Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 02 вересня 2000 року було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільних двох повнолітніх дітей та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є те, що між ним та відповідачем розладились стосунки, через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства і побуту. Позивач та відповідач не проживають однією сім`єю, спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна та місце проживання неповнолітньої дитини на момент звернення до суду не мають. Ухвалою суду 04 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 02 вересня 2000 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №500, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке міститься в матеріалах справи. Від шлюбу сторони мають трьох дітей, одна з яких, [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач стверджує, що вони з відповідачем припинили сумісне проживання, спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна на момент звернення до суду не мають. Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору.

Outcome: approved