Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 16 779,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 26 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 00-9873623 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 92968. У вказаному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. На виконання умов кредитного договору, 26 липня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом зарахуванням через ТОВ ПрофітГід», грошові кошти у розмірі 8 050,00 грн на банківську картку відповідача № 4441-11ХХ-ХХХХ-3695, яку він вказав у заявці при укладенні кредитного договору. 17 лютого 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» (клієнт) і ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином, відповідно до реєстру боржників № б/н від 17 лютого 2025 року до договору факторингу 1 та акту приймання-передачі до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Оскільки, реєстр боржників № б/н від 17 лютого 2025 року до договору факторингу містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, позивачем надано витяг з реєстру боржників, що містить лише дані відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному кредитним договором. Однак, незважаючи на це, відповідач [PERSON] не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Враховуючи зазначене вище, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить 20 279,00 грн, яка складається з: 8 050,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 8 729,00 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 3 500,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» просив позов задовольнити і стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 00-9873623 від 26 липня 2024 року у розмірі 16 779,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 050,00 грн та заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 8 729,00 грн, а також понесені судові витрати. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Постановлено розгляд справи проводити без виклику у судове засідання сторін спору.Також ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів. У судове засідання позивач не з`явився, однак у поданій позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, в якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд уважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом установлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 26 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 00-9873623 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 92968. У вказаному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. На виконання умов кредитного договору, 26 липня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом зарахуванням через ТОВ ПрофітГід», грошові кошти у розмірі 8 050,00 грн на банківську картку відповідача № [NUMBER] , яку він вказав у заявці при укладенні кредитного договору. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у формі кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором. У п. 1.2. договору зазначено, що сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає: 7 000,00 грн. Тип кредиту кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі потреби. Строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту): 21 липня 2025 року (п. 1.3. договору). Згідно з п. 1.4. договору позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату процентів, а саме: на 20 серпня 2024 року та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Тип процентної ставки фіксована (п. 1.5. договору). Стандартна процентна ставка складає 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Кредитодавець одноразово нараховує комісію у розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає: 1050,00 грн (п. 1.6. договору). Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії (у разі її наявності) дорівнює 1,5%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього договору становить 9115,87%.Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього договору становить 44 590,00 грн. 17 лютого 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» (клієнт) і ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином, відповідно до реєстру боржників № б/н від 17 лютого 2025 року до договору факторингу 1 та акту приймання-передачі до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал від 17 лютого 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму16 779,00 грн. Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що відповідач [PERSON] підписав договір № 00-9873623 від 26 липня 2024 року одноразовим ідентифікатором № 92968. Згідно з додатком до інформаційної довідки ТОВ «ПрофітГід» [PERSON] 26 липня 2024 року було перераховано на картку MONOBANK № [NUMBER] кошти в сумі 7 000,00 грн. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №00-9873623 від 26 липня 2024 року [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором станом на 01 жовтня 2025 року (включно) складає: 20 279,00 грн, а саме: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить: 8 050,00 грн; прострочена заборгованість за процентами становить: 8 729,00 грн. Станом на 01 жовтня 2025 року, ТОВ «Юніт Капітал» повідомляє, що заборгованість за кредитним договором не погашена. Проте, як вбачається з детального розрахунку заборгованості станом на 17 лютого 2025 року, заборгованість відповідача за кредитним договором № 00-9873623 від 26 липня 2024 року становить: 16 779,00 грн, з яких: 7 000,00 грн сума заборгованості за кредитом, 8 729,00 грн сума заборгованості за нарахованими процентами, 1 050,00 грн сума заборгованості за нарахованими комісіями. Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно висловленої Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року в справі № 6-979цс15 правової позиції «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідачка не здійснювала свого зобов`язання зі сплати кредитних заборгованостей і на рахунки первісних кредиторів, які вказані у кредитному договорі. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором ст. 612 Цивільного кодексу. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ст. 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача спростувати розмір існуючої заборгованості. Відповідач [PERSON] на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надав альтернативного розрахунку, який би спростовував поданий стягувачем розрахунок. Також відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували погашення суми боргу. Однак, з таким розрахунком заборгованості суд не погоджується з огляду на таке. Вказаний кредитний договір було укладено 26 липня 2024 року, а тому при його укладенні мають бути застосовані норми законодавства, чинні на дату його укладення. Проте, умови договорів в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані оскільки є нікчемними. Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам. Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до цієї статті набрали чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість відповідачу, всупереч вище наведених норм права нараховувалися проценти за користування кредитами понад 1% в день, а саме: процентна ставка за кредитними договорами становила 1,45% в день. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Укладений 26 липня 2024 року договір № 00-9873623 за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому позивач не мав права визначати проценту ставку у розмірі 1,45% в день та розраховувати за нею заборгованість, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% в день. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Зазначений вище кредитний договір з відповідачем укладено 26 липня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договорів щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,45% є нікчемною в силу положень ч.5 ст. 8 та ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої частиною п`ятою ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1%. Так, 7000,00 грн(сума отриманого кредиту та не повернута протягом строку дії договору) х 1,00% = 70,00 грн. (сума коштів, що має сплачуватися відповідачкою щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами). Розрахунок заборгованості, згідно зі спірним кредитним договором, позивачем визначено за період з 26 липня 2024 року (дату видачі кредиту) по 19 жовтня2025 року включно, що становить в сукупності 86 днів. Таким чином, заборгованість відповідачкиза несплаченими відсотками за кредитним договором № 00-9873623 від 26 липня 2024 року, становить 6 020,00 грн. (70,00 грн. (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами) х 86 днів (строк протягом якого розрахована заборгованість), яка і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідачасуми заборгованості за нарахованими комісіями за у розмірі 1 050,00 грн, суд дійшов до таких висновків. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку (фінансової установи), виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як плата за надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Так, вищезазначений кредитний договір, укладений між сторонами, не містить опису послуг з надання кредиту та обґрунтованого розрахунку вартості таких послуг, що зумовлювало б стягнення комісії, а матеріали справи доказів надання послуг з обслуговування кредитної заборгованості, консультаційних послуг, інформаційної підтримки тощо, як періодичності, так і чіткого переліку. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. За приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, кредитодавцю забороняється встановлювати у кредитному договорі будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону. Така умова в договорі є нікчемною. Відповідну постанову по справі № 666/4957/15-ц Верховний Суд прийняв 20.02.2019, вона є застосовною в даних правовідносинах у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Суд враховує, що споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч. 1, 2 «Про споживче кредитування»). Проте, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 «Про споживче кредитування»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 у справі № 740/3852/19, пр. 61-7745св21, зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, пр. 14-44цс21 Велика Палата дійшла висновку, що обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Таким чином, вимоги сторони позивача в частині стягнення суми заборгованості за нарахованими комісіями в розмірі 1 050,00 грн є необґрунтованими, відповідно не підлягають задоволенню. Крім цього, щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом установлено, що в матеріалах справи містяться копія договору, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро«Соломко та партнери» про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року; копія додаткової угоди № 25770866894 до договору про надання правничої допомоги від 11 вересня 2025 року та копія акту прийому-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2025 року та опис наданих послуг на загальну суму 7 000,00 грн. Судом відзначається, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 7 000,00 грн є не обґрунтованим та завищеним. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Зокрема, відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Так, згідно з поданими документами вартість наданих послуг правничої допомоги складає 7 000,00 грн. Ціна позову за змістом позовної заяви становила 16 779,00 грн. Задоволено позов на загальну суму заборгованості 13 020,00 грн. Отже, різниця між заявленим розміром боргу та фактично стягнутим з відповідача становить: 3 759,00 грн. Таким чином, належним буде наступний розрахунок судових витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача: 3 759,00 грн (різниця між заявленим розміром боргу та фактично стягнутим з відповідача) х 7 000,00 (розмір послуг правничої допомоги) : 16 779,00 (ціна позову) = 1 568,21 грн. Також відповідно до ч. 1 ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім цього, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням наведених обставин та положень закону, витрати на сплату судового збору, які повинен сплатити відповідач позивачу, становлять 1879,71 грн що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial