Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

14.01.2026 позивачка [PERSON] в особі представника адвоката Прудникової Н.Г. звернулася до суду з указаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.09.2006 між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб. Подружжя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що причиною для розірвання шлюбу є те, що протягом останнього часу подружні стосунки між сторонами почали погіршуватися, налагодити їх не вдалось. На день подання заяви між сторонами відсутні взаємні подружні права та обов`язки, сторони спільно не проживають, спільного бюджету та господарства сторони не ведуть. Подальше існування та збереження шлюбу є неможливим. Шлюб носить формальний характер, позивачка прийняла остаточне рішення про розірвання шлюбу. Спорів щодо поділу майна подружжя, місця проживання та утримання сина, сторони не мають. Примирення і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, суперечитиме волі та інтересам позивачки і принципу добровільності шлюбу, який встановлений Конституцією України та Сімейним кодексом України, а тому просила не надавати строк для примирення та розірвати шлюб. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2026 справу передано для розгляду судді Невгаду О.В. 15.01.2026 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 09.02.2026 (а.с.22-23). Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подав, правом заявити зустрічний позов не скористався. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Прудникова Н.Г. не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно. 09.02.2026 від представниці позивачки адвоката Прудникової Н.Г. до суду надійшло клопотання з проханням розглянути справу без участі позивачки та її представника, позовні вимоги позивачка [PERSON] підтримує в повному обсязі (а.с. 31-32). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно згідно з вимогами чинного законодавства. 04.02.2026 від відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява в якій останній просить розглянути дану справу без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує, позовні вимоги визнає. Просить суд визнати місце проживання сина [PERSON] з ним (а.с. 34). Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено право позивача відмовитися від позову, а відповідача визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК). За положенням ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву, перевіривши викладені у ній обставини, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Так, 17 вересня 2006 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 77, що вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.09.2006 (а.с.10). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.04.2014 (а.с.11). Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що визначено положеннями ст. 24 СК України. За змістом ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя. За вимогами ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись, відповідних заяв суду не подавали. Згідно з положеннями частин третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З матеріалів справи та позицій сторін суд установив, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя сторін не склалось та припинене. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідач [PERSON] до заяви від 04.02.2026 про розгляд справи без його участі, включив прохання визнати місце проживання спільного сина сторін з ним, з приводу чого слід зазначити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З позовної заяви [PERSON] , яка надійшла на розгляд суду, вбачається, що спору між сторонами щодо місця проживання та утримання сина немає. Вимоги про визначення місця проживання малолітнього сина сторін з позивачкою позовна заява не містить. Разом з тим, правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, так само не скористався правом на звернення до суду з зустрічним позовом, в тому числі щодо вирішення спору щодо визначення місця проживання сина з ним. Таким чином, звернення відповідача [PERSON] , поданого відповідно до ЦПК України, щодо визначення місця проживання малолітнього сина з ним, на розгляд суду не надходило. З наведених причин суд позбавлений можливості визначити місце проживання сина сторін в межах розгляду позовної заяви [PERSON] , яка такої вимоги не містить. При цьому суд враховує, що відповідач [PERSON] не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідною позовною заявою на загальних підставах в порядку, визначеному ЦПК України. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивачка у позовній заяві (а.с.4) просить розподіл судових витрат не здійснювати, суд,

Outcome: approved