Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на своє утримання, як матері дитини, яка не досягла трирічного віку, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В обґрунтування позову позивач вказує, що з 12 квітня 2022 року вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що відповідач необхідної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає. Вказала також, що останнім часом шлюбні відносини сторони не підтримують, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Водночас, у зв`язку з перебуванням у декретній відпустці позивач не має можливості працювати та заробляти кошти, тому потребує матеріальної допомоги від батька дитини. Вказує, що останній є фізично здоровим, працездатним, офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, однак добровільно кошти до сімейного бюджету не надає. Відтак, у зв`язку з доглядом за дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , позивач не має змоги працювати та утримувати себе, а тому вважає, що стягнення аліментів з відповідача на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку буде достатнім для забезпечення мінімальних потреб матері та дитини. Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу - для надання відповіді на відзив. Відповідач скористався наданим йому правом на подачу відзиву, який надійшов до суду 13 серпня 2025 року. У відзиві відповідач позов визнав частково та не заперечував щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання останньої, як матері дитини, яка не досягла трирічного віку, у розмірі 1/12 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Узагальнені доводи відповідача, викладені у відзиві зводяться до наступного. Так відповідач вказує, що незважаючи на ту обставину, що з червня 2025 року між нею та позивачкою фактично припинено спільне проживання як подружжя, він продовжує надавати їй та дитині матеріальне утримання в добровільному порядку, а саме надає кошти, купує продукти харчування, одяг та інші речі, необхідні для повноцінного розвитку дитини. Водночас відповідач зазначив, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у запропонованому позивачем розмірі, оскільки має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного та тривалого лікування, що, в свою чергу, призводить до значних матеріальних витрат. Відтак, з урахуванням потреб позивачки, його фінансової спроможності, зокрема, працездатності, незадовільного стану здоров`я та сезонної роботи, просить стягувати з нього аліменти на утримання дружини в розмірі 1/12 частини його заробітку та вважає, що саме такий розмір аліментів буде достатнім та таким, що не поставить матір з дитиною та його у скрутне матеріальне становище. 28 серпня 2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій [PERSON] , не погоджуючись із доводами відповідача, викладеними у відзиві, вказала, що такі не відповідають дійсним обставинам справи, зазначила, що через психологічний тиск з боку відповідача вона з дитиною змінила своє місце проживання та проживає окремо від відповідача, при цьому останній не надає ні їй, ні їх спільній дитині жодної матеріальної допомоги. При цьому зауважила, що відповідач є працює, отримує доходи та не має на своєму утриманні інших утриманців. Наполягала на стягненні з відповідача аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку саме в розмірі 1/4 частини доходу відповідача. 15 вересня 2025 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач підтримав свої доводи, викладені у відзиві та при винесенні судом рішення просив врахувати, що він працює вантажником у ТОВ «Хладопром», має незадовільний стан здоров`я, та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/12 частини його доходів. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо обов`язків подружжя по утриманню. Судом встановлено, що сторони з 12 квітня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.5). Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 08 грудня 2025 року у справі № 703/4585/25, що перебувала у провадженні судді Волосовського В.В., шлюб між сторонами розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 жовтня 2024 року виданого Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 6). Дитина знаходиться на утриманні позивача, що стверджується позивачем в позовній заяві, не заперечувалось відповідачем у поданому ним відзиві та підтверджується довідкою виконавчого комітету Балаклеївської сільської ради № 361 від 10 липня 2025 року, з якої вбачається, що [PERSON] фактично проживає без реєстрації разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Доказів проживання відповідача спільно з позивачем та їхнім малолітнім сином, який не досяг трирічного віку, перебування на утриманні відповідача малолітніх та неповнолітніх дітей, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами матеріали цивільної справи не містять та відповідачем не надані. За загальним правилом та чинним законодавством відповідач є працездатною особою, відповідно, не є особою пенсійного віку. Доказів зворотного суду не надано. Позивач у своєму позові заявила, що у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач перебуває у декретній відпустці, внаслідок чого не має змоги працювати і утримувати себе. Натомість відповідач не надав суду жодних належних доказів що він не працює, не має жодних доходів, тому немає можливості надавати кошти на утримання дружини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка утримує та піклується про дитину, яка не досягла трирічного віку самостійно. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги дружині. Враховуючи малий вік дитини позивачка не має можливості повернутися до роботи, оскільки дитина потребує постійної присутності матері для формування стійких психічних зв`язків та формування особистості. Суд вважає, що позивачкою надані належні та допустимі докази проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею за однією адресою, відповідно, вона має право на отримання аліментів від відповідача на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» сформовано висновок, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230 ск 18) визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.80 СК України, розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У зв`язку з тим, що малолітня дитина проживає з матір`ю (позивачем), дитина не досягла трьох років, тому позивач має право на утримання від чоловіка - батька дитини коштів до досягнення дитиною трьох років. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним чоловіком. Окрім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки. Водночас, відповідачем надано суду докази - медичні документи на підтвердження незадовільного стану його здоров`я щодо наявності у останнього хронічних захворювань (а.с.23-29). Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Судом встановлено, що позивачка на даний час не працює та доглядає за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, відповідно, потребує матеріальної допомоги на власне утримання. Відповідачем не надано доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трьох років, однак відповідач стверджує, що з врахуванням стану свого здоров`я він спроможний сплачувати аліменти в меншому розмірі ніж заявлено позивачкою, а саме у розмірі 1/12 частини свого доходу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд приймає до уваги, зокрема, надані відповідачем докази щодо стан здоров`я останнього, а також враховує відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу відповідача (сезонні роботи). Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік» регламентовано, що з 01.01.2026 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 3328 грн. Суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також з урахуванням потреб дружини, яка, здійснюючи догляд за малолітньою дитиною, що не досягла трирічного віку, не в змозі самостійно забезпечувати себе матеріально, враховуючи визначений державою розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, часткове визнання позову відповідачем, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки саме така сума забезпечить баланс між потребами дружини та реальними можливостями відповідача щодо сплати аліментів на утримання дружини. Положеннями ч. 3 ст.77СК України визначено, що аліменти сплачуються щомісячно. В ч.1 ст.79 Сімейного Кодексу України закріплено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З урахуванням наведеного, слід зазначити, що термін сплати аліментів на утримання позивачки є короткочасним, а саме: з дня звернення до суду, тобто з 06 липня 2025 року, і до досягнення дитиною трьох років, а тому сплата аліментів у визначеному судом розмірі не може суттєво впливати на матеріальний стан відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, тому вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання позивача [PERSON] у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 16 липня 2025 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Також, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів у разі зміни їх матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (ст. 192 СК України). Зазначена сума аліментів, на думку суду, є достатньою для забезпечення належних умов для життя, що буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial