Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи. Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Мундяка М.М., звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із позовом до Стрийської міської ради, у якому просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на майно у порядку спадкування, а саме на житловий будинок, що знаходить за адресою: [ADDRESS] , що належав його дядькові [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.09.2010 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.09.2010 року, а також на земельну ділянку площею 1,1129 гектарів, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Подорожненської сільської ради Стрийського району Львівської області, з кадастровим номером 4625385600:06:000:0078 та 4625385600:08:000:0041, яку дядько позивача [PERSON] - [PERSON] успадкував після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] помер [PERSON] - дядько позивача [PERSON] .. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Оскільки [PERSON] не мав дітей, дружина [PERSON] померла [INFO] , позивач був єдиною близькою особою для померлого, піклувався про нього, підтримував з ним постійні особисті та побутові стосунки, та залишився єдиною особою що перебувала з ним у родинних відносинах, та є єдиним спадкоємцем. Відтак, позивач звернувся до Стрийської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів. Відтак, позивач просить задовольнити позовні вимоги та визнати за ним право власності на майно в порядку спадкування. У судовому засіданні представник позивача адвокат Мундяка М.М., позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити, з підстав викладених у позові. Представник відповідача Стрийської міської ради Львівської області, у судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. Додатково просить вирішити даний спір відповідно до вимог чинного законодавства. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.06.2025 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної позовної заяви визначено суддю Яніва Н.М.. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 09.06.2025 року, позовну заяву [PERSON] до виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 03 липня 2026 року о 14:10 год. у залі судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Стрийський район, Львівська область. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.07.2025 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2025 року закрито підготовче провадження у даній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті 29 вересня 2025 року о 11:00 год. у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області (вул. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область). Судове засідання, котре призначено на 29.09.2025 року знято з розгляду, оскільки не працювала підсистема відеоконференцзв`язку, що унеможливлювало належну фіксацію судового засідання. У судовому засіданні, котре відбулося 14.10.2025 року оголошено перерву. Ухвалами Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.11.2025 та 17.11.2025 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. У судових засідання, котрі відбулися 16.12.2025 та 13.01.2026 року за клопотанням представника позивача оголошено перерву. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.01.2026 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. Судом було вжито заходів для попередження позивача та його представника про наслідки чергової неявки у суд, шляхом скерування відповідно листа. Представник відповідача Стрийської міської ради Львівської області, у судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Розгляд справи по суті відбувся 10.02.2026 року з участю представника позивача. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Встановленні судом фактичні обставини справи. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2015 року, у с. Зарічне Стрийського району Львівської області, [INFO] помер [PERSON] . Поміж тим, з аналізу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , встановлено, що 04.03.1951 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER] . На підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.09.2010 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.09.2010 року на праві власності покійному [PERSON] належав житловий будинок, що знаходить за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №340216 дружині покійного [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Подорожненської сільської ради Стрийського району Львівської області, з кадастровим номером 4625385600:06:000:0078 та 4625385600:08:000:0041. З системного аналізу долучених до матеріалів справи копії свідоцтв про народження та свідоцтв про шлюб, судом встановлено, що позивач [PERSON] є племінником [PERSON] .. Також судом встановлено, що згідно довідки від 13.08.2018 року виданої виконкомом Подорожненської сільської ради Стрийського району Львівської області [PERSON] до дня смерті проживав у житловому будинку [ADDRESS] разом з племінником [PERSON] та вів спільне господарство. [PERSON] , який є позивачем у справі, проживав у даному господарстві без реєстрації та прописки з 2009 року по травень 2015 року та здійснив поховання [PERSON] за власний рахунок. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Подорожненської сільської ради 20.11.2000 року, спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно [PERSON] (позивачу). Згідно довідки, виданої Стрийською державною нотаріальною конторою віл 12.02.2026 року, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом посвідченим Подорожненською сільською радою від 20.11.2000 року за №33 до майна померлого дядька [INFO] [PERSON] , згідно поданої заяви №317 від 22.02.2018 року (спадкова справа №147/2018 року) заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка закріплює підстави звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч.ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 1218 ЦП України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб спадкоємців. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1264 ЦК України закріплено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Висновок суду за результатами розгляду справи. Відтак, беззаперечно встановлено, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з прилеглими до нього господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку площею 1,1129 гектарів, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Подорожненської сільської ради Стрийського району Львівської області, з кадастровим номером 4625385600:06:000:0078 та 4625385600:08:000:0041, яку він успадкував після смерті [PERSON] , однак за життя власник не встиг здійснити оформлення належних правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, у зв`язку з чим після його смерті такі документи відсутні. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , який відповідно до заповіту є спадкоємцем майна померлого. Проте, у зв`язку з відсутністю у спадкодавця оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, що позбавляє позивача можливості оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку, що створює перешкоди у реалізації його спадкових прав. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту права, який застосовується лише у тих випадках, коли існують перешкоди для оформлення спадкових прав у загальному порядку, зокрема - у разі відсутності правовстановлюючих документів на майно, що входить до складу спадщини. Враховуючи, що позивач в установленому законом порядку звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте отримав обґрунтовану відмову через відсутність документів, які підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно, суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду є єдиним ефективним способом захисту його порушеного права. У зв`язку з наведеним, з метою наданням позивачу повною мірою реалізувати свої справа, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved