Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати укладений між ними шлюб. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24.04.2024 року сторони перебувають у шлюбі. Сімейні відносини були припинені на початку 2025 року, разом не проживають, шлюб існує лише формально. Позивач подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки не повідомив, відзиву або інших клопотань чи заяв щодо розгляду справи до суду не подавав. Враховуючи, що відповідач будучи повідомленим про час, дату та місце розгляду справи до суду повторно не з`явився, доказів поважності причин неявки до суду не надав, а тому, відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 24 квітня 2024 року у Третьому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №428. Сімейне життя позивача та відповідача не склалось у зв`язку із втратою взаєморозуміння, розірвання шлюбу відповідає інтересам позивача. Згідно положень ст.51Конституції України та ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст. 104 СК України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Суд доходить висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved