Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У серпні 2025 [PERSON] звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства «Луцьке спеціальне комунальне автотранспортне підприємство Луцькспецкомунтранс», третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, та просила стягнути з відповідача 500 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, 5 000,00 грн. сплаченого судового збору, та 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] 07.07.2023 о 14 год 40 хв, керуючи автомобілем марки «DAF FT CF 75.310» д.р.н. [NUMBER] у с. Липини Луцького району, Волинської області, здійснюючи рух у напрямку м. Луцька по автодорозі М19 сполученням «Доманове - Ковель- Чернівці - Тереблече», яка має по одній смузі руху у кожному напряму, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно, не реагував на її зміну, при виявленні на проїзній частині автомобіля марки «Mercedes-Benz E290D» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , яка, рухаючись попереду у попутному напрямку, зупинилась перед нерегульованим пішохідним переходом, що розташований неподалік будинку №34 вул. Шевченка, щоб надати дорогу пішоходу, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки автомобіля, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетної травми у вигляді перелому зуба 2-го шийного хребця з забоєм шийного відділу хребта, що належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Відповідно до висновку комплексної психолого-соціальної експертизи №24-08-23, розмір завданої позивачу моральної шкоди оцінено у розмірі 492 450,00 грн. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2023 у справі № 161/13347/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 2 роки. З огляду на вище викладене, оскільки транспортний засіб марки «DAF FT CF 75.310» д.р.н. [NUMBER] знаходиться на балансі підприємства ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», а на момент настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з підприємством, позивач вважає відповідальним за спричинену моральну шкоду ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», а своє право порушеним та за його захистом звернулась до суду. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 11 вересня 2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача Марценюка В.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнає частково, вважає, що моральна шкода підлягає до відшкодування в розмірі 50 000,00 гривень. Також вказує, що позивачка не надала жодних медичних документів, що підтверджують тривале лікування, встановлення групи інвалідності, необхідність постійної реабілітації чи обмеження працездатності. Висновок комплексної психолого-соціальної експертизи №24-08-23 щодо визначення моральної шкоди [PERSON] , який виготовлено ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», не є висновком спеціаліста чи експерта. Цей висновок є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей позивача і суб`єктивних наслідків його кримінального переслідування, а отже вказаний доказ є неналежним. Також, заперечує щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн, при цьому зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є не співмірними зі складністю цієї справи, та наданих адвокатських послуг. 15 вересня 2025 до суду від представника позивача адвоката Бенещука Р.В. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник позивача заперечує проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву. 17 вересня 2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача Марценюка В.В. надійшло заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача заперечує проти доводів представника позивача викладених у відповіді на відзив, зазначає, що позов визнає частково, моральна шкода підлягає до відшкодування в розмірі 50 000,00 гривень. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2025 було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 листопада 2025 о 09 год. 40 хв. 04 листопада 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області було здійснено повернення до стадії підготовчого провадження у даній справі. 01 грудня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 19 січня 2026 о 11 год. 00 хв. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Бенещук Р.В. позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» Романець А.М. в судовому засіданні позов визнала частково, вказала, що моральна шкода підлягає до відшкодування в розмірі 50 000,00 гривень, щодо решти вимог, просить суд відмовити у їх задоволенніз підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. 04 листопада 2025 на адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] адвоката Цехоша А.М. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Крім того, вказав, що заявлені позовні вимоги заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 07 липня 2023 о 14 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки «DAF FT CF 75.310» д.р.н. [NUMBER] у с. Липини Луцького району, Волинської області, здійснюючи рух у напрямку м. Луцька по автодорозі М19 сполученням «Доманове - Ковель- Чернівці - Тереблече», здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz E290D» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , яка, рухаючись попереду у попутному напрямку, зупинилась перед нерегульованим пішохідним переходом, що розташований неподалік будинку №34 вул. Шевченка, щоб надати дорогу пішоходу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетної травми у вигляді перелому зуба 2-го шийного хребця з забоєм шийного відділу хребта, що належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2023 у справі № 161/13347/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 2 роки. Відповідно до довідки ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» № 1-1.8/2521 від 05.08.2025 транспортний засіб марки «DAF FT CF 75.310» д.р.н. [NUMBER] знаходиться на балансі підприємства ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс». Згідно з дослідженими в судовому засіданні листом директора ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» від 05.08.2025, копіями наказу про прийняття на роботу №27 від 17.03.2021, подорожнього листа вантажного автомобіля № 0000007194 від 07.07.2023, станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах із ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», де працював на посаді водія ІІІ класу. В судовому засіданні зазначені обставини не заперечуються представником відповідача. Згідно ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року (справа №426/16825/16-ц). Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд доходить наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (частина перша та пункти 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Судом встановлено, що результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетної травми у вигляді перелому зуба 2-го шийного хребця з забоєм шийного відділу хребта, що належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. На підтвердження моральної шкоди [PERSON] надала висновок комплексної психолого-соціальної експертизи №24-08-23 моральної шкоди потерпілого. Надаючи оцінку висновку психолого-соціального дослідження моральної шкоди потерпілого, суд виходить з наступного. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (частини перша, друга, сьома статті 102 ЦПК України). Таким чином, висновок психолого-соціального дослідження №24-08-23 моральної шкоди [PERSON] , який виготовлено ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», не є висновком спеціаліста чи експерта. Цей висновок є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей позивача. Такі висновки носять виключно рекомендаційний характер. Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 759/24810/21. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає безумовним, що внаслідок будь-яких злочинних дій, кожна людина переносить емоційні, душевні переживання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту завдання потерпілій [PERSON] моральної шкоди унаслідок спричинення тілесних ушкоджень, завданих кримінальним правопорушенням. Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Подібний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 944/4790/19 (провадження № 61-15852св21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України). Суд приходить до висновку, що [PERSON] завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень у вигляді закритої хребетної травми у вигляді перелому зуба 2-го шийного хребця з забоєм шийного відділу хребта, порушенням звичного способу життя через тривале лікування. Лікування передбачало довготривале носіння ортопедичних бандажів і комірів які виключають рухи головою. Після вказаної трагедії [PERSON] була позбавлена можливості використовувати даний транспортний засіб для здійснення власних трудових та особистих завдань, підтримання подальших взаємовідносин з друзями та партнерами, тощо. При визначенні розміру морального відшкодування [PERSON] , суд врахував конкретні обставини справи, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках та вимоги розумності і справедливості, та дійшов висновку, що розмір компенсації в грошовому еквіваленті, що підлягає стягненню відповідає сумі в 100 000,00 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню в сумі в 100 000,00 грн. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 5 000,00 гривень. Судом задоволено позовні вимоги на суму 100 00,00 грн, що становить 20,00% від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1500,00 грн. Разом з цим, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.11.2023 року по справі № 519/24/20 (провадження № 61-7804св23), від 08.11.2023 року по справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23), від 01.11.2023 року по справі № 202/3681/16 (провадження № 61-10719 св 23). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача - адвокат Бенещук Р.В. надав витяг з договору про надання (правової) допомоги №74/2025 від 29 липня 2025, довідка № 1/74/2025 від 08 серпня 2025, Додаток №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги №74/2025 від 29 липня 2025. Оскільки представником позивача не надано акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат пов`язаних із наданням правової допомоги, у суду відсутня змога встановити дійсний розрахунок понесених позивачем вказаних витрат, у зв`язку з чим підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу відсутні.

Outcome: partial