Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 04.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено електронний договір позики №75936682 шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», на умовах фінансового кредиту. За умовами цього договору позичальник [PERSON] отримав кредит у сумі 3000 грн. строком на 29 днів, зі строком дії договору до 02.09.2021, шляхом зарахування коштів на вказану ним банківську картку та зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки 1,99 % за один день користування кредитом. Відповідно до п. 6.5 договору сторони узгодили, що у разі несвоєчасного повернення позики та процентів товариство має право продовжити строк дії договору на 90 календарних днів та здійснювати понадстрокове нарахування процентів. Вказує, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника. 21.12.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами» на підставі договору факторингу №2112 від 26 жовтня 2021 р. 31.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором Товариствуз обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" на підставі факторингу 310323-ФМ від 31 березня 2023 р. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором ні перед первісним кредитором, ні перед факторами належним чином не виконала, кредитні кошти у визначений договором строк не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила. Станом на 23.11.2025 року прострочена заборгованість за кредитом становить 10024 грн. 70 коп., з яких: 3000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 7024 грн. 70 коп. - заборгованість за відсотками. Покликаючись на вимоги ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 10024 грн. 70 коп., понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що не суперечить вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, яка вказує на те, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21) будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що 4 серпня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та [PERSON] укладено електронний договір позики №75936682 шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», на умовах фінансового кредиту. Наведене підтверджується договором позики №75936682 від 04.08.2021, який підписаний позичальником [PERSON] одноразовим ідентифікатором та в якому він зазначив номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кредитні кошти, довідкою про ідентифікацію позичальника. Підписавши вказаний договір, позичальник ствердив ті обставини, що він ознайомився з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, Правилами надання грошових коштів у позику, які розміщені на сайті товариства https://mycredit.ua/ru/documents-license/. За умовами цього договору позичальник [PERSON] отримав кредит у сумі 3000 грн. строком на 29 днів, зі строком дії договору до 02.09.2021, шляхом зарахування коштів на вказаний ним картковий рахунок та зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки 1.99 % за один день користування кредитом. Відповідно до п. 6.5 договору сторони узгодили, що у разі несвоєчасного повернення позики та процентів товариство має право продовжити строк дії договору на 90 календарних днів та здійснювати понадстрокове нарахування процентів. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувавши на картковий рахунок позичальника [PERSON] кредитні кошти в сумі 3000 грн., що підтверджується платіжним інструкціями від 04.08.2021 р., 06.08.2021 р., довідками про перерахування суми кредиту від 29.10.2025 ТОВ Фінансова компанія ФІНЕКСПРЕС на картковий рахунок позичальника [PERSON] [NUMBER] , [NUMBER] , повідомленням АТ КБ "ПриватБанк" про зарахування кредитних коштів на карковий рахунок відповідача, випискою за кредитним договором, яка підтверджує рух коштів на картковому рахунку позичальника. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У встановлені кредитним договором строки відповідач не виконав свої боргові зобов`язання. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст. 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 23.11.2025 прострочена заборгованість за кредитним договором №75936682становить 10024 грн. 70 коп., з яких: 3000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 7024 грн. 70 коп. - заборгованість за відсотками, яка нарахована за період з 04.08.021 до 01.09.2022, тобто поза межами строку кредитування. Також із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за період поза межами строку кредитування нараховано саме як проценти за користування кредитом, а не як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі N 444/9519/12, провадження N 14- 10цс18, від 04.07.2018 року у справі N 310/11534/13-ц, провадження N 4- 154цс18, від 31.10.2018 року у справі N 202/4494/16-ц, провадження N 14- 318цс18. Перевіривши умови договору, суд дійшов висновку про неправомірну односторонню пролонгацію фінансовою установою договору позики на строк 90 днів та нарахування процентів за вказаний період, оскільки така умова є неоднозначною і незрозумілою споживачу, який укладав договір на строк 30 календарних днів, про що зазначено у договорі. Висновком Верховного Суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів"нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитних договорів умовами, в т.ч. графіками платежів та анкетами-заявами, а не завуальованими, двозначними, умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають до задоволення частково, в сумі 1731 грн. 30 коп. (3000 грн. х 1,99 %, х 29 днів = 1731 грн. 30 коп.), тобто у межах строку кредитування. Таким чином до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитом в сумі 4731 грн. 30 коп., де 3000 грн. 00 коп. - тіло кредиту, 1731 грн. 30 коп. - проценти за користування кредитом. Доказів протилежного суду не надано. Відповідачем не спростовано факт укладення зазначеного кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявність простроченої заборгованості за кредитом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частина 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Також встановлено, що 21.12.2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія управління Активами» на підставі договору факторингу №2112 від 21.12.2021 року. Наведене підтверджується актами приймання-передачі Реєстру забогованості №2, № 4, №5 від 21.12.2021 р., витягом реєстру боржників № 4 до договору факторингу № 2112 від 21.12.2021 р., актом звірки взаємних розрахунків за період з 2021 по 2023 рік між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія управління Активами» за договором факторингу №2112 від 21.12.2021 р. Крім того, 31.03.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління Активами» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на підставі договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року. Наведене підтверджується актами приймання-передачі Реєстру забогованості №2, №3, № 4, №5 від 31.03.2023 р., витягом реєстру боржників до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 р., актом звірки взаємних розрахунків за період 2023 рік між «Фінансова компанія управління Активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за договором факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 р. Таким чином встановлено, що позивач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»набуло право вимоги за вказаним кредитним договором до відповідача [PERSON] у сумі 4731 грн. 30 коп. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору № 25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025, укладеного між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»та адвокатом Ткаченко Ю.О., відповідно до якого адвокат взяла на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги, з якої вбачається, що позивач та адвокат погодили надання позивачу юридичних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості; акту прийому-передачі наданих послуг, відповідно якого адвокат надала позивачу послуги в сумі 4500 грн. 00 коп. Такий розмір витрат на оплату правничої допомоги суд вважає доведеним, співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Витрати позивача зі сплати судового збору становлять 2422 грн. 40 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема (4731,30 х 100) : 10024 грн.70 коп. = 47,20 %, тобто позов задоволено на 47,20 %. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп., тому при визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд наводить наступний розрахунок: 2422 грн. 40 коп. х 47,20 % = 1143 грн.37 коп., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1143 грн. 38 коп. судових витрат зі сплати судового збору. Витрати на відшкодування витрат за надання правничої допомоги складають 2124 грн. 00 грн. (4500 х 47,20 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial