Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Короткий зміст позову. ТзОВ «ФК «Кредит Капітал» в особі представника Усенко М.І., звернулося до Садгірського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №427594 від 25.09.2022 року у розмірі 26 560 грн, судовий збір на суму 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що 25.09.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №427594, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором з боку [PERSON] призвело до виникнення заборгованості перед первинним кредитором ТзОВ «Селфі Кредит» в розмірі 26560 грн, яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту - 3000 грн; - заборгованості за процентами - 23 560 грн. 01.02.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло прав нового кредитора за кредитним договором № 427594 від 25.09.2022 на підставі договору факторингу №01022024-1, у зв`язку чим до товариства перейшло право вимоги до [PERSON] на суму боргу 26 560 грн. 07.01.2026 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що позовні вимоги товариства не визнає, вважає умови договору та обмеження ставки не справедливими. Передусім у позовній заяві вказано невірні дані його ID-картки, через що невідповідність паспортних даних свідчить про неналежну верифікацію клієнта та ставить під сумнів сам факт укладення договору саме із ним. Зазначає, що Законом №3498-ІХ встановлено граничний розмір ставки 1% на день, тож оскільки тіло кредиту 3 000 грн, загальна сума нарахованих відсотків та штрафів не може перевищувати 6 000 грн. Також вказує, що заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу є неспівмірними та не підтверджуються документально. Разом з тим зазначає, що позивач та адвокат має спільну адресу реєстрації, що вказує на штатного юриста чиї послуги входять в операційні витрати компанії, тому витрачення 6,5 годин на шаблону справу про стягнення 3 000 грн суперечить принципу співмірності. Також відповідачем, зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки заборгованість виникла у жовтні 2022 року, а тому строк звернення до суду сплив ще у жавтні 2025 року. Таким чином, просить суд застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити у задоволені позову у повному обсязі. У разі відмови у застосуванні позовної давності, просить зменшити загальний розмір стягнення до 9000 грн (3000 тіло + 6000 ліміт нарахувань) та у стягненні витрат на правничу допомогу у сумі 8000 грн відмовити у повному обсязі. Так, 14.01.2026 року через систему "Електронний суд" від представника позивача, адвоката Усенко М.І. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказан, що вважає аргументи відповідача у відзиві на позовну заяву безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Рух по справі та позиція сторін. Ухвалою суду від 22.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 29.01.2026 року ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці у вищевказаній справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, однак подав до суду заяву в якій справу просив слухати у його відсутність. Позовні вимоги не визнає у повному обсязі з підстав викладених ним у відзиві. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та доведений і підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Досліджені судом докази та застосовані норми права. З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] , укладено договір про надання споживчого кредиту № 427594 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 3 000 грн, строком на 365 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Відповідно до п. 1.5. договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставки становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту (п.п.1.5.1). Пунктом 1.5.2. передбачена знижена процентна ставка 1,65% в день, яка застосовується, якщо споживач до 25.09.2022 або протягом трьох календарних днів, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Згідно п.1.7. орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення, договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 47541,10% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 26 760,00 грн (п.1.8.1.Договору). Відповідно до п. 2.1. кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . За змістом п.2.2. сума кредиту перераховується протягом двох календарних днів з моменту укладення договору. Дати надання кредиту 25.09.2022 року або 26.09.2022 року. Згідно з п.5.1. сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів. Договір було укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому, Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону споживача (п.1.1. Договору). Відповідно до п.9.6 договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 427594 від 25.09.2022 року є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту. У паспорті споживчого кредиту до договору № 427594 від 25.09.2022, викладено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Зазначені основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної та реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти. Відповідно до довідки про ідентифікацію, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , підписав договір № 427594 від 25.09.2022, одноразовим ідентифікатором Р763, відправленим ТОВ «Селфі Кредит» на номер мобільного телефону позичальника [NUMBER] . Згідно листа № 20251020-3483 від 20.10.2025 підтверджено перерахування коштів на платіжну картку клієнта [NUMBER] від ТОВ «Селфі Кредит» на суму 3 000,00 грн, відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів № 03052022-1 від 2022-05-03, укладеного між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «Селфі Кредит». Згідно розрахунку заборгованості за договором № 427594 від 25.09.2022 року заборгованість [PERSON] станом на 01.02.2024 року становить 26 760,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту (тіло кредита) - 3 000,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 23 760,00 грн, яка на дату подання позовної заяви не погашена боржником. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «Селфі Кредит» не виконав, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю належного здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість. 01.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 01022024-1, згідно якого ТОВ «Селфі Кредит» (кредитор) відступає ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі боржників. Копією Акта приймання-передачі Реєстру боржників від 01.02.2024 року до договору факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 та платіжною інструкцією № 74877 від 01.02.2024 року підтверджується передача ТОВ «Селфі Кредит» Реєстру Боржників ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 01022024-1 від 01.02.2024 ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 427594 від 25.09.2022 року в розмірі 26 560,00 грн. 12.12.2025 року відповідачу було направлено досудову вимогу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в якій [PERSON] було повідомлено про відступлення права вимоги, а також наявність у останнього заборгованості перед Новим кредитором у сумі 26 560,00 грн. Як вбачається із наданих АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" відомостей, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком було емітовано платіжну карту № [NUMBER] . Повідомляють, що 25.09.2022 на платіжну картку № [NUMBER] було зарахування коштів у сумі 3 000,00 грн, транзакція була успішною. Дослідженні судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також неналежне виконання ним умов договору. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості підтверджується існування заборгованості, зазначеної у позовній заяві, які відповідачем не спростовані жодними доказами. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідач має зобов`язання за кредитним договором №427594 укладеним 25.09.2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] . У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі. Згідно із ч. ч. 3, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. З огляду на викладене, факт підписання [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Р763, який був направлений на вказаний відповідачем номер телефону [NUMBER] , укладення договору №427594 узгоджуються з вимогами ст. ст. 6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики, зазначений договір недійсним не визнано, а тому суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо порушення принципів ідентифікації відповідача та несправедливих умов договору, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. В ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ). Наявність у позивача Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту разом з усіма додатками, з урахуванням наданих договорів факторингу та реєстрів права вимоги, на переконання суду, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за спірним договором. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що свідчили б про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «Селфі Кредит» в повному обсязі не виконав, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з неналежною сплатою платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача, утворилась заборгованість. ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є новим кредитором за кредитним договором № 4275941 від 25.09.2022 року на підставі укладеного між ним та ТОВ «Селфі Кредит» договору факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 року. Відтак, у нього виникло право вимоги до відповідача. Згідно розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 26 560,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту (тіло кредита) - 3 000,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 23 560,00 грн. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що передбачено статтею 530 ЦК України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. Тобто, підписуючи кредитний договір, у якому зазначені сума кредиту, строки його повернення а також вказані відсотки за користування кредитом, відповідач погодився із вказаними умовами договору та розміром відсоткової ставки, тому зобов`язаний його виконувати в повному обсязі. Жодних порушень нарахувань чи неправильності вказаного розміру заборгованості щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, судом не встановлено, та відповідачем не спростовано. Доказів того, що [PERSON] сплатив заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд виходить з такого. Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З урахуванням вищенаведеного, строк позовної давності за вимогами, які виникли після 02 квітня 2020 року, продовжено на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Постановою Кабінету міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено карантин з 24 години 00 хвилин по 30 червня 2023 року на всій території України. Разом з тим, на момент відміни карантину вже діяв пункт 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу, який встановлював що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» неодноразово строк дії воєнного стану продовжувався і діє на даний час. Проте, Законом України № 4434-IX від 14 травня 2025 року, який набрав чинності 4 вересня 2025 року, внесені зміни до ЦК України, відповідно до яких пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який зупиняв перебіг позовної давності на період воєнного стану, виключено. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини. Частиною 3 статті 263 ЦК України визначено, що від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Таким чином, перебіг строку позовної давності зупинений пунктами 12 та 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу з березня 2020 року продовжується з 4 вересня 2025 року, а тому суд вважає, що позивачем пред`явлено позовні вимоги в межах строків позовної давності. Отже, враховуючи відсутність підстав застосування строку позовної давності, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Кредит Капітал", а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 26 560,00 грн, яка доведена належними та допустимими доказами та нічним не спростована. Розподіл судових витрат Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 гривні. Крім цього, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 8000 гривень. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо відшкодування витрат, понесених позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» на професійну правову допомогу, суд дійшов наступного. Відповідно до частин першої та третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рахунок стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем заявлено 8000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», в особі адвоката керуючого партнера Усенка М.І. укладено договір про надання правової допомоги № 0107. Згідно акту №41 наданих послуг від 15.12.2025 АО «Апологет» було надано послуги згідно Договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 року щодо боржника [PERSON] за кредитним договором №427594. Згідно детального опису наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 05.08.2025 року АО «Апологет» витратило 6 годин 30 хвилин на оформлення справи. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн. є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved