Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

06.02.2025 року [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., посилаючись на доведеність вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 року його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у відношенні позивача. Позов обґрунтований тим, що 10.09.2021 року [PERSON] , перебуваючи в квартирі [ADDRESS] , спричинив [PERSON] тілесні ушкодження, які за висновком судово-медичної експертизи кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, які за висновком судово-медичної експертизи кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`ю. Крім ушкодження здоров`я, відповідач спричинив позивачу значні душевні страждання моральну шкоду. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 року (справа № 333/61/22) [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого [PERSON] звільнено від відьмування покарання з іспитовим терміном 2 роки. Стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19.11.2024 року за клопотанням захисника обвинуваченого [PERSON] вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 року щодо [PERSON] скасовано, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КПК України. Кримінальне провадження закрито. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Внаслідок нанесення позивачу тілесних ушкоджень, які виразилися у фізичному болі, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача відносно неї, сталися негативні зміни у її здоров`ї, що мали вираз у загальній слабкості, періодичному серцебитті, підвищенні артеріального тиску, головних болях, запамороченнях та почутті оніміння нижньої частини обличчя. Окрім ушкодження здоров`я, [PERSON] заподіяв позивачу значні душевні страждання, які мають стійкий і інтенсивний характер та привели до істотних негативних змін у її житті та у взаєминах з оточуючими її людьми. Позивач втратила нормальні життєві зв`язки, був порушений її звичайний спосіб життя та підірвана її репутація. Особливо болячим є те, що відповідач побив її у присутності її неповнолітньої дитини від першого шлюбу. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн., витрати на правову допомогу (орієнтовний розрахунок 5 500,00 грн., остаточний розрахунок буде подано до закінчення судових дебатів). 02.04.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Ярошенком О.О. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав, пояснив, що вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 року [PERSON] засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Засудженому призначене покарання у вигляді двох років обмеження волі, на підставі статей 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням терміном на 2 роки. Вирішено цивільний позов, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмір 20 000,00 грн. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19.11.2024 року вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя, яким було засуджено [PERSON] скасовано, кримінальне провадження відносно [PERSON] закрите, а сам він звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. З цим сторона відповідача повністю погоджується. Абсолютно погоджується з тим, що вина [PERSON] є доведеною. Враховуючи те, що вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя відносно [PERSON] скасовано, то він не є таким, що набрав законної сили, а тому посилатися на нього законних підстав не має. Таким чином, обставини про те, чи мали місце зазначені в ньому дії [PERSON] та чи вчинені вони саме ним, які зазначені в цьому вироку, не є встановленими в розумінні ст. 82 ЦПК України та потребують доказування. Ухвала Запорізького апеляційного суду від 19.11.2025 року, якою кримінальне провадження закрите, взагалі не містить твердження про доведеність вини [PERSON] . Аналогічної думки дотримується Верховний Суд. Майже аналогічна ситуація аналізувалася Верховним Судом у Постанові касаційного кримінального суду від 18.02.2025 року у справі № 712/8174/23. Верховним Судом визнано правильним закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України без встановлення вини, а це означає, що вина відповідача підлягає доказуванню. Орієнтовний розмір витрат на правову допомогу [PERSON] : складання відзиву 2 000,00 грн.; представництво інтересів в судовому засіданні 1 500,00 грн. за одне засідання. У позові просить відмовити. 22.07.2025 року від представника відповідача адвоката Ярошенка О.О. надійшла заява про відвід судді. Ухвалою судді Круглікової А.В. від 25.07.2025 року в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Ярошенка О.О. про відвід судді Кулик В.Б. відмовлено. 02.09.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Ярошенка О.О. надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.02.2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Ярошенка О.О. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Крім того, зазначила, що закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, а саме у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою обставиною, тому наявні усі підстави для звернення потерпілої до суду із позовом про стягнення моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні посилався на обставини, зазначені у відзиві, проти позову заперечував, так як вина [PERSON] не доказана, а обвинувальний вирок суду скасовано. Дослідивши докази по справі, заслухавши учасників, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та засуджено до двох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном два роки. Цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. Зі змісту вироку встановлено, що 01 год. 00 хв. 10.09.2021 року, [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклої сварки із колишньою дружиною [PERSON] , під час словесного конфлікту, схопив за волосся та почав наносити удари обома руками в область голови та обличчя у кількості 4-5 ударів, після чого потерпіла впала. Не зупинившись на досягнутому, [PERSON] , продовжуючи свій злочинний умисел, в той момент, коли потерпіла знаходилась на підлозі, наніс приблизно 4 удари руками по потилиці та один удар ногою в область голови з правої сторони. В результаті протиправних дій [PERSON] відносно [PERSON] , остання отримала наступні тілесні ушкодження: струс головного мозку, синці на спинці носа по середині з переходом на крила носа, в правій завушній ділянці, в правій тім`яній ділянці, синець з раною над лівою надбрівною дугою з переходом в ліву скроневу ділянку, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України легке тілесне ушкодження (а.с. 4-10). Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19.11.2024 року за клопотанням захисника обвинуваченого [PERSON] вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 року відносно [PERSON] скасовано, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито, цивільний позов потерпілої [PERSON] залишено без розгляду (а.с. 11-12). Дослідивши вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 року (справа № 333/61/22) відносно [PERSON] , судом встановлено, що згідно із висновком судово-медичної експертизи № 1753 п від 10.09.2021 року, струс головного мозку, синці на спинці носа по середині з переходом на крила носа, в правій завушній ділянці, в правій тім`яній ділянці, синець з раною над лівою надбрівною дугою з переходом в ліву скроневу ділянку у гр. [PERSON] в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синці в області шиї, обох плечей, правого лівого суглобу, правої кисті в проекції 1-3 пальців, обох передпліч, лівого стегна, лівої гомілки у гр. [PERSON] кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку вказаному освідуваною та в наданій медичній документації. Виявлені тілесні ушкодження у гр. [PERSON] утворилися не менш ніж від 16-ти травматичних впливів. Взаєморозташування гр. [PERSON] і нападаючого в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для нанесення ударів. Виявлені тілесні ушкодження у гр. [PERSON] розташовані на ділянках тіла, доступних для власної руки. Утворення тілесних ушкоджень у гр. [PERSON] внаслідок падіння з висоти власного росту виключаються. Також судом із вищевказаного вироку встановлено, що згідно із висновком судово-медичної експертизи № 2935/к від 21.12.2021 року, де виявлені наступні тілесні ушкодження: 1.1. в ділянці голови: струс головного мозку, синець на спинці носа по середині з переходом на крила носа,синець з раною над лівою надбрівною дугою з переходом в ліву скроневу ділянку, синець в правій завушній ділянці, синець в правій тім`яній ділянці, 1.2. в ділянці шиї: синець на передній поверхні шиї у верхній третині, 1.3. в ділянці кінцівок: два синці на зовнішній та задніх поверхнях правого плеча в середніх третинах, синець на задній поверхні правого ліктьового суглобу, синець на задній поверхні правого передпліччя в верхній третині, синець на тильній поверхні правої кисті в проекції 1-3 пальців,синець на передній поверхні лівого плеча в середній третині, синець на задній поверхні лівого плеча в нижній третині, синець на передній поверхні лівого передпліччя в середній третині, множинні синці на внутрішній поверхні лівого стегна в середній третині, синець на внутрішній поверхні лівої гомілки в середній третині. Дані тілесні ушкодження не менш ніж від 16-ти травматичних впливів тупого(их) предмета(ів.) Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч.1ст.49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження, які, у свою чергу, класифікуються за декількома критеріями: реабілітуючими та нереабілітуючими. Реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину, а нереабілітуючі вказують про вчинення особою злочину. До перших належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримання. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеної в постанові від 01.06.2022 року у справі №757/59501/19-ц, факт вчинення відносно особи кримінального правопорушення може бути встановлений й ухвалою суду при закритті кримінального провадження з нереабілітуючих підстав. Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Відповідач при розгляді кримінального провадження оспорював фактичні обставини спричинення ним позивачеві [PERSON] тілесних ушкоджень за обставин вказаних в обвинувальному акті. Проте допит свідків, вивчення письмових матеріалів підтвердили його вину. Таким чином, суд вважає доведеним, що позивачеві [PERSON] 10.09.2021 року були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та крововиливів. Згідно з ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Пунктом другим постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо визнає підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди по своєму характеру є доволі складним процесом. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення від 12.07.2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01). У постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20) зазначено, що «згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом ст. 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. У пунктах 4, 9 постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із наступними змінами) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян,суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом в постановах від 16.08.2021 року у справі № 644/7193/17, від 15.01.2019 року у справі № 185/442/16-к, 15.05.2019 року у справі № 617/609/15-к, 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, 10.06.2021 року у справі № 640/11750/17, 11.11.2020 року у справі № 455/229/17, 27.05.2021 року у справі № 577/977/19, залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у п. 52 постанови від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Визначаючи розмір відшкодування суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 01.10.2020 року у справі № 639/2981/19. Враховуючи встановлені обставини під час даного судового розгляду, а також кримінального провадження за обвинуваченням відповідача, суд вбачає підстави для стягнення моральної шкоди, яка була спричинена потерпілій з боку обвинуваченого внаслідок скоєння останнім кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України. Відтак, враховуючи, що завдана потерпілій моральна шкода безпосередньо пов`язана з ушкодженням здоров`я, а тому завдану їй шкоду необхідно компенсувати в грошовому еквіваленті. Встановлено, що неправомірними діями [PERSON] [PERSON] були завдані легкі тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення нею фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на її психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань. Як вказала позивач [PERSON] , в результаті злочинних дій відповідача вона понесла моральні збитки, які полягають у витратах немайнового характеру, що сталися внаслідок вчиненого кримінального правопорушення. В обґрунтування моральної шкоди позивач вказала, що власне самі злочинні дії відповідачем були вчинені умисно, відповідач не розкаявся. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Таким чином, позивач [PERSON] , отримавши тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, в результаті винних дій відповідача, на момент вчинення відносно неї злочину поза всяким розумним сумнівом зазнала моральних та душевних страждань, у зв`язку із злочином проти життя та здоров`я. Суд вважає, що подія та наслідки протиправних дій відповідача призвели до негативних наслідків у житті позивача, що проявилося у емоційному стресі, який супроводжувався почуттям страху, напруги, тривоги, байдужого ставлення відповідача. Кількісний еквівалент завданої моральної шкоди позивач оцінює в 20 000,00 грн., при цьому переконана, що саме вказана грошова сума може компенсувати її моральні страждання та відшкодувати завдані моральні збитки. Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить з того, що внаслідок вчинення відносно неї кримінального правопорушення, порушено її нормальні життєві зв`язки, було порушено ритм її життя з приводу розгляду кримінальної справи, а також душевних страждань перенесених під час розгляду кримінальної справи, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 10 000,00 грн. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Так, у позовній заяві позивач зазначив, що у зв`язку з розглядом даної справи позивач понесла судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 500,00 грн. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19). Стороною відповідача не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 20.01.2025 року, ордер серії АР № 1216148 від 20.01.2025 року, розрахунок витрат на правову допомогу від 05.02.2025 року (ознайомлення з матеріалами кримінальної справи 1 000,00 грн., (1 година) аналіз документів 1 000,00 грн. (1 година), складання позову 2 000,00 грн. (2 години), участь у одному судовому засіданні 1 500,00 грн. Відповідачем на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу надано до суду: ордер серія АР № 1231697 від 01.04.2025 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 608, у відзиві зазначено орієнтований розмір: складання відзиву 2 000,00 грн., участь у одному судовому засіданні 1 500,00 грн. Суд вважає, що за таких обставин позивачем доведено витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Відповідачем не доведено неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката (складність справи, обсяг виконаних робіт, ціна позову), тому вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача. Відповідно, питання стягнення витрат відповідача на професійну правничу допомогу за рахунок позивача судом не розглядається, оскільки відповідач не є стороною, на користь якого вирішено спір.

Outcome: approved