Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 26 313, 45 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200 грн. Позов обґрунтовує тим, що 14.05.2018 між АТ «Альфабанк» та [PERSON] було укладено угоду про надання кредиту, відповідно до умов якого АТ «Альфабанк» надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму до 200 000,00 грн., з відсотковою ставкою 26% річних. Також позивач азначає, що АТ «Альфабанк» прийняв пропозицію відповідача щодо укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунками позивача станом на 23.02.2021 становила 26 313,45 грн. 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ФОРТ» було укладено договір факторингу, за умовами якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ФОРТ». 23.02.2021 між ТОВ «ФК «ФОРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 14.05.2018. Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 27.11.2025 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачка своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалася. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 05.02.2026 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.05.2018 між АТ "Альфа Банк" та [PERSON] укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Сторони узгодили отримання відповідачем кредитної картки з встановленим кредитним лімітом у максимальній сумі 200 000 грн. на споживчі потреби з відсотковою ставкою 26% річних. 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ФОРТ» було укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого фактор забов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору. Згідно з випискою до договору факторингу №1 від 22.02.2021 АТ "Альфа Банк" відступило ТОВ «ФК ФОРТ» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором МТС-630921728 від 14.05.2018 в сумі 23 313,45 грн. 23.02.2021 між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, відповідно до умов якого фактор забов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору. Згідно з випискою до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 ТОВ «ФК ФОРТ» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до відповідача за кредитним договором МТС-630921728 від 14.05.2018 в сумі 26 313,45 грн., з яких: 22 832,08 залишок по тілу кредиту, 3 481,37 залишок заборгованості по штрафним санкціям. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України). Позивачем до матеріали справи надано паспорт споживчого кредиту, анкету заяву від 11.05.2018 та оферту від 12.05.2018. Також до матеріалів справи надана копія договору факторингу №1 від 22.02.2021, який був укладений між АТ «Альфа банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» та копію договору факторингу №01-23-02-21 від 23.02.2021 який був укладений між ТОВ «ФК ФОРТ» і позивачем. Однак, в той же час, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що права вимоги до відповідача були відступлені саме за договором про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11.05.2018,, адже згідно виписки до договору факторингу №1 та договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 АТ "Альфа Банк" відступило спочатку ТОВ «ФК ФОРТ», а ТОВ «ФК ФОРТ» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до [PERSON] за конкретним кредитним договором з певним номером МТС-630921728 від 14.05.2018, цей номер та назва не міститься в паспорті споживчого кредиту про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, а сам договір до позовної заяви позивачем не надано. Також відповідно до паспорту споживчого кредиту та анкети заяви, договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії підписано 11.05.2018, а відповідно до договору факторингу позивач набув право вимогу до відповідача за договором № МТС-630921728 від 14.05.2018. Також, позивачем до матеріалів справи не надано доказів перерахування кредитних коштів відповідачу. До позовної заяви у якості доказу отримання відповідачем кредитних коштів наданий документ «виписка по рахунку відповідача». З цього документу судом не вбачається ані інформація щодо того, хто видав цей документ, ані інформація про його назву, підписанта, документ має вигляд роздрукованої таблиці з певною інформацією, який ніким не підписано. Окрім того, з виписки вбачається що розрахунок наданий АТ «Сенс Банк», який не має жодного відношення до даного позову. Відповідно до статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Наданий документ «виписка по рахунку відповідача» не містить даних, з яких суд може пересвідчитись про наявність фінансових взаємовідносин між позивачем та відповідачем, або між АТ «Альфа банк» і відповідачем, не засвідчений належним чином. Інших документів, які б свідчили про надання відповідачу кредитних коштів суду надано не було. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, що врегульовано положеннями ст. 77 ЦПК України. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивачем надано докази укладення письмового договору на обслуговування кредитної картки та встановлення кредитного ліміту на ній між відповідачем та іншою юридичною особою АТ «Альфа банк», надано докази відступлення права за кредитним договором в певній сумі та стосовно певних боржників на користь самого позивача, однак не надано доказів отримання відповідачем кредиту в певній сумі, а також, відступлення прав на користь позивача саме за тим кредитним договором, заборгованість за яким просить стягнути позивач . Зазначені докази є важливими для з`ясування всіх обставин справи, адже згідно зі статтею 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Суд не мав можливості з`ясувати дані обставини у судовому засіданні, як і обґрунтованість заявленої до стягнення суми, адже позивачем не було надано доказів відступлення прав по стягненню певної грошової суми з відповідача. Водночас, саме на позивача покладено обов`язок доказування обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги та подання всіх наявних у нього доказів у строки, встановлені статтею 83 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, зазначеним у позовній заяві та не доведено факт набуття права вимоги за кредитним договором від 12.05.2018 року. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, то судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed