Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

02 лютого 2026 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] про встановлення факту смерті та просить встановити факт смерті матері її чоловіка [PERSON] на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначає, що 18 грудня 2013 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 3250. Під час реєстрації шлюбу [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] . [INFO] померла мати її чоловіка [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала у місті Єнакієве Донецької області, що входить до переліку територій, які є тимчасово окупованими Російською Федерацією.13 листопада 2025 року її чоловік [PERSON] вважається безвісти зниклим під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини в районі населеного пункту Покровськ. Встановлення факту смерті необхідне для реєстрації цього факту в органах РАЦС та подальшого подання до [INFO] свідоцтва про смерть матері її чоловіка. Процесуальні дії. 02 лютого 2026 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позиції учасників справи. Заявник [PERSON] до суду подала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заяву просить задовольнити. Представник заінтересованої особи до суду направив заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Із свідоцтва про шлюб, актовий запис № 3250, виданого 18 грудня 2013 року, вбачається, що [PERSON] уклав шлюб зі [PERSON] та змінив прізвище на [PERSON] Із свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Із свідоцтва про смерть № 1449 від 30 вересня 2019 року та довідки про причину смерті, виданих установами, що розташовані та фактично здійснюють діяльність на тимчасово окупованій території Донецької області, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянка України, померла [INFO] у віці 64 років; місце смерті Україна, місто Єнакієве Донецької області; причина смерті внутрішньомозковий крововилив множинної локалізації внаслідок гіпертонічної хвороби. Із сповіщення № 630 сім`ї захопленого у полон або взятого в заручники, інтернованого в нейтральних державах або зниклого безвісти військовослужбовця, встановлено, що [PERSON] вважається зниклим безвісти з 13 листопада 2025 року під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини в районі населеного пункту Покровськ. Із відмови у проведенні державної реєстрації смерті встановлено, що Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті у зв`язку з невідповідністю поданих документів формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України №142 від 15 травня 2017 року. Застосовані норми права. Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно з частиною першою статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України. У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи, створені, обрані або призначені на тимчасово окупованій території у порядку, не передбаченому законом, є незаконними, а будь-які акти (рішення, документи), видані такими органами та/або особами, є недійсними і не створюють правових наслідків. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації такого факту органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами того, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Мотиви і висновки суду. Судом встановлено, що місто Єнакієве розташоване на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території Донецької області. Зазначена обставина позбавляє заявницю можливості зареєструвати факт смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Судом також встановлено, що із заявою про встановлення факту смерті звернулася родичка померлої [PERSON] , яка є невісткою [PERSON] , що підтверджується наданими суду доказами, зокрема свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження її чоловіка. Суд зазначає, що смерть особи є юридичним фактом, який зумовлює припинення, зміну або виникнення багатьох правовідносин, а відтак має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав та законних інтересів. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до законодавства України підлягає застосуванню судами як джерело права. Так, під час розгляду зазначеної категорії справ необхідно враховувати правові позиції ЄСПЛ, викладені, зокрема, у рішеннях у справах проти Туреччини («Лойзіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини»), а також проти Республіки Молдова та Російської Федерації «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії»), в яких, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії (Namibia case), Суд наголосив, що першочерговим завданням у сфері прав, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, є забезпечення їх ефективного захисту на всій території договірних держав, навіть якщо частина такої території перебуває під ефективним контролем іншої держави. Зазначені правові підходи слід розуміти в контексті так званого «намібійського винятку», сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду ООН, який є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, виданих органами невизнаних на міжнародному рівні державних утворень. Відповідно до цього винятку не всі документи, видані на окупованій території, можуть визнаватися недійсними, оскільки таке невизнання може призвести до порушення прав осіб, які проживають на такій території. Зокрема, це стосується документів про реєстрацію народження, смерті та шлюбу, невизнання яких може завдати шкоди фундаментальним правам людини. Застосовуючи зазначений підхід у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ дійшов висновку, що з огляду на інтереси осіб, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, зокрема суди, не можуть повністю ігнорувати дії органів влади, які фактично здійснюють управління на такій території, оскільки протилежний підхід означав би фактичне позбавлення мешканців таких територій наймінімальніших прав. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, суд приходить до висновку, що рішення у справах цієї категорії має ґрунтуватися на вимогах статті 263 ЦПК України щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих доказів у їх сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України. Отже, документи, видані органами та установами, зокрема органу реєстрації та видачі свідоцтва про смерть, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, можуть братися судом до уваги як виняток та оцінюватися у сукупності з іншими доказами під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Встановлення факту смерті має для заявниці юридичне значення, оскільки є необхідним для подальшої державної реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документа свідоцтва про смерть відповідно до вимог чинного законодавства України. Під час розгляду справи судом не встановлено будь-якого умисного порушення заявницею, яка є громадянкою України, вимог законодавства України після смерті [PERSON] у частині повідомлення компетентних органів про настання цього факту, його фіксації та державної реєстрації. Неможливість отримання необхідних документів для реєстрації факту смерті виникла у зв`язку з розташуванням міста Єнакієве на тимчасово окупованій території Донецької області України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. За таких обставин суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до статті 317 ЦПК України рішення суду у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню. Таке рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, при цьому його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved