Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 8 грудня 2025 року адвокат Фрей Андріан Васильович звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача Лопатинської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що спадкоємцем до майна [PERSON] (Спадкодавець_1), яка померла [INFO] є її син [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом відкриття спадкової справи у Радехівській Державній нотаріальній конторі Львівської області. Спадкоємцем до майна [PERSON] (Спадкодавець_2), який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , на яку 02.02.2021 він склав заповіт. Державний нотаріус Заяць М.В. (Шептицької державної нотаріальної контори Львівської області), розглянувши документи, які були надані гр. [PERSON] (яка на підставі довіреності діє від імені [PERSON] ), для видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті гр. [PERSON] , а саме на земельні ділянки, які належать [PERSON] (спадкоємцем якої був гр. [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав), було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №092710, виданий 10.10.2001, тобто після смерті Спадкодавця 1. Нотаріусом було постановлено відмовити гр. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, Позивач не може оформити свої спадкові права після смерті чоловіка в позасудовому порядку, через те що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті (а.с.1-6). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 11 грудня 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання (а.с.31-32). Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 97-97 зворот). Представник відповідача Лопатинської селищної ради в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи без участі представника Лопатинської селищної ради та прийняти рішення, що відповідатиме вимогам чинного законодавства (а.с.37). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №10 та підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 16.02.2001 Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.21). [INFO] помер чоловік Позивача [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №158 та підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданого 08.10.2023 Виконкомом Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області (а.с.22). Згідно із Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого 18 квітня 1954 року, вбачається, що Спадкодавець_2 [PERSON] народився [INFO] в с.Нивиці, Лопатинського району, Львівської області. Батько запис відсутній, мати [PERSON] (а.с.20). Відповідно до Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 15 вересня 2022 року, виданого Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстицї (м.Львів), вбачається, що [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) зареєстрували шлюб 15 вересня 2022 року про що зроблено відповідний актовий запис №114. Після реєстрації одруження присвоєно прізвище чоловіку - [PERSON] та дружині [PERSON] (а.с.33). Із довідки №154 від 20.05.2025, виданої Нивицьким старостинським округом Шептицького району Львівської області вбачається, що « [PERSON] (померла [INFO] ) постійно по день смерті була зареєстрована та проживала в житловому будинку, по [ADDRESS] . Разом із померлою [PERSON] на день смерті були зареєстровані та проживав: [PERSON] 1951 р.н.- син (помер [INFO] ) (а.с.12). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81355186 від 29.05.2025, виданої Соснівською державною нотаріальною конторою Львівської області вбачається, що спадкова справа та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрита в Радехівській державній нотаріальній конторі за номером у нотаріуса 33/2005, а саме 31.01.2005 (а.с.19). Тобто, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її син [PERSON] фактично вступив у володіння та управління спадщиною та прийняв її, шляхом постійного проживання з Спадкодавцем_1 на момент відкриття спадщини, про що свідчить Довідка сільської ради № 154 від 20.05.2025. Також, факт прийняття спадщини підтверджує відкрита спадкова справа у Радехівській державній нотаріальній конторі (номер у нотаріуса 33/2005 р.), де спадкоємцем до майна померлої ( [PERSON] ) є її син [PERSON] (а.с.46-65). Із довідки №239 від 30.09.2025 року, виданої Нивицьким старостинським округом Шептицького району Львівської області, видно, що « [PERSON] на 06.10.2023 була зареєстрована та проживала в житловому будинку по [ADDRESS] . Разом із [PERSON] були зареєстровані та проживали: [PERSON] 1953 р.н. (власник будинку); [PERSON] (помер [INFO] ) (а.с.13). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81355274 від 29.05.2025, виданої Соснівською державною нотаріальною конторою Львівської області видно, що спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрита в Червоноградській державній нотаріальній конторі за номером у нотаріуса 354/2023, а саме 28.11.2023 (а.с.18). Після смерті спадкодавця_2 [PERSON] , спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] , що підтверджується довідкою про спільне проживання із Спадкодавцем _2 на час відкриття спадщини та матеріалами спадкової справи №354/2023 (а.с.71-95). Відповідно до Заповіту складеного в приміщені адміністративного будинку села Нивиці Радехівського району Львівської області від 02 лютого 2021 року та зареєстрованого в реєстрі за №7, засвідчено старостою Нивицького старостинського округу Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області Гавор Ю.І., встановлено, що [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження : «все моє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все, що буде мені належати в день моєї смерті і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON] [INFO] » Тобто, [PERSON] прийняла спадщину шляхом спільного проживання та по заповіту після смерті свого чоловіка [PERSON] (Спадкодавець_2), який прийняв спадщину від своєї мами [PERSON] (Спадкодавець_1), яка померла [INFO] , та фактично вступив у володіння та управління спадщиною та прийняв її шляхом постійного проживання з спадкодавцем_1 на момент відкриття спадщини, про що свідчить Довідка сільської ради № 154 від 20.05.2025. Також, факт прийняття спадщини підтверджує відкрита спадкова справа у Радехівській державній нотаріальній конторі (номер у нотаріуса 33/2005 р.), де спадкоємцем до майна померлої ( [PERSON] ) є її син [PERSON] . Після смерті Спадкодавця_2 [PERSON] залишилась спадщина (відкрилась спадщина) Спадкодавця_1 [PERSON] у вигляді наступного майна, зокрема: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0286 га, що розташована на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області та належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №092710 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 10 жовтня 2001 року за № 16808 (а.с.11). Згідно з Планом зовнішніх меж земельної ділянки Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №092710 вбачається, що Спадкодавцю було передано у приватну власність наступні земельні ділянки: земельна ділянка загальною площею 0,6432 га; земельна ділянка загальною площею 0,3854 га. Із Рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради народних депутатів від 13 серпня 2001 року, на видачу державних актів на право приватної власності на земельні частки (пай) громадянами сіл Колісники, Трійця, Пустельник, Нивиці, Старий Майдан Нивицької сільської ради видно, що вирішено: 1. Затвердити проект передачі земельних часток (паїв) у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам с.Нивиці, на площі 1855,3 га, в тому числі ріллі 1351,4 га, кормових угідь 503,9 га; враховуючи якісну оцінку земель. 2. Нивицькій сільській раді передати у приватну власність громадянам с.Колісники, Трійця, Пустельник, Нивиці, Старий Майдан, земельні частки (паї) згідно додатку та видати їм Державні акти на право приватної власності на землю. Відповідно до списку громадян, що додається до Рішення вбачається, у списку зазначено Спадкодавець_1 [PERSON] , якій було передано пай загальною плошею 1,0286 га та якій був виданий державний акт на право власності на землю серії ІV-ЛВ №092710 (а.с.14). Ринкова вартість земельних ділянок, загальною площею 1,0286 га, що розташована за адресою Львівська область, Радехівський район, Нивицька сільська рада без ПДВ становить 140 722, 00 грн, що видно зі звіту про оцінку майна, який проведений СОД ТОВ "КАБІНЕТ ОЦІНКИ "АВІКУМ" оцінювач [PERSON] від 21.10.2025 (а.с.16,16-зворот). Державний нотаріус Шептицької державної нотаріальної контори Львівської області Заяць М.В., відмовив гр. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на майно, що залишилось після смерті гр. [PERSON] , 1951 р.н., який помер [INFO] , а саме земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Нивицької сільської ради Шептицького (колишнього Радехівського) району Львівської області і належать [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був гр. [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Нотаріусом було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №092710, виданий на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради від 13 серпня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право власності на землю та на право постійного користування землею за №16808 від 10.10.2001 року, тобто після смерті Спадкодавця (а.с.24). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Отже, [PERSON] прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , подавши державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На спадкові правовідносини після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК України. Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У розумінні ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті чоловіка на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та звернулася в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved