Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

23.10.2025 року до Новобузького районного суду Миколаївської області звернувся представник Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Гірчак А.М. з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з [PERSON] на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість в сумі 201089,24 гривень, з яких: 134717,15 гривень - прострочене тіло кредиту; 66372,09 гривні відсотки за користування кредитом, та судовий збір у розмірі 2471,45 гривень та 16385 гривень витрати на правничу допомогу. Позов обґрунтований тим, що 19.09.2019 [PERSON] , шляхом підписання оферти, запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та Банком. Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис. Таким чином, 18.09.2019 року між Банком та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «Альфа Connect», мета кредиту для особистих потреб; ліміт кредитної лінії у розмірі 200000,00 грн; процентна ставка 26 % річних; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCard Debit World стрком дії 5-ть років; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Для ідентифікації в обліковій системі Банку Угоді було присвоєно № 631250436. Власним підписом Позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором. Сторони також узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua. Сторони домовилися, що з огляду на дані, надані клієнтом для встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку клієнта та/або кредитну історію клієнта, ліміт відновлювальної кредитної лінії може бути змінений в межах, визначених клієнтом в анкеті-заяві про акцепт та п. 3.4.1. Розділу І цього Додатку № 4 та підтверджених клієнтом в анкеті-заяві про акцепт, шляхом повідомлення Банком клієнту інформації про зміну розміру ліміту відновлювальної кредитної лінії одним або декількома способами за вибором Банку. Банк взяті, відповідно до Угоди, на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач кредитну картку активував та активно користувався кредитними коштами. Проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 201089,24 гривень, з яких: 134717,15 гривень прострочене тіло кредиту, 66372,09 гривні відсотки за користування кредитом. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.10.2025 року матеріали справи передані до провадження судді Вжещ С.І. 23.10.2025 року в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України суд звернувся до голови Новобузької об`єднаної територіальної громади Баштанського району Миколаївської області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання [PERSON] . 29.10.2025 року судом отримано відповідь про те, що гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ). Згідно наказу № 137-аг від 10.10.2025 року суддя Вжещ С.І. перебувала у відпустці з 28.10.2025 року по 29.10.2025 року включно, з 03.11.2025 року по 07.11.2025 року включно. Згідно наказу № 147-аг від 24.10.2025 року та 152-аг від 28.10.2025 року суддя Вжещ С.І. приймала участь у вебінарі для суддів місцевих загальних судів 30.10.2025 року та 31.10.2025 року. Ухвалою судді від 11.11.2025 відкрито провадження в справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 26.11.2025 року о 10:00 годині. Ухвалою суду від 26.11.2025 року відкладено підготовче судове засідання до 09.12.2025 року 11:00 години. 09.12.2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що із позовними вимогами не погоджується. Пропозиція Банку від 18.09.2019 року не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав та порядку нарахування процентів і комісії. У позові не вбачається за який період проведено такі нарахування. У позовній заяві відсутній розрахунок заборгованості, невідомо розмір тіла кредиту, відсутня сума пені та штрафних санкцій. Відсутній основний договір, який передбачає пропозиція. Відповідно до п.3 Основних умов кредитування, пролонгація дій по відновлювальній кредитній лінії на новий строк можлива лише за умови дотримання клієнтом умов договору. Позивачем порушено п. 3.4.1 Розділу І Додатку № 4. До суду позивачем надана вимога про усунення порушень, але не надано доказів про направлення відповідачу цієї вимоги та отримання її відповідачем. Розрахунок, доданий позивачем не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Підписані сторонами умови кредитного договору (Оферта) не містять узгоджених сторонами відомостей щодо розміру, порядку та нарахування комісії за обслуговування кредиту. У кредитному договорі немає переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена така щомісячна комісія, як «обслуговування кредитної заборгованості». Проте, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом станом на 17.07.2023 вбачається, що банком за період з 17.11.2020 по 17.10.2024 нараховувалась та утримувалась комісія. До позовної заяви позивачем не додано доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він мав би сплачувати щомісячну комісію. Тому, відповідно до ч.1, ч.2 ст.11, абз. 1 ч.2, ч.4, ч.5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» є нікчемними положення про обов`язок відповідача щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Позивачем не доведено, що він звертався до банку для отримання інформації про стан заборгованості, отримував виписки, чи будь-яку іншу інформацію, яка б становила послуги в розумінні банку, які могли б бути оплатними, а тому, заявлена комісія є нікчемною. У зв`язку з тим, що сплачені ним кошти на погашення заборгованості неправомірно спрямовувалися на погашення комісії за обслуговування кредиту, то такі кошти підлягають зарахуванню в погашення інших складових заборгованості та відповідно сума боргу, заявлена позивачем до стягнення, підлягає зменшенню. Також відповідач зазначив, що матеріали справи дійсно містять Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка містить суму кредитного ліміту, розмір процентної ставки за користування кредитом, тип кредиту та порядок платежів. Проте, вказана угода не містить будь-яких відомостей щодо узгодження між сторонами підстав, правил та порядку нарахування овердрафту та/або простроченої заборгованості. Виплати кредиту були ним припинені через початок повномасштабної війни, втратою коштів для існування, тяжку хворобу дружини. На даний час він є пенсіонером, особою з інвалідністю та не має змоги виплачувати зазначені суми боргу по нарахованим відсоткам та за надання правничої допомоги. Просив вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до прийнятого рішення. Вважає, що заявлені вимоги на витрати на правничу допомогу є неспівмірними виконаній роботі адвоката, оскільки справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовна заява у даній справі є майже типовою та фактично шаблонною, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому, з врахуванням принципу співмірності, розумності, реальності судових витрат просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2000,00 гривень. Також відповідач просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на те, що він є особою з інвалідністю, не має можливості отримувати додатковий дохід та сплатити судовий збір. Ухвалою суду від 09.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.12.2025 о 09:30 год., у якому оголошувалась перерва до 13.01.2026 та 09.02.2026. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи, у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 18.09.2019 року між АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631250436, угоди про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», а також Анкети-Заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» та паспорту споживчого кредиту. Умовами вказаного договору сторони узгодили між собою суму максимального кредиту (кредитної лінії), що складає 200000 грн; процентну ставку за користування Кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою у розмірі 26% річних; тип процентної ставки - фіксована; умови сплати обов`язкового мінімального платежу у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 гривень; здійснення договірного списання грошових коштів з рахунку у розмірах, що необхідні для щомісячної сплати страхового платежу, визначених договором тощо. Підписанням Акцепту [PERSON] підтвердив, що акцепт Публічної пропозиції та укладення Договору між ним та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на вебсторінці www.alfabank.ua (або у разі її подальшої зміни - за іншою електронною адресою, що буде вказана в Договорі). 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 статті 527 ЦК України). Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит, що підтверджується випискою по особовому рахунку. З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, суд вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Згідно з частинами 1, 2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит. Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення частина 1 стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування». До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту - частина 2 статті 9 Закону України «Про кредитування». Стаття 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору, передбачено умови договору про споживчий кредит. Так, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1. У договорі про споживчий кредит зазначаються:1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. 2. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. 3. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону. 4. У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу. 5. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 6. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. 7. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Обов`язковою умовою для укладення договору про споживчий кредит є згода споживача на доступ до інформації, що складає його кредитну історію, та на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій, включене до Єдиного реєстру бюро кредитних історій, інформації щодо нього та цього кредиту, визначеної Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Відсутність такої згоди споживача має наслідком відмову кредитодавця в укладенні договору та здійсненні кредитної операції. Отже суд дійшов висновку, що сторонами було укладено кредитний договір, зобов`язання за яким щодо повернення кредитних коштів та процентів за їх користування позичальник [PERSON] не виконав. Між тим, суд частково погоджується з позовними вимогами щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача з огляду на те, що Банк не надав відповідних доказів на підтвердження узгодження сторонами сплати комісії РКО. З наданих позивачем доказів не встановлено, що сторони узгодили щомісячну сплату комісії РКО, її розмір та за які послуги Банку підлягає сплаті така комісія. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у разі його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим чи, навпаки, як це має місце при використанні презумпції, - існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 2 статті 77 ЦПК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проте, позивач в порушення норм ст.ст.12, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами правомірність нарахування комісії РКОв сумі 88000,33 гривень. Із урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що нарахування Банком комісії РКО та сплата її позичальником є безпідставними, а тому відповідно до наданого розрахунку Банку загальна сума сплаченої комісії РКО у розмірі 88000,33 грн підлягає відрахуванню із загальної суми заборгованості за кредитним договором. Отже сума заборгованості за кредитним договором складає 113088,91 (201089,24 - 88000,33) грн. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду, представник позивача згідно вимог ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 16385,00 грн (із розрахунку: 375,00 грн (- за підготовку і подання позовної заяви до суду) + 225,00 грн (за отримання рішення суду) + 201089,24 грн (комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %) х 7,85 %), на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви копію договору №1006 про надання послуг від 28.01.2025. Судом встановлено, що 28.01.2025 між Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» та Адвокатським об`єднанням «Смарт Лекс» укладено договір №1006 про надання послуг. Предметом вказаного договору є надання наступних юридичних послуг: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів Замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування. Згідно з п. 3.1. Договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн; за отримання рішення суду 225,00 грн.; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %. При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст.137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Розгляд справи проведено без участі представника позивача. Як видно із договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн; за отримання рішення суду 225,00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %. На переконання суду послуга за підготовку і подання позовної заяви в розмірі 375 грн., та за отримання рішення суду в розмірі 225 грн, входить в загальну вартість підготовки позову до розгляду та входить у комісійну винагороду від стягнутих коштів на користь замовника, тому не може вважатися фактично понесеною як окремий вид робіт, виконаних адвокатом. Тому суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають становити 8877,48 грн. (комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника) (113088,91 грн. х 7,85 %). Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1357,11 гривень (2413,07 грн х 56,24 %).

Outcome: partial