Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

у червні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва з цивільним позовом до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 01.05.2018 року КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), з 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, Позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії». Відповідно до вимог вказаних вище нормативно - правових актів, послуги з ЦО/ЦПГВ та послуги з ТЕ/ПГВ, надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на основі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання. На виконання вимог законодавства, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені: договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09.11.2017, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Свіченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ є, у тому числі, факт отримання послуг Споживачем. Будинок за адресою: [ADDRESS] , в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже, Відповідач/Відповідачі є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачами послуг з ТЕ/ПГВ. Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, між Позивачем та Відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: Позивач щомісячно надає Відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 послуг з ТЕ/ПГВ, надсилає Відповідачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а Відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість. Відповідно до вимог законодавства, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Строки оплати відповідних послуг ЦО/ЦПГВ та ТЕ/ПГВ визначені п. 18 постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630, п. 37 постанови КМУ від 11.12.2019 № 1182, п. 35 постанова КМУ від 21.08.2019 року № 830. Проте, Відповідач/Відповідачі, у порушення вимог законодавства у сфері комунальних послуг, своєчасно не сплачував за спожиті послуги з ЦО/ЦПГВ та з ТЕ/ПГВ, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 30.04.2025 складає 75415,50 грн: за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 13109,06 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 22400,84 грн., за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17969,99 грн.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 19491,74 грн. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004, а також Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 09.11.2017, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також й плату за абонентське обслуговування. Таким чином, за вищевказаною адресою, у Відповідача/Відповідачів також існує заборгованість: у період до 31.10.2021 заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 309,96 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води становить у розмірі 0,00 грн., за період з 01.11.2021 заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1397,46 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 736,45 грн. Крім того, Позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», набув право вимоги до Відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 11129,94 грн., та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17467,69 грн.. Згідно п. 3.4.2 Договору цесії, Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованості. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами 630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Зазначав, що факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Відповідно до статті 26 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Отже, згідно норм чинного законодавства Позивачем було нараховано розмір 3% річних, інфляційних втрат та пені на суму простроченої заборгованості. На підставі викладеного вище, загальна сума позовних вимог Позивача станом на 30.04.2025 складає та підлягає стягненню: - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 13109,06 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2123,67 грн., 3% річних у розмірі 487,01 грн.; - заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 22400,84 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 3628.94 грн., 3% річних у розмірі 837,73 грн.; - заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 у розмірі 17969,99 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2012,68 грн., 3% річних у розмірі 471,44 грн., пеня у розмірі 573,59 грн.; - заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 у розмірі 19491,74 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2642,31 грн., 3% річних у розмірі 582,99 грн., пеня у розмірі 709,30 грн.; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 11129.94 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 1803,05 грн., 3% річних у розмірі 416,23 грн.; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 централізованого постачання гарячої води у розмірі 17467,69 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2829,77 грн., 3% річних у розмірі 653,24 грн.; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1397,46 грн.; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 736,45 грн.; - заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 309,96 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.; що разом складає 123785,08 грн. 20 червня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповіді на запити надійшли до суду 28 липня 2025 року. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 18 листопада 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву який обґрунтований наступним. [PERSON] з 01 березня 2022 року, а [PERSON] з 2016 року по теперішній час проживають за межами території України. Вказане підтверджується відомостями з закордонного паспорту [PERSON] з штампами про перетин кордону. Про відкриття провадження у справі №760/17020/25 відповідачі не знали, ухвалу про відкриття провадження не отримували. У листопаді 2025 року сусідкою по під`їзду відповідачів було повідомлено, що на їх поштову адресу надійшов лист Солом`янського районного суду м. Києва. Натомість, отримати такий лист та ознайомитись з його змістом вказана особа не змогла у зв`язку з відсутністю правових підстав. У зв`язку з цим, 01.11.2025 року відповідач 2 звернулась до адвоката, з метою укладення Договору про надання правової допомоги для звернення до суду з приводу з`ясування змісту направленого на її адресу листа Солом`янського районного суду м. Києва. Так, 05.11.2025 року звернувшись до Солом`янського районного суду м. Києва їй стало відомо, що Ухвалою суду від 29.07.2025 року відкрито провадження у справі № 760/17020/25 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказана ухвала разом із позовною заявою і була вкладена в лист, що надійшов на поштову адресу відповідачів. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. В абз. 5 резолютивної частини вказаної вище ухвали від 29.07.2025 року у справі № 754/13902/25 зазначено, що відповідачам надано п`ятнадцятиденний строк з дня її отримання для подання відзиву. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Зважаючи на те що про відкриття провадження у справі № 760/17020/25 відповідач 2 не знала, ухвалу не отримувала, а з матеріалами справи представник [PERSON] , ознайомилась 05.11.2025 року, існують вагомі підстави для поновлення процесуального строку для подання відзиву, у зв`язку з чим подала відповідну заяву. Ознайомившись з позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Так, позивач як на обставини справи посилається на те, що з 01.05.2018 КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, з 01 листопада 2021 року з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. КП «Київтеплоенерго» було опубліковано договір про надання послуг в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34. Будинок 16 за адресою: 03087, м. Київ, вул. Дудаєва Джохара, в цілому під`єднаний до мереж тепло та водопостачання. Як наслідок, квартира [ADDRESS] за вказаною адресою під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже власники (зареєстровані, проживаючі) є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Як на підтвердження пред`явлення позову до належних відповідачів позивачем до позовної заяви додано витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва № 131216766 від 21.05.2025 року, відповідно до якого станом на 21.05.2025 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 2 особи: [PERSON] та [PERSON] . Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 2 ст. 83 ЦПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у справі 342/180/17-ц, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно ст. 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. У відповідності до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. При цьому, позивачем не надано суду доказів того, що саме [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Натомість, як вже зазначалось вище, [PERSON] з 2022 року, а [PERSON] з 2016 року по теперішній час не проживають в кв. [ADDRESS] , оскільки виїхали за кордон. Вказане підтверджується відомостями з закордонних паспортів з штампами про перетин державного кордону. Факт реєстрації місця проживання у вказаній квартирі не свідчить про те, що вказані особи є споживачами, а отже й належними відповідачами в цій справі. Крім того, зазначене спростоване відповідними доказами. За таких обставин, вважає, що позивачем не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами те, що саме [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами, які мають відповідати за вказаним позовом. До того ж, клопотання про витребування доказів позивачем не подавалися. У зв`язку із викладеним, у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості має бути відмовлено. Також, п. 6 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено право споживачів на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Щодо заявленого позивачем розміру заборгованості зазначає наступне. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічний зміст закріплений в ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Разом з тим, жодного обґрунтованого математичного розрахунку, за кожним із пунктів, які є складовими загальної суми позову із посиланням на ту або іншу норму закону або договору, позивачем не наведено. Такий розрахунок не включений до змісту позовної заяви. З доданих до позовної заяви в якості додатків розрахунків складно встановити їх точність та відповідність дійсним обставинам справи. До того ж, з аналізу висновків судової практики документ повинен складатися з дотриманням визначених законом форм і мати передбачені законом реквізити (бланк, штамп, печатка, підпис тощо). При цьому, надані позивачем розрахунки розміру заборгованості, не містять ані підпису, ані печатки відповідальної особи позивача, а отже не мають юридичної сили. Враховуючи відсутність будь-яких підписів і печаток на таких розрахунках свідчить про те, що зазначені докази є неналежними та недопустимими. Із висловленого вбачається, що розмір заявленої позивачем заборгованості є необґрунтованим та недоведеним. До того ж, відповідачі та суд позбавлені можливості встановити достовірність та правильність поданих розрахунків. Неможливість перевірити правильність розрахунку у зв`язку із ненаданням позивачем відповідних офіційних належних та допустимих доказів (документів) є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Вказане є ще однією підставою для відмови в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Зважаючи на те, що вимоги про стягнення інфляційних складових та 3 % річних є похідними від основних (стягнення заборгованості за теплопостачання та постачання гарячої води в різні періоди), то в разі відмови судом в задоволенні основних вимог, наслідком є відмова в задоволенні похідних позовних вимог. Стосовно вимог позивача про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 11 129,94 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 1 803,05 грн, 3% річних у розмірі 416,23 грн та заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 467,69 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2829,77 грн., 3 % річних у розмірі 653,24 грн, зазначає наступне. Відповідно до положень ст.