Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Луценка С.М. звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Степногірської селищної військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після смерті останнього залишилось спадкове майно, що складається із квартири [ADDRESS] . Позивачка є єдиною спадкоємицею померлого [PERSON] 01.09.2021 позивачка звернулася до Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області, де й була зареєстрована спадкова справа за №131/2021 року. 06.09.2025 позивачка звернулася до Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. із заявою про завершення спадкування та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого [INFO] [PERSON] . На підставі вказаної заяви поновлено провадження спадкової справи №68230424 в Спадковому реєстрі, присвоєно номер спадкової справи №27/2025. 09.09.2025 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , у зв`язку з відсутністю оригіналу документа, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно та надано з цього приводу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №50/02-31 від 09.09.2025, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, витребувано від Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко Вікторії Вікторівни копію спадкової справи №27/2025 після померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . У підготовче засідання представник позивача не з`явився, через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд підготовчого судового засідання за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовчому судовому засіданні відповідач позов про визнає у повному обсязі. За таких підстав суд, у відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у зв`язку із визнанням позову відповідачем. Дослідивши докази у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.05.2021 серія [NUMBER] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується повторним свідоцтвом про народження від 09.09.2016, серія [NUMBER] , де в графі батьки вказані: [PERSON] та [PERSON] та свідоцтвом про одруження від 16.04.2004, серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,6 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м., який належав останньому на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 10.03.1998 на товарній біржі «Інтеграл» у м. Дніпрорудне Запорізької області, договір зареєстрований в журналі реєстрації угод за №Н-152 та зареєстрований РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» Запорізької області 16.03.1998 в реєстровій книзі за №11-1. Відповідно до Технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності [PERSON] від 16.03.1998, кв. [ADDRESS] знаходиться на 3 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 19,8 кв.м., кухні 7,3 кв.м., поєднаної ванної кімнати з вбиральнею 3,3 кв.м., коридору 6,3 кв.м., вбудованої шафи 0,9 кв.м. Квартира обладнана 2 балконами 0,9 +1,1 кв.м. Загальна площа квартири 39,6 кв.м., висота приміщень 2,50. Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Виконавчим комітетом Степногірської селищної ради від 08.09.2025 №755/02, за даними реєстру територіальної громади Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області гр. [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 19.03.1998 по день смерті [INFO] . На день її смерті за вказаною адресою був зареєстрований один. Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 06.09.2025 №00053468576, 06.08.1977 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, шлюб зареєстровано Різдвянською сільською радою Новомиколаївського району Запорізької області за актовим записом №09, який було розірвано 02.12.1994, актовий запис №376. Отже, квартира [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [INFO] , на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 10.03.1998 на товарній біржі «Інтеграл» у м. Дніпрорудне Запорізької області, договір зареєстрований в журналі реєстрації угод за №Н-152 та зареєстрований РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» Запорізької області 16.03.1998 в реєстровій книзі за №11-1 не є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні ст. 60 СК України. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.09.2025 №82449118, Спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] первинно була заведена та зареєстрована у Василівській державній нотаріальній конторі Запорізької області 01.09.2021, за місцем відкриття спадщини, відповідно до ст. 1221 ЦК України, номер справи у Спадковому реєстрі 68230424.06.05.2025 до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. звернулася [PERSON] із заявою про завершення спадкування та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] гр. [PERSON] . Оскільки спадкова справа була заведена та зареєстрована у Спадковому реєстрі до введення воєнного стану, свідоцтва про право на спадщину не видавались, спадкова справа не закінчена, тому на підставі заяви спадкоємця гр.. [PERSON] , Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. було вчинено передбачені законодавством дії для продовження провадження по спадковій справі та завершення спадкування. На підставі вказаної заяви поновлено провадження по спадковій справі №68230424 в Спадковому реєстрі, присвоєно номер спадкової справи №27/2025, де змінено місце зберігання спадкової справи, нова адреса: [ADDRESS] . У заяві спадщиною зазначена: квартира [ADDRESS] . Постановою Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. від 09.09.2025 №50/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька, [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю оригіналу документа, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно. Що стосується права Позивачки на спадкування після померлого [INFO] батька - [PERSON] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач, виконала всі вимоги законодавства з приводу прийняття спадщини та звернулась до нотаріуса із заявою про отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проте одержала відмову через те, що у неї відсутній Оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно. Пунктом 1 ч. 2 ст.16 Цивільного Кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч. 1ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки Позивачка прийняла спадщину у визначений законом строк, є спадкоємицею першої черги, інших спадкоємців немає, то вона має право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Також суд вважає за необхідне звернути увагу на підстави дійсності Договору купівлі-продажу нерухомості зареєстрованого 10.03.1998 Товарній біржі «Інтеграл» № Н-152. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності до спадкодавця правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до статті 42ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Водночас згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2ст. 48 цього Кодексу. Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 183/900/17 за статтею 227 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. Тому законодавство чинне на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу не передбачало обов`язку нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, у тому числі у випадку укладення договору, стороною якого є фізична особа, крім жилих будинків (стаття 227 ЦК УРСР). Аналогічну правову позицію наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 904/4573/16 та від 04 вересня 2019 року у справі справа № 903/729/16. Також суд зазначає, що в період укладення спірного договору також діяв Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до статті 1ЗаконуУкраїни «Про товарну біржу» (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод,виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того,статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж,поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 336/6023/20 у частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР1963 року) нормами(lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. Зі змісту Договору купівлі-продажу, зареєстрованого 10.03.1998 Товарною біржею «Інтеграл» № Н-152, вбачається, що окрім товарної біржі він також зареєстрований в органі БТІ, що підтверджується Реєстраційним посвідченням Комунального підприємства «Василівське районне бюро технічної інвентаризації Василівської райдержадміністрації», відповідно до якої за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 10.03.1998 Товарною біржею «Інтеграл» № Н-152, зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд вважає, що під час оформлення спірного договору купівлі-продажу спадкодавець діяв в межах, визначених законодавством України, у зв`язку з чим вважає доведеним та підтвердженим належними доказами факт набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру. Щодо відсутності інших спадкоємців, які можуть бути закликані до спадкування відповідно до статті 1265 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. При прийнятті рішення суд враховує, що в матеріалах спадкової справи 27/2025, заведеної Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. 06.09.2025 відсутні заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини. Наведене, враховуючи пропуск для прийняття спадщини іншими можливими спадкоємцями та наявність заява про прийняття спадщини позивачем, тягне за собою безпідставність доведення факту відсутності інших спадкоємців у [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не заявлено, тому судом не вирішується.

Outcome: approved