Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Кудіна А.В., яка діє на підставі довіреності №771 від 02.12.2025р., звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №277439686 від 25.07.2024р. в загальному розмірі 16 434 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 25.07.2024р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено кредитний договір №277439686 в електронній формі, на підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 4 400 грн. Внаслідок порушення відповідачкою умов повернення кредитних коштів в неї утворилась заборгованість в розмірі 16 434 грн. 24.09.2024р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/1, на підставі якого право вимоги до відповідачки перейшло до ТОВ «Таліон плюс». 27.02.2025р. між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №27/0225-01, на підставі якого право вимоги до відповідачки кредитним договором №277439686 від 25.07.2024р. перейшло до позивача. Оскільки відповідачка не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Від відповідачки заперечень проти позову не надходило. 09.01.2026р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з тим, в позовній заяві представник позивача просила розгляд справи здійснювати у відсутність представника та, у випадку неявки в судове засідання відповідачки, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останньої за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно доказів, які надані позивачем до матеріалів справи, 27.07.2024р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , був укладений договір кредитної лінії №277439686, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати Позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 4 400 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі. Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб Позичальника. Кожен окремий транш надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки [NUMBER] , що відбувається не пізніше ніж протягом трьох банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором. На момент укладення договору та отримання першого траншу процентна ставка складає 1,5% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться в Позичальника, за кожний день користування ним, що становить 547,50% річних (п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 3.1, 3.3, 5.1, 8.3 договору). Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 24.08.2024р., а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу Позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правила договору (п. 7.1 договору). В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; дострокового припинення дії договору, в порядку, передбаченому п. 9.1.1.2 або п. 9.1.1.7 договору (п. 7.2 договору). Кінцева дати повернення (виплати) кредиту 24.08.2029р. (п. 7.3 договору). Умовами п. 11.1 договору, визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом п`яти років або до його дострокового розірвання. Аналогічні умови кредитування викладені і в Паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №277439686 від 25.07.2024р. /а.с. 5-6/. На виконання вказаного договору 25.07.2024р. відповідачкою [PERSON] були отримані кредитні кошти в розмірі 4 400 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.07.2024р. /а.с. 19/. В зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору №277439686 від 25.07.2024р. в неї станом на 24.09.2024р. утворилася заборгованість за вказаним договором на загальну суму 10 626 грн., з яких: заборгованість за тілом (сумою кредиту) 4 400 грн., заборгованість за процентами 4 026 грн., неустойка 2 200 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» /а.с. 20/. 24.09.2024р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу №МВ-ТП/1 (далі Договір факторингу), згідно умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги. В подальшому, новий Кредитор ТОВ «Таліон Плюс» нарахував відповідачці проценти за користування кредитними коштами за період з 25.09.2024р. по 21.12.2024р. (88 днів) за процентною ставкою 1,5% (66 грн. в день) на загальну суму 5 808 грн., в зв`язку з чим загальна заборгованість відповідачки станом на 04.08.2025р. складала 16 434 грн., з яких: 4 400 грн. заборгованість за тілом (сумою кредиту) 4 026 грн. заборгованість за процентами, нарахована первісним кредитором, 5 808 грн. заборгованість за процентами за період з 25.09.2024р. по 21.12.2024р., нарахована ТОВ «Таліон Плюс», 2 200 грн. неустойка /а.с. 21/. 27.02.2025р. між ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу №27/0225-01 (далі Договір факторингу №27/0225-01), за умовами якого позивач набув та прийняв за плату належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, що є додатком до договору. Пунктом 4.1 Договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №4 від 04.08.2025р. до Договору факторингу №27/0225-01 від 27.02.2025 року, складеного 04.08.2025 року, позивачу передано право вимоги до [PERSON] за договором №277439686 від 25.07.2024р. на загальну суму заборгованості 16 434 грн., з яких: 4 400 грн. заборгованості за основним боргом (тіло кредиту), 9 834 грн. заборгованість за процентами, 2 200 грн. пеня. Оскільки до теперішнього часу відповідачкою не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором №277439686 від 25.07.2024р в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою був укладений Договір кредитної лінії №277439686 від 25.07.2024р., на підставі якого відповідачкою було отримано у кредит грошові кошти в сумі 4 400 грн., які вона зобов`язувалася повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредитної лінії №277439686 від 25.07.2024р. і вона користувалася кредитними коштами, однак допустила порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за нею обчислюється заборгованість за даним договором в загальній сумі 16 434 грн., з яких: 4 400 грн. заборгованості за основним боргом (тіло кредиту), 9 834 грн. заборгованість за процентами, 2 200 грн. пеня. Зазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам договору кредитної лінії №277439686 від 25.07.2024р. Разом з тим, питання щодо розміру процентної ставки за договорами споживчого кредитування врегульовані положеннями Закону №1734. На момент укладання відповідачкою з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору кредитної лінії №277439686 від 25.07.2024р. положеннями ч. 5 ст. 8 з врахуванням п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734 (зі змінами в редакції згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023р., що набули чинності з 24.12.2023) було передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати наступні значення: в період часу з 24.12.2023р. по 21.04.2024р. (120 днів) 2,5%; 22.04.2024р. по 19.08.2024р. (120 днів) 1,5%; з 20.08.2024 р. 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону №1734 умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, враховуючи що відповідна редакція ч. 5 ст. 8, п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734 була чинною на момент укладання Договору кредитної лінії №277439686 від 25.07.2024р., то сторони мали враховувати відповідні законодавчі приписи, а відтак нарахування кредитором процентів за період з 20.08.2024р. по 21.12.2024р. (124 дні) за денною процентною ставкою 1,5% є неправомірним, оскільки суперечить відповідним положенням Закону №1734. З огляду на зазначене слід дійти висновку, що за Договором кредитної лінії №277439686 від 25.07.2024р. кредитор має право на отримання від позичальника процентів за користування кредитом, які слід обчислювати за денною процентною ставкою 1,5% за період з 25.07.2024р. по 19.08.2024р. (26 днів), що складає 1 716 грн. (4 400 грн. * 1,5% /100% * 26 днів), та за денною процентною ставкою 1% за період з 20.08.2024р. по 21.12.2024р. (124 дні), що складає 5 456 грн. (4 400 грн. *1% / 100% * 124 дні). Таким чином, обґрунтованими та правомірними є вимоги щодо стягнення з відповідачки тіла кредиту в розмірі 4 400 грн. та процентів за користування кредитом в сумі 7 172 грн. (1 716грн. + 5 456 грн.). Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідачка, в порушення умов договору кредитні кошти не повернула, то позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за Договором кредитної лінії №277439686 від 25.07.2024р., яка складається із заборгованості за тілом кредиту (основний борг) 4 400 грн. та заборгованості за процентами 7 172 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення на загальну суму 11 572грн. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідачки неустойки в розмірі 2 200 грн., то слід зазначити наступне. Умовами договору кредитної лінії №277439686 від 25.07.2024р. погоджено розмір неустойки (штрафу), яка нараховується за порушення будь-якого із платежів, передбачених договором на 14 та більше календарних днів. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, який діє і на даний час. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання(невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 910/10901/23, який відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Щодо того, що Законом №3498-IX від 22.11.2023р. року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит та на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024р., кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, то слід зазначити наступне. Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у зв`язку з прийняттям Закону №3498-IX від 22.11.2023р., змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору. Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у справі №334/3161/17 (п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року) та зазначила наступне: «У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України». Таким чином, до неустойки за кредитним договором, датою укладення якого є 25.07.2024р., застосуванню підлягає пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якої відповідачка звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язань. Оскільки неустойка за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 2 200 грн. нарахована відповідачці в період дії в Україні воєнного стану, тобто в період коли відповідачка є звільненою від сплати такої неустойки, підстав для її стягнення із відповідачки на користь позивача немає. За таких підстав позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення на суму 11 572 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3028грн. /а.с. 1/. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення часткового, то на підставі ч.ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 132,32 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 3 028 грн. /сума плаченого судового збору/ х 70,42% /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 2132,32коп.). На підставі викладеного вище та,

Outcome: partial