Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що на підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 07 квітня 1997 року № 197 за ним було визнано право на земельну частку (пай) у землях колективного сільськогосподарського підприємства «Бескид» (імені Кірова) села Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах. На підтвердження зазначеного права позивачу було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0042094, який у подальшому було втрачено. У зв`язку з неможливістю відновлення або отримання дубліката втраченого сертифіката в позасудовому порядку позивач просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай). Ухвалою суду від 13.01.2026 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.02.2026 року справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Гренджа В. Ю. подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та без участі довірителя, підтримавши заявлені у позові вимоги. Від Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі її представника, при цьому позовні вимоги визнано. Хустською районною військовою адміністрацією Закарпатської області явку представника в судове засідання забезпечено не було. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 07.04.1997 року № 197 за позивачем [PERSON] було визнано право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Бескид» (імені Кірова) с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області, розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) вартістю 621,00 грн, та йому було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0042094 (далі Сертифікат № 0042094), що вбачається із наданої відповіді ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 07.12.2025 року за № 29-7-0.31-6209/2-25 (а.с. 5). Після втрати оригіналу сертифіката позивач звернувся до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області з метою його відновлення або отримання дубліката. Однак йому було повідомлено про неможливість видачі нового сертифіката у зв`язку з відсутністю відповідних бланків та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) (а.с. 6). З метою запобігання можливому використанню втраченого документа позивачем було опубліковано оголошення у Міжгірській районній газеті «Верховина» від 25 грудня 2025 року № 42 (11193) про втрату сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0042094 та визнання його недійсним (а.с. 7). Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно положень статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Матеріалами справи підтверджено, що право позивача на земельну частку (пай) було набуте у встановленому законом порядку, оригінал сертифіката втрачено, а можливість його відновлення в адміністративному порядку відсутня. За таких обставин, з урахуванням відсутності іншого ефективного способу захисту порушеного права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved