Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК Єврокредит» через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 286 грн 12 коп. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № TDB.2021.0007.6529 від 15.03.2021 шляхом підписання позичальником заяви-договору про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (далі - кредитний договір), де визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. З умовами такого договору відповідач погодився, про що свідчить наявність його власноручного підпису на відповідній заяві-договорі. На підставі зазначеного кредитного договору позичальнику надано кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії строком на 12 місяців. Розмір процентної ставки склав 56 % річних та 0,0001 % річних протягом пільгового періоду (62 дні). Відповідач довготривалий строк не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим його заборгованість перед банком станом на 03.09.2024 складає 42 286 грн 12 коп., з яких 12 809 грн 06 коп. - заборгованість за кредитом; 29 477 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками. Разом з тим, 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240, за яким ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, указаних у додатку № 1 до договору, у тому числі і до відповідача. В подальшому, 27.12.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, за яким ТОВ «ФК Єврокредит» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників, указаних у додатку № 1 до договору, у тому числі і до відповідача. Згідно додатку до договору № 1 від 27.12.2024, загальна сума заборгованості відповідача станом на дату укладання договору факторингу за кредитним договором склала 42 286 грн 12 коп., з яких 12 809 грн 06 коп. - заборгованість за кредитом; 29 477 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками. Всупереч умов кредитного відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повного погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК Єврокредит», ні на рахунки первісного кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Єврокредит» за кредитним договором № TDB.2021.0007.6529 від 15.03.2021 в загальній сумі 42 286 грн 12 коп. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.11.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача Журавльов С.Г. в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначивши, що просить здійснити розгляд справи без участі позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за адресою реєстрації місця проживання, яка не була вручена відповідачу з причин відсутності адресата за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення (12.01.2026) та шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті суду. У зв`язку з вищевказаною обставиною, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.02.2026 справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та не подав відзиву проти позову, та зі згоди представника позивача щодо такого порядку розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із положеннями ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між АТ «Мегабанк» (банком) та [PERSON] (клієнтом) укладено кредитний договір № TDB.2021.0007.6529 від 15.03.2021 шляхом підписання позичальником заяви-договору про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб його власноручним підписом, який складається із публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк» та індивідуальної частини, якою є вказана заява-договір. Клієнт своїм власноручним підписом підтвердив, що заява-договір, договір з додатками (в тому числі тарифи) у сукупності складають єдиний договір, з усіма умовами якого вона ознайомлена і згодна. На підставі вказаної анкети-договору відповідачу відкрито картковий рахунок [NUMBER] у гривні та встановлено відновлювальну кредитну лінію з пільговим періодом використання до 62 днів та кредитним лімітом до 200 000 грн та строком кредитування 12 місяців. Процентна ставка за кредитним договором становить 56 % річних та 0,0001 % річних, яка діє протягом пільгового періоду. За прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором банком нараховуються відсотки у розмірі 80 % річних від простроченої суми за весь період прострочення. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0007.6529 від 15.03.2021 у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань станом на 03.09.2024 загальний розмір заборгованості становить 42 286 грн 12 коп., з яких 12 809 грн 06 коп. - заборгованість за кредитом; 29 477 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками. Судом також встановлено, що 03.09.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» (новим кредитором) та АТ «Мегабанк» (банком) укладено договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240, відповідно до якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, зазначених у додатку № 1 до договору, в тому числі і за кредитним договором № TDB.2021.0007.6529 від 15.03.2021, укладеним між АТ «Мегабанк» та [PERSON] , сума заборгованості за яким складає 42 286 грн 12 коп., з яких 12 809 грн 06 коп. - заборгованість за кредитом; 29 477 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками. В подальшому, 27.12.2024 між ТОВ «Єврокредит» (новим кредитором) та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» (первісним кредитором) укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, відповідно до якого первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до позичальників, зазначених у додатку № 1 до договору, в тому числі і за кредитним договором № TDB.2021.0007.6529 від 15.03.2021, укладеним між АТ «Мегабанк» та [PERSON] , сума заборгованості за яким складає 42 286 грн 12 коп., з яких 12 809 грн 06 коп. - заборгованість за кредитом; 29 477 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у договорі і вона користувалась кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування такими коштами, внаслідок чого станом на 03.09.2024 розмір заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0007.6529 від 15.03.2021 становить 42 286 грн 12 коп., з яких 12 809 грн 06 коп. - заборгованість за кредитом; 29 477 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не було надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200 грн суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 4 500 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, укладений між адвокатом Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» в особі керуючого партнера Маслюженка М.П. та ТОВ «ФК Єврокредит», та акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 14.08.2025. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: approved