ст.256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо. 30.03.2020 прийнятий Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п.12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу. Відтак, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності мало право на стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася, починаючи з 02 квітня 2017 року. Заборгованість, яка утворилася до вказаної дати стягненню не підлягає. Згідно відомостей з розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.07.2015 по 30.04.2025 року, наданого позивачем: - заборгованість з централізованого опалення з квітня 2017 року по 01.05.2018 року становить: сума нарахувань (18,42+47,87+739,07+820,59+734,70+843,03+907,84) - сума пільги (10,49+27,26+420,99-467,43-377,35-377,35-377,35)= 4 111,52 грн - 2 058,22 = 2053,30 грн., - заборгованість з постачання гарячої води з квітня 2017 року по 01.05.2018 року становить: сума нарахувань (629,02+629,02+446,40+293,54+631,20+144,58+640,26+640,26 +640,26+639,32+571,71+611,15+611,15+325,94) - сума пільги (61,37+61,37+43,55+28,64+ 61,58+14,10+62,46+62,46+62,46+62,37+55,78+59,62+59,62+31,80) = 7 453,81 - 727,18 = 6726,63 грн. При вирішенні питання щодо стягнення 3% річних та розрахованої суми інфляції слід виходити з наступного. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. При цьому, загальновідомим є той факт, що встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (530-ІХ від 17.03.2020), згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги; Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово- комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Зазначена вище постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Кабінет Міністрів України постановою № 1405 від 29 грудня 2023 р., яка набрала чинності 30.12.2023, вніс змінив пункту 1постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», виклавши його в новій редакції та таким чином скасувавши(з дати набрання чинності постановою № 1405) заборону (а не саму постанову № 206) у тому числі на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням. Такий мораторій зберігається лише на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій. Таким чином постанова № 206 від 05.03.2022 є чинною, але в редакції з урахуванням змін, внесених в тому числі постановою № 1405 від 29.12.2023, які набрали чинності 30.12.2023. Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові від 21 січня 2025 року у справі № 751/3052/23 Верховним судом зазначено, що в у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З викладеного вбачається, що нарахування індексу інфляції та 3% річних та неустойки за період з 24.02.2022 по 30.12.2022 є забороненим та незаконним. Варто зазначити, що розрахунки інфляційної складової та 3 % річних, які додані до позовної заяви теж не містять ані підпису, ані печатки відповідальної особи позивача. Вказане свідчить, що надані розрахунки не є належними та допустимими доказами в цій справі, оскільки неможливо встановити достовірність та офіційність таких документів. Як наслідок - зазначені розрахунки не підтверджують заявлений позивачем розмір інфляційної складової 3 % річних. Крім того, у всіх наданих розрахунках містяться відомості про однаковий період нарахування: з 01.01.2024 року - по 30.04.2025 року. При цьому, з аналізу їх змісту, вбачається, що сума боргу, з якого здійснюється таке нарахування була нарахована за інший період. При цьому, як вбачається з розрахунку інфляційної складової, 3 % річних та пені заборгованості з постачання гарячої води, в основу обрахунків взято суму боргу в розмірі 19 491,74 - тобто суму боргу з 01.11.21 року до 30.04.2025 року. У вказаний період входить період з 24.02.2022 по 30.12.2023, нарахування індексу інфляції та 3% річних в який заборонено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово- комунальних послуг в період воєнного стану». За таких обставин, розмір інфляційної складової та 3 % річних за вказаний період обрахований позивачем невірно, без врахування вище зазначеної постанови. Аналогічна ситуація з обрахуванням інфляційної складової, 3 % річних та пені заборгованості з постачання теплової енергії, в основу обрахунків якої взято суму боргу в розмірі 17 969,99 - тобто суму боргу з 01.11.21 року до 30.04.2025 року. За таких обставин, заявлений позивачем розмір інфляційної складової та 3% річних на заборгованість з постачання гарячої води та теплової енергії за період з 01.11.21 року до 30.04.2025 року є недоведеним, а тому не підлягає стягненню з відповідачів. Вірною формулою для обрахунку розміру 3% річних в даному випадку є: 1. Сума боргу з 01.11.21 року до 30.04.2025 року - сума боргу з 24.02.2022 по 30.12.2023 = сума боргу, на який підлягає нарахування; 2. (Сума боргу, на який підлягає нарахування*3%)/365)*кількість днів прострочення (без врахування періоду з 24.02.2022 по 30.12.2023). Вірною формулою для обрахунку розміру інфляційної складової в даному випадку є: 1. Сума боргу з 01.11.21 року до 30.04.2025 року - сума боргу з 24.02.2022 по 30.12.2023 = сума боргу, на який підлягає нарахування; 2. (Сума боргу, на який підлягає нарахування*індекс інфляції%) - сума боргу, на який підлягає нарахування. Разом з тим, сторона відповідача не має обов`язку щодо доведення розміру заборгованості, про який заявляє позивач. Вказаний обов`язок покладений саме на позивача. Щодо нарахування пені за заборгованість з постачання теплової енергії та гарячої води в період з 01.01.2024 року по 30.04.2025 року слід зазначити наступне. Як вбачається з розрахунку пеня обраховувалась з сум заборгованостей, які утворилися в період з 01.11.21 року до 30.04.2025 року (з 17 969,99 грн - для заборгованості з постачання теплової енергії, 19 491,74 грн - для заборгованості з постачання гарячої води). У вказаний період входить період з 24.02.2022 по 30.12.2022, в який забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені). За таких обставин, розмір пені обрахований позивачем невірно. Вірним обрахуванням пені в такому випадку є: 1. Сума боргу з 01.11.21 року до 30.04.2025 року - сума боргу з 24.02.2022 по 30.12.2023 = сума боргу, на який підлягає нарахування; 2. (Сума боргу, на який підлягає нарахування*0,01%* кількість днів прострочення (без врахування періоду з 24.02.2022 по 30.12.2023). Із викладеного вбачається, що позивачем не доведено, що [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами у цій справі, ані розміру заборгованості. За таких обставин, в задоволенні позову має бути відмовлено. З врахуванням наведеного просила в задоволенні позовної заяви за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, відмовити. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток за їх зареєстрованим місцем проживання, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заяв та / або клопотань про відкладення розгляду справи до суду станом на день розгляду справи не надходило. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128 - 131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно - процесуального законодавства. Судом встановлено, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01 листопада 2021 року у зв`язку зі зміною законодавства позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV КП (далі - Закон № 1875-ІV) «Київтеплоенерго» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємство (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), прав вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору цесії Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 129,94 грн., та заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 17 467,69 грн., за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28 - 29). Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії Кредитор відступає, Новий кредитор/Позивач набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення цього Договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку № 1 та у Додатку № 2 до Договору цесії. В свою чергу, надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Згідно з даними витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва № 131216766 від 21 травня 2025 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: з 03.09.2002 року - [PERSON] , з 29.05.2007 року - [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 28 липня 2025 року, відповідач [PERSON] з 03.09.2002 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36). Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 28 липня 2025 року, відповідач [PERSON] з 29.05.2007 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). З наданих позивачем копій корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, вбачається, що для будинку за адресою: [ADDRESS] , надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 19 - 26). Згідно з розрахунками заборгованості за адресою: [ADDRESS] , наявна заборгованість: -за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 129,94 грн., інфляційна складова у розмірі 1 803,05 грн., 3 % річних у розмірі 416,23 грн. (а.с. 11 - 12, 18); -за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 467,69 грн., інфляційна складова у розмірі 2 829,77 грн., 3 % річних у розмірі 653,24 грн. (а.с. 11 - 12, 17); -за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 109,06 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 2 123,67 грн., 3 % річних у розмірі 487,01 грн. (а.с. 6 - 7, 13); - за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 400,84 грн., інфляційна складову боргу у розмірі 3 628,94 грн., 3 % річних у розмірі 837,73 грн. (а.с. 6 - 7, 14); -за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17 969,99 грн., інфляційна складову боргу у розмірі 2 012,68 грн., 3 % річних у розмірі 471,44 грн., пеня у розмірі 573,59 грн. (а.с. 8, 15); -за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 19 491,74 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2 642,31 грн., 3 % річних у розмірі 582,99 грн., пеня у розмірі 709,30 грн. (а.с. 8, 16); -по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 1 397,46 грн. (а.с. 9); -по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 736,45 грн. (а.с. 9); -по сплаті обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 309,96 грн. (а.с. 10); -по сплаті обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн. (а.с. 10). Відповідно до вимог законодавства, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків між ними, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі зареєстровані, відтак є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає їм позивач за адресою: [ADDRESS] . Стосовно посилання відповідачів на їх непроживання у квартирі та, як наслідок, відсутність у них статусу споживачів житлово-комунальних послуг, судом встановлено наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна, отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором або законом. При цьому споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати. Згідно з частиною третьою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та частиною другою статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачі у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII є споживачами житлово-комунальних послуг, а відтак зобов`язані оплачувати послуги, надані позивачем до квартири, у якій вони зареєстровані. Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт надання позивачем відповідних житлово-комунальних послуг до зазначеної квартири. Так само у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідачів до позивача із заявами про відмову від отримання житлово-комунальних послуг, їх припинення, обмеження або перерахунок, а також докази подання скарг щодо неналежної якості таких послуг. Сам по собі факт проживання відповідачів за іншою адресою не звільняє їх від обов`язку оплати житлово-комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у спірній квартирі в період виникнення заборгованості, що свідчить про статус користувачів наданих послуг. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що проживання відповідачів за межами квартири не є підставою для звільнення їх від обов`язку сплати за житлово-комунальні послуги, надані позивачем. Відповідно до ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Згідно з п.21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Згідно з п.30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі не належним чином сплачують кошти за надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком позивача, утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку позивача, заборгованість відповідачів за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі становить 123 785,08 грн. Стосовно клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, судом встановлено наступне. Представник відповідача у вказаному клопотанні зазначає що позивач вказує що строк позовної давності відносно вимог позивача про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 11 129,94 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 1 803,05 грн, 3% річних у розмірі 416,23 грн та заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 467,69 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2829,77 грн., 3 % річних у розмірі 653,24 грн, сплинув оскільки пропущено встановлений 3-річний строк для звернення до суду з позовом. З врахуванням наведеного просила застосувати позовну давність до позовних вимог: «про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 11 129,94 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 1 803,05 грн, 3% річних у розмірі 416,23 грн та заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 467,69 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2829,77 грн., 3 % річних у розмірі 653,24 грн.». Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до усталених загальних правових висновків Верховного Суду щодо порядку застосування позовної давності, викладених, зокрема, в постановах від 23.01.2020 у справі № 916/2128/18, від 03.02.202 у справі № 914/197/19, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2018 у справі № 911/3677/17, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Слід зауважити, що Законом України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 продовжено на всій території України карантин до 30.06.2023. Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності підлягала частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21, від 16 листопада 2023 року у справі № 487/1342/21. З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року. Таким чином, з 01 липня 2023 року строки позовної давності мали б продовжуватись, однак 24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Крім того, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації по відношенню до України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу. Тобто вимоги які пред`явлені за період до квітня 2017 року пред`явлені поза межами строку позовної давності. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2017 року по квітень 2025 року, заявлені в межах позовної давності. З огляду на викладене, при здійсненні розрахунку підлягають виключенню нарахування за період з липня 2015 року по квітень 2017 року. Таким чином, з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість: - за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4 111,52 грн., інфляційна складова у розмірі 666,07 грн., 3 % річних у розмірі 153,76 грн.; - за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 824,79 грн., інфляційна складова у розмірі 1 105,62 грн., 3 % річних у розмірі 255,23 грн.; - за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 109,06 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 2 123,67 грн., 3 % річних у розмірі 487,01 грн.; - за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 400,84 грн., інфляційна складову боргу у розмірі 3 628,94 грн., 3 % річних у розмірі 837,73 грн.; - за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17 969,99 грн., інфляційна складову боргу у розмірі 2 012,68 грн., 3 % річних у розмірі 471,44 грн., пеня у розмірі 573,59 грн.; - за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 19 491,74 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2 642,31 грн., 3 % річних у розмірі 582,99 грн., пеня у розмірі 709,30 грн.; - по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 1 397,46 грн.; - по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 736,45 грн.; - по сплаті обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 309,96 грн.; -по сплаті обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягають частковому задоволенню. Згідно вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, аналізуючи надані докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих сторонами на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за надані житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 102 602,15 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету та платіжною інструкцією №37101 від 28 травня 2025 року, які містяться в матеріалах справи (а.с. 4). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 509,83 грн., виходячи з розрахунку: 102 602,15 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 3028,00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 123 785,08 грн. (розмір заявлених позовних вимог) Що стосується витрат на професійну правничу допомогу суд зважає на наступне. Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву відповідач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 43 000,00 грн. Однак, доказів понесення відповідних витрат матеріали справи станом на момент її розгляду не містять. З врахуванням наведеного, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі викладеного, та

Outcome: partial