21. Судова практика з вирішення зазначених питань є усталеною. У статті 1216, 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і е припинилися внаслідок його смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд дійшов до наступних висновків: - позивач є спадкоємцем після смерті своєї матері і своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема, з причини невизначеності частки спадкодавця у спадковому майні подружжя, що не може бути усунено у позасудовому порядку; - нотаріусом обґрунтовано відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто існує цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження; - фактично у справі вирішується питання визначення частки спадкодавця у спільному спадковому майні подружжя, невизначення якої перешкоджає позивачу здійснити своє право на спадкування; - спірна квартира придбана відповідачем [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] ; - відповідач [PERSON] не надав доказів на підтвердження того, що спірна квартира придбана ним за особисті грошові кошти, тобто не спростував презумпцію спільності майна подружжя; - частки [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] у квартирі, яка набута під час шлюбу на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09 грудня 1997 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Н.М. за реєстровим номером 2801 за адресою: [ADDRESS] , є рівними та становлять по 1/2 частині кожному; - суд,

Outcome: approved