Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

11 листопада 2025 року позивачка, [PERSON] звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2020 року, від якого у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та знаходиться на її утриманні. На даний час відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання. З урахуванням викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 33 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дітей. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2025 матеріали вищевказаної справи передано на розгляд до Фастівського міськрайонного суду Київської області за підсудністю. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026 дана справа надійшла в провадження судді Самуха В.О. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2026 прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Сторонам встановлені строки для надання заяв по суті спору - відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Позивачка в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач, будучи повідомленим належним чином про час і дату проведення судового засідання, не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову. З урахуванням викладеного, на підставі приписів частини 1 статті 233 ЦПК України, суд проводить розгляд справи без участі позивачки та відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись зі змістом доводів, викладених в позовній заяві, безпосередньо дослідивши долучені до справи докази, суд встановив наступні обставин справи. Зокрема, судом встановлено, що 17 листопада 2020 року між сторонами спору був укладений шлюб, зареєстрований Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 275. Відповідні обставини підтверджуються долученими до справи письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про шлюб від 17.11.2020, серія [NUMBER] (а. с. 6). Під час перебування сторін спору в зареєстрованому шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.03.2021 року, виданим Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серія [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.06.2023 року, виданим Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), серія [NUMBER] (а. с. 10, 11). Діти сторін спору зареєстровані за однією адресою з позивачкою (а. с. 4, 12, 13). Відповідач не заперечує обставин щодо того, що діти сторін спору проживають разом із позивачкою. Суд вважає, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають наступні норми права. Зокрема, згідно приписів статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно положень частини 1 статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень частини 1, 2 статті 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно приписів частини 1 статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно приписів частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом частини 3 цієї статті, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що врегулювання способів виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дитини може бути здійснено за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому, в контексті приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, стягнення аліментів на утримання дитини за рішенням суду можливо виключно у випадку існування спору та відсутності попередньо укладеного між батьками договору про участь одного з них в утриманні дитини. Згідно приписів частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно приписів частини 2 цієї статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом частини 3 цієї статті, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що перелік обставин, які враховуються під час визначення розміру аліментів не є вичерпним, а оцінка змісту відповідних обставин покликана віднайти справедливий баланс між потребами дитини в її утриманні та здатністю батьків забезпечити відповідне утримання. Згідно приписів частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 17 Постанові Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд, враховуючи встановлені обставин справи та правове регулювання спірних правовідносин, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд вважає, що аліменти мають бути стягнені у 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача. Такий розмір аліментів, на переконання суду, забезпечить справедливий баланс між потребами дітей в їх утриманні та можливостями відповідача надавати відповідне утримання, в тому числі, враховуючи те, що надання матеріального утримання дітям є спільним обов`язком батьків. Відповідачем не надано доказів щодо неможливості сплати аліментів у розмірі, зазначеному в позовній заяві, як і доказів наявності інших утриманців чи його непрацездатності. З урахуванням приписів пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів і позовні вимоги були повністю задоволені судом. У відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, рішення суду щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене вище,

Outcome: approved