Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

23 січня 2026 року позивачка звернулася до суду з відповідним позовом, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", який підписаний її представником Грінченко І.В., яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 21 січня 2026 року. У позові зазначено, що [INFO] помер брат позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 8,55 га, яка знаходиться в межах території Калузької сільської ради Баштанського району Миколаївської області. За життя брат позивачки заповіт не склав, вона є єдиною спадкоємицею після його смерті. В даний час оформити спадщину вона не може, так як не звернулася до нотаріуса в установлений законом строк. Державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області 17 жовтня 2025 року їй було надано роз`яснення про відмову у вчиненні нотаріальної дії через пропуск нею встановленого законодавством строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Своєчасно вона не звернулася до нотаріуса, оскільки територія Калинівської територіальної громади, де вона проживає у період з 09 березня 2022 року по 09 листопада 2022 року перебувала під окупацією і проводилися активні бойові дії. Крім того, вона помилково вважала себе такою, що прийняла спадщину після смерті брата, оскільки є єдиною спадкоємицею. На підставі зазначеного просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , що помер [INFO] в с. Крижівка Рожищенського району Волинської області у три місяці. Представник позивачки, адвокат Грінченко І.В., в підготовче засідання направила заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.51). Представник відповідача Березнегуватської селищної ради в підготовче засідання також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення (а.с.52). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Березнегуватської державної нотаріальної контори в підготовче засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності та повідомила про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.47). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд дійшов наступного. [INFO] помер брат позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Навізької сільської ради Рожищенського району Волинської області 27 серпня 2020 року, актовий запис № 62, свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] , виданих Навізькою сільською радою Рожищенського району Волинської області 16 травня 2001 року та 11 липня 1962 року, з яких вбачається, що їх батьками були [PERSON] та [PERSON] , копіями свідоцтва про розірвання шлюбу з [PERSON] та свідоцтва про укладення шлюбу з [PERSON] , з яких вбачається, що позивачка після реєстрації шлюбу змінювала своє прізвище на " [PERSON] " та " [PERSON] " (а.с.9 зворотна сторона, 12, 16 зворотна сторона, 37 зворотна сторона). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 8,55 га, що знаходиться в межах території Калузької сільської ради Баштанського району (колишнього Березнегуватського) Миколаївської області, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-МК № 024899, виданого на підставі рішення 9 сесії 23 скликання Калузької сільської ради від 15 грудня 1999 року № 8. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1388. (а.с.22 зворотна сторона, а.с.23) На час смерті [PERSON] проживав без реєстрації по [ADDRESS] з 2011 року по день його смерті [INFO] , що вбачається із довідки старости Сокілського старостинського округу Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, однак згідно архівної довідки від 16 жовтня 2025 року № 537/10-1-09, виданої старостою Калузького старостинського округу Березнегуватської селищної ради, померлий [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований з 18 жовтня 1988 року по день смерті [INFO] за адресою [ADDRESS] . На день смерті разом з ним була зареєстрована [PERSON] (не родич) по теперішній час (запис № 0237-1 в погосподарській книзі том № 5 за 2016-2020 роки. (а.с.26, 28 зворотна сторона). 17 жовтня 2025 року завідувачем Березнегуватської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини (а.с.24). З інформації від 04 лютого 2026 року завідувача Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилася. (а.с.47). Позивачка у шестимісячний строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки спочатку помилково вважала себе такою, що прийняла спадщину після смерті брата, оскільки є єдиною спадкоємицею після його смерті, а з 2022 року вона перебувала в Херсонській області під окупацією, де проводилися активні бойові дії. Згідно ч.1 та 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Нормою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Статтею 1270 ЦК України регламентовано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Згідно положень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічний правовий висновок висловлений також у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 року по справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18. Крім того, виходячи із наведених норм права, належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких - територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (відповідні сільські, селищні, міські ради). За такого, враховуючи, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, а відповідач проти визначення додаткового строку для прийняття спадщини не заперечував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved