Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 28.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» звернулось до суду із позовом, за змістом якого просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 29.10.2019 року 5831грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 29.10.2019 ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту №3586605242/157222. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 3500,00грн. на строк 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,85 % на добу. 31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп`укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників в тому числі і право вимоги за кредитним договором №3586605242/157222 від 29.10.2019 укладеним з [PERSON] 03.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відступив право за кредитним договором №3586605242/157222 від 29.10.2019 до «ФК Дебт Коллекшн». Позивач зазначає, що загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 5831,00грн., яку позивач, як правонаступник кредитора просить стягнути з [PERSON] на свою користь. ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025, справа №293/1471/25 передана на розгляд судді Збаражського О.М. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 09.12.2025 суд отримав відомості з Черняхівської селищної ради місце реєстрації відповідача. 09.12.2025 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської відкрито провадження у справі №293/1471/25. Розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначений на 15.01.2026. Ухвалою від 15.01.2026, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав підготовче засідання на 09.02.2026. 09.02.2026 сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. [PERSON] повторно не прибула в судове засідання, причини неявки суду не повідомила, правом на подання відзиву на позов не скористалась. До суду повернувся конверт направлений на зареєстровану адресу проживання відповідача з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №921/6/18, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. У постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Крім того, відповідач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, що було оприлюднено 16.01.2026. Враховуючи норми ст. 128 ЦПК України, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 09.02.2026 у судовому засіданні складено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ЦИВІЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО УКРАЇНИ Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 29.10.2019 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №3586605242/157222, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 3500,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 27.11.2019 (а.с. 17-20). Відповідно до п.1.3. договору, за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п.1.4.договору). Невід`ємною частиною договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.gofingo.com.ua/ (п.1.6. договору). Клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування» (п.1.7 договору). Згідно п. 2.1. договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору. Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором R54033. Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором №3586605242/157222, сформованого позивачем, заборгованість за вказаним договором становить 11917,50 грн., з яких: 3500,00грн. прострочене тіло кредиту, 2331,00грн. прострочені відсотки (а.с.9). 31.05.2021 ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» уклали договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до якого клієнт (ТОВ «Гоуфінгоу») передало фактору (ТОВ «ФК «Сіті Фінанс груп») права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості (а.с.21-24). На підтвердження факту виконання умов договору позивачем додано до позову платіжні доручення №36 та №37 про переказ грошових котів в рахунок оплати ціни відступлення права вимоги за договором факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021 (а.с.28). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-31/05/2021 від 31.05.2021, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №3586605242/157222 від 29.10.2019 в розмірі 5831,00грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3500,00грн., заборгованість за відсотками 2331,00 грн. (а.с.11). 03.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відступив право грошової вимоги за кредитним договором №3586605242/157222 від 29.10.2019 до « [PERSON] », у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором (а.с. 13-14). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-03/06/21 від 03.06.2021, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №3586605242/157222 від 29.10.2019 в розмірі 11917,50грн. з яких заборгованість за тілом кредиту 3500,00грн., заборгованість за відсотками 2331,00 грн. (а.с.10). На підтвердження факту виконання умов договору факторингу позивачем додана до позову платіжна інструкція кредитового переказу коштів №2 від 09.06.2021 про оплату згідно відступлення права вимоги №1-03/06/21 від 03.06.2021 (а.с. 32). 13.01.2026 позивач подав заяву про розподіл судових витрат понесених у зв`язку із розглядом справи. Згідно поданої заяви, ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» просить стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10500,00грн. (а.с. 46-53). V. ВИСНОВКИ СУДУ Судом встановлено, що 29.10.2019 ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 3500,00грн. на строк 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,85 %. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс14), від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 14) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами договору про надання споживчого кредиту строк кредитування був погоджений сторонами на 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Таким чином, загальна заборгованість за кредитним договором становить 5442,50грн., з яких: 3500,00грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1942,50грн. - заборгованість за відсотками нарахованими в межах строку дії договору (3500,00грн. х 1,85% (відсоткова ставка за користування кредитом на добу) : 100 % х 30 днів кредитування). Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, надані позивачем витяги з реєстру боржників до договору факторингів не можуть вважатися належними доказами наявності такої заборгованості. Враховуючи, що відповідач не повернув кредитні кошти, отримані на підставі договору надання фінансового кредиту №3586605242/157222 від 29.10.2019, а також позивачем не надано доказів, що відповідач ініціював продовження строку користування кредитними коштами та зміну дати повернення всієї суми кредиту, суд дійшов про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3500,00грн. та відсотками, нарахованими в межах строку кредитування 1942,50грн. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2252,83 із розрахунку 93% від задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 11.07.2025, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10, акт про отримання правової допомоги від 30.12.2025, платіжна інструкція кредитового переказу коштів №9807 від 30.12.2025, номер рахунку. Відтак, враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт виконаних адвокатом, обсяг наданих послуг, значимість спору для сторін, суд вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 10500,00грн. є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт, а тому суд вважає співмірною витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. Приймаючи до уваги наведене, та те, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» задоволена на 93% від заявлених позовних вимог, понесені витрати на правничу допомогу складають 1860,00грн.

Outcome: partial