Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку та поділ її в натурі (на місцевості) на дві земельні ділянки. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Коломацької державної нотаріальної контори Назарько Н.С. 20 жовтня 2009 року за реєстровим №597 є власницею часток земельної ділянки з кадастровим номером: 6323281000:01:000:0106 розміром 6,1357 га Власником частки земельної ділянки з кадастровим номером: 6323281000:01:000:0106 розміром 6,1357 га є її рідний брат [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Коломацької державної нотаріальної контори Назарько Н.С. 13 листопада 2010 року за реєстровим №380. На правах співвласниці, позивачка бажає на власний розсуд розпоряджатися належною їй на праві спільної часткової власності частиною належної земельної ділянки, яка була успадкована нею після смерті її матері, але у зв`язку з неодноразовою відмовою відповідача провести розподіл часток земельної ділянки в натурі змушена звернутися до суду. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Судом встановлено, що сторони у справі є дітьми померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на її рухоме та нерухоме майно, до складу якої увійшла земельна ділянка, загальною площею 6,14 га, кадастровий номер 6323281000:01:000:0106, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого, 13 листопада 2010 року державним нотаріусом Коломацької державної нотаріальної контори Харківської області Назарько Н.С. та зареєстрованого за реєстровим №380 [PERSON] є власником частки земельної ділянки з кадастровим номером 6323281000:01:000:0106, розміром 6,14 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шелестівської сільської ради Коломацького району Харківської області (а.с. 16). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 жовтня 2019 року підтверджується, що [PERSON] є власником 1/4 частки земельної ділянки з кадастровим номером 6323281000:01:000:0106, розташованої на території Шелестівської ради Коломацького району Харківської області, площею 6,1357 га. (а.с. 15). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого, 20 жовтня 2009 року державним нотаріусом Коломацької державної нотаріальної контори Харківської області Назарько Н.С. та зареєстрованого за реєстровим №597 [PERSON] є власницею часток земельної ділянки з кадастровим номером 6323281000:01:000:0106, розміром 6,14 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шелестівської сільської ради Коломацького району Харківської області (а.с. 17). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 жовтня 2019 року підтверджується, що [PERSON] є власницею часток земельної ділянки з кадастровим номером 6323281000:01:000:0106, розташованої на території Шелестівської ради Коломацького району Харківської області, площею 6,1357 га. (а.с. 14). Відповідно до Постанови Верховної Ради України №807-IX від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», у Харківській області утворено Богодухівський район (з адміністративним центром у місті Богодухів) у складі територій Богодухівської міської, Валківської міської, Золочівської селищної, Коломацької селищної, Краснокутської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 року № 725-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області» затверджена Коломацька територіальна громада у складі Коломацької, Покровської, Різуненківської, Шелестівської та Шляхівської територіальних громад Харківської області. Таким чином вищевказана земельна ділянка на даний час знаходиться на території Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області. Згідно ч.ч.2,3 ст.110 ЗК України, перехід права власності на земельну ділянку, зміна її цільового призначення не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки. З метою обґрунтування позову та встановлення наявності технічної можливості розподілу спірної земельної ділянки із виділенням в натурі на місцевості, позивачка звернулася до фізичної особи - підприємця [PERSON] , яким було надано технічну документацію із землеустрою щодо варіантів поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6323281000:01:000:0106, а також схему поділу вказаної земельної ділянки на земельну ділянку № [NUMBER] площею 1,5339 га [PERSON] та земельну ділянку № [NUMBER] площею 4,6018 га [PERSON] (а.с. 26-30). З відповіді СТОВ «КОЛОС» за №92/01-10 від 27 жовтня 2025 року вбачається, що СТОВ «КОЛОС» не заперечує проти поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6323281000:01:000:0106 загальною площею 6,1357, яка на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] у відповідних частках з подальшим формуванням нових земельних ділянок (а.с. 36). Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 79 ЗК України, Земельна ділянка -це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Суб`єктами права власності на землю згідно ст. 80 ЗК України є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до положення ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За змістом ч.ч. 1, 3, 4 ст. 86 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. У приписах ч.ч.1,3 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділу натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За правилом ч. 1 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ч. 1 ст.364, ч. 2 ст.367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. На підставу можливості проведення розподілу позивачкою надано технічну документацію, згідно висновків якої поділ земельної ділянки можливий . За змістом ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду . Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається. Суд не вправі збирати докази за власною ініціативою. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак позивачка просить суд не стягувати з відповідача на свою користь судовий збір, тому суд вважає можливим звільнити останню від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved