Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача в порядку регресу виплачене страхове відшкодування в розмірі 18 360,84 грн та судовий збір. Позов обґрунтований тим, що 17.06.2025 з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого транспортного засобу «Рута», під керуванням [PERSON] , та автомобіля «КІА», який стояв. За заявою потерпілого АТ «СК «Країна» виплатило йому страхове відшкодування в сумі 18 360,84 грн. Позивач, посилаючись на ст. 993, 1191 ЦК України, норми законів України "Про страхування", «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з відповідача кошти, виплачені як страхове відшкодування в порядку регресу, оскільки [PERSON] покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується змістом постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 08.07.2025. ІІ. Процедура і позиції сторін Відповідно до ухвали суду від 09.12.2025 відкрито провадження у справі, зазначено, що спір є малозначним на підставі п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, а тому підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 32). 25.12.2025 [PERSON] подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням сторін і за його присутності, а також просив надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи та отримати копію позовної заяви з доданими до неї документами (а. с. 36). Копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з доданими до неї документами відповідач отримав особисто 29.12.2025, про що свідчить його підпис у клопотанні. 23.01.2026 відповідач подав до суду клопотання, до якого додав витяг з реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з індивідуальними відомостями про нього, як про застраховану особу. У клопотанні відповідач вказав, що з травня по листопад 2025 року він без офіційного працевлаштування працював водієм автобуса на маршруті № [NUMBER] , перевізник ФОП [PERSON] , яку необхідно визначити відповідачем у справі (а. с. 37-40). Згідно з ухвалою суду від 05.02.2026 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не подав, у зв`язку з чим справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Інші заяви по суті справи до суду також не надходили. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 31.01.2025 між АТ «СК «Країна» та ФОП [PERSON] був підписаний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/226855824, відповідно до умов якого застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Рута», реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 6-7). 17.06.2025 в місті Житомирі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Рута», який перебував під керуванням [PERSON] , та автомобіля «КІА», реєстраційний номер [NUMBER] , який стояв. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 08.07.2025 [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КупАП (а. с. 11-12). Потерпіла сторона [PERSON] звернувся до АТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно з актом огляду транспортного засобу від 24.06.2025 та ремонтною калькуляцією № 78416 від 26.06.2025, АТ «СК «Країна» 01.07.2025 був складений та затверджений страховий акт № 04/78416/3.2.29, а також проведено розрахунок розміру страхового відшкодування, який склав 18 360,84 грн (а. с. 13-19). 01.07.2025 АТ «СК «Країна» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 18 360,84 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 42734 від 01.07.2025 (а. с. 20). 12.09.2025 АТ «СК «Країна» звернулось до відповідача з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу (а. с. 21). ІV. Законодавство, яке підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, ЦК України, Закон України «Про страхування» та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч. 1 ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Судом встановлено, що 17.06.2025 з вини водія забезпеченого в АТ «СК «Країна» транспортного засобу «Рута» [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб «КІА», який належить [PERSON] . В подальшому, АТ «СК «Країна» відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/226855824 від 31.01.2025 за заявою [PERSON] здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 18 360,84 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень п. «в» ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який набув чинності 20.06.2024, страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. Вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а також в тому, що він самовільно залишив місце пригоди підтверджується змістом постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 08.07.2025, згідно з якою він визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП (а. с. 11-12). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, на підставі ст. 1191 ЦК України та положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача виникло право регресної вимоги до винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Доводи відповідача про те, що вимоги заявлені до неналежного відповідача, яким має бути ФОП [PERSON] , оскільки він працював водієм маршуртного автобуса, під час керування яким з його вини ста лась дорожньо-транспортна пригода, не знайшли свого підтвердження на підставі наданих доказів. Суду не надані докази, що відповідач перебував в офіційних трудових відносинах з ФОП [PERSON] . Крім того, визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такі висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року в справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі №127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року в справах №570/3439/16-ц і №372/51/16-ц, від 11 вересня 2019 року в справі №910/7122/17. Відповідач не наділений процесуальними повноваженнями заявляти клопотання про заміну неналежного відповідача. На підставі досліджених судом доказів не встановлено, що вимоги позивач заявив до неналежного відповідача, що могло б бути підставою для відмови в задоволенні позову. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов переконливого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову згідно зі ст. 1191 ЦК України, нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу сплаченого ним страхового відшкодування в розмірі 18 360,84 грн, оскільки судом встановлено, що водій забезпеченого транспортного засобу, яким є відповідач, був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і самовільно залишив місце її вчинення, що є підставами для задоволення позовних вимог. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved