Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитними договорами від 11 травня 2021 року № 4060715, від 02 червня 2021 року № 75479186, у розмірі 145 557,47 грн, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що: 1). 11 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 4060715, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн, проценти за користування кредитом: 7 500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартною процентною ставкою за користування кредитом 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 2). 02 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір № 75479186, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 8 020,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % за кожен день користування позикою. Пунктом 6.5 Правил визначено право кредитодавця нараховувати відсотки за користування грошовими коштами починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики та процентів, але в будь-якому разі не більше 90 календарних днів. Позивач зазначає що набув право вимогами за вказаними договорами у зв`язку з укладеними договорами про відступлення права вимоги. Вказує, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання в частині своєчасного повернення грошових коштів, у зв`язку з чим станом на дату виготовлення позовної заяви виникла заборгованість, яка складає суму: за договором від 11 травня 2021 року № 4060715 у розмірі 118 239,12 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16 169,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги у розмірі 99 870,12 грн, заборгованості за комісіями у розмірі 2 200,00 грн; за договором від 02 червня 2021 року № 75479186 у розмірі 27 318,35 грн. з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) у розмірі 8 020,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги у розмірі 19 151,58 грн, нараховані 3% річних у розмірі 18,45 грн та інфляційні збитки у розмірі 128,32 грн. 15 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як убачається з матеріалів справи, направлена на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу місця проживання відповідача копія ухвали суду про відкриття провадження у справі повернулись до суду без вручення адресату. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Щодо договору від 11 травня 2021 року № 4060715. 11 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 4060715. Відповідно пункту 1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 20 000,00 грн строком на 30 днів з 11 травня 2021 року до 10 червня 2021 року, з комісією за надання кредиту у розмірі 2 200,00 грн, сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 7 500,00 грн, що становить 1,25 % від суми фактичного залишку кредиту за кожен день, та стандартною процентною ставкою у розмірі 5 % за кожен день користування кредитними коштами. Згідно пункту 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишились до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом. Відповідно до пункту 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 9 700,00 грн в грошовому виразі та 11,401.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 29 700,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Згідно пункту 1.5.1 договору комісія за надання кредиту: 2 200,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до пункту 2.2.1 договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору». Згідно пункту 2.3.1.1 договору пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувти строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documems і є невід`ємною частиною нього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування: на 3 дні, максимальний розмір комісії 3 відсотки від поточного залишку кредиту; на 7 днів, максимальний розмір комісії 5 відсотків від поточного залишку кредиту; на 15 днів, максимальний розмір комісії 10 відсотків від поточного залишку кредиту. Відповідно до довідки ТОВ "ФК "Елаєнс" 11 травня 2021 року на картку відповідача, яка зазначена в кредитному договорі було перераховано 20 000,00 грн. 29 листопада 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу №29-11-102 відповідно до якого до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право вимоги за кредитним договором № 4060715. 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект центр" укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого до ТОВ "Коллект центр" перейшло право вимоги за кредитним договором № 4060715. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 11 травня 2021 року № 4060715 утворилась заборгованість у розмірі 118 239,12 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16 169,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги у розмірі 99 870,12 грн, заборгованості за комісіями у розмірі 2 200,00 грн У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року м. Київ у справі № 582/202/22 (провадження № 61-15120св23) за позовом фізичної особи до зокрема ТОВ «Мілоан» відмовелно у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними пунктів 1.5, 1.5.1, 2.2.1, 2.3.1.1, 2.4.1, 2.4.3 договорів про споживчий кредит, укладених між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», оскільки вказані умови договорів є нікчемними. При цьому у справі № 582/202/22 Верховний Суд зробив висновок, що аналіз змісту вказаних договорів свідчить, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому ТОВ «Мілоан» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів, а тому положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення комісії у розмірі 2 200,00 грн. задоволенню не підлягають. Визначаючи суму відсотків суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості (а. с. 102-105), та зазначає що вказаний розрахунок складений у відповідності до умов договору, оскільки відповідно до якого, а саме пункту 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів, оскільки пролонгація не може перевищувати більше 60 днів, отже правильний є розрахунок заборгованості за період з 11 травня 2021 року до 26 вересня 2021 року, оскільки у наданому розрахунку пролонгація договору здійснювалась на підставі 2.3.1.2 у кількості 60 днів, на загальну суму 29 534,97 грн. Крім того, відповідачем сплачено комісію на загальну суму 800,00 грн, що відображено у наданому позивачем розрахунку заборгованості, однак враховуючи що умови договору про сплату комісії за пролонгацію договору нікчемні, вказана комісія має буди зарахована на погашення відсотків. За таких обставин, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором № 4060715 від 11 травня 2021 року має становити суму у розмірі 44 903,97 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 16 169,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 28 734,97 грн. Щодо договору від 02 червня 2021 року № 75479196 02 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75479196. Відповідно пункту 1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 8 020,00 грн строком на 30 днів з стандартною процентною ставкою у розмірі 1,99 % в день. Відповідно до довідки ТОВ "ФК «Фінекспрес»" 02 червня 2021 року на картку відповідача, яка зазначена в кредитному договорі було перераховано 8 020,00 грн. 27 січня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу №27/01/2022 відповідно до якого до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право вимоги за кредитним договором № 75479186. 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект центр" укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого до ТОВ "Коллект центр" перейшло право вимоги за кредитним договором № 75479186. Відповідно до розрахунку заборгованості наведеного в позовній заяві за договором від 02 червня 2021 року № 75479186 утворилась заборгованість у розмірі 27 318,35 грн. з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) у розмірі 8 020,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги у розмірі 19 151,58 грн, нараховані 3% річних у розмірі 18,45 грн та інфляційні збитки у розмірі 128,32 грн. Разом з тим суд не погоджується з наданим позивачем розрахунку заборгованості з огляду на наступне. Відповідно до пункту 2 Договору позики, сума позики становить 8 020,00 грн. строк позики 30 днів зі сплатою 1,99 % за користування коштами. Згідно пункту 10 частини першої статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, позичальник зобов`язався сплатити 02 липня 2021 року на рахунок товариства грошові кошти в сумі 9 680,14 грн. з яких: 8 020,00 грн. кредитної заборгованості та 1 660,14 грн. заборгованості по відсоткам. Відповідно до частини 4 статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування» (тут і далі в редакції станом на час укладення договору позики) якщо договором про споживчий кредит передбачена змінювана процентна ставка, кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити споживача, поручителя та інших зобов`язаних за цим договором осіб про зміну такої ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Таке повідомлення має містити підставу зміни розміру процентної ставки, нову процентну ставку та зазначення дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Разом із повідомленням кредитодавець зобов`язаний надати споживачу новий графік платежів, у якому визначається кількість платежів, що залишаються до сплати після вступу в дію нової ставки, та у разі зміни кількості та періодичності платежів - інформацію про їх нову кількість та періодичність. Якщо визначити розмір майбутніх платежів неможливо, кредитодавець має повідомити споживача про те, що сума, яка залишилася до сплати, може змінюватися у результаті зміни процентної ставки залежно від поточного балансу поточного рахунку споживача на дату вступу в дію відповідної зміни. Якщо в результаті зміни процентної ставки змінюється розмір платежу, це має бути чітко зазначено в повідомленні. Частиною шостою статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі невиконання кредитодавцем вимог, передбачених частиною четвертою цієї статті, при підвищенні процентної ставки кредитодавець не має права вимагати від споживача сплати платежів згідно з новим графіком платежів, розрахованим на підставі підвищеної процентної ставки. До дати виконання вимог, передбачених частиною четвертою цієї статті, зазначеної у відповідному повідомленні, направленому споживачу в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, платежі, що залишаються до сплати, розраховуються за процентною ставкою, що діяла до дати підвищення. Матеріали справи не мітять надсилання повідомлення споживачу щодо зміни відсоткової ставки та новий графік платежів, таким чином, позивач не має права вимагати від споживача погашення сплати платежів згідно з новим графіком платежів, розрахованим на підставі підвищеної процентної ставки, вказане відповідає в повній мірі частині шостій статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Щодо можливості автопролонгації кредиту передбаченої розділом 7 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», суд зазначає, що позивач не довів що з вказаними правилами відповідач ознайомився до укладення договору позики, доказів які б підтвердили підписання вказаних правил матеріали справи також не містять. Отже у суду відсутні підстави вважати, що на вказані умови погоджувався споживач укладаючи спірний договір позики. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договорів в частині своєчасного повернення грошових коштів, на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позик, грошові кошти позивачу в повному обсязі не повернув, в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору, тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором від 02 червня 2021 року № 75479196 у розмірі 9 826,91 грн. з яких: 8 020,00 грн. кредитної заборгованості, 1 660,14 грн. заборгованості по відсоткам, нараховані 3% річних у розмірі 18,45 грн та інфляційні збитки у розмірі 128,32 грн.. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням часткового задоволення позову стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір в розмірі 910 грн. 84 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.» Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду: копію Договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, витяг а акту про надання юридичної допомоги від 02 червня 2025 року на загальну суму 25 000,00 грн. У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17. «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄCIIJI. присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св 19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61 -22962св 19) викладено правовий висновок про те. що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За наведених обставин, суд, вважає за необхідне зменшити розмір правничої допомоги з урахуванням вимог розумності та справедливості, яка підлягає розподілу між сторонами з 25000,00 грн. до 3000,00 грн., з урахуванням співмірності таких витрат, складністю справи та часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial