Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулось до Пересипського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] з позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 58 278, 25 гривень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 23.01.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір ПКК/3969. Відповідно до п.2.1 договору кредитної лінії, максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінію встановлено 200 000 грн. 21.04.2017 року між позивачем та відповідачем було укладеного договір № 6877610 про встановлення ліміту кредитування. Відповідно до п.1.3 Договору про встановлення ліміту кредитування Банком встановлено суму максимального кредитування в розмірі: 30 000 грн. На підставі викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № ПКК/3969 від 23.01.2020 року у розмір: 58 278, 25 гривень, понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 30 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачам роз`яснено про право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. В судове засідання призначене на 11 лютого 2026 року сторони не з`явились. На адресу суду 06.02.2026 року (вх. №5700) надійшло клопотання за підписом представника позивача щодо розгляду справи у відсутність представника позивача та ухвалення заочного рішення (а.с.144-145). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній» (а.с.141-142). Отже, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись, представник позивача звернувся з заявою про слухання справи за його відсутності, відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку, а відтак підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.3 ст. 211 ЦПК України). Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2026 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.01.2020 року між позивачем Акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № ПКК/3969 за умовами якого відповідачу було встановлено ліміт у розмірі: 200 000 гривень. Відповідно до п.2.3 Договору строк повернення кредиту до 20.01.2023 року. Відповідно до п.2.4 договору фіксована процентна ставка у розмірі: 2.4.1. 36% у разі погашення кредиту після 25 числа місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Відповідно до 2.4.2 0,00001% річних у разі погашення кредиту не пізніше 25 числа місяця (а.с.104-106 том №2). Також, встановлено, що 21.04.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 6877610 про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт). Відповідно до п.1.3. Договору про встановлення ліміту кредитування, банк встановлює максимальну суму кредитування по Рахунку в розмірі: 30 000 грн. Відповідно до п.1.5 Договору про встановлення кредитного ліміту кредитування, ліміт кредитування по рахунку встановлюються терміном на 12 календарних місяців, починаючи з дати первинного встановлення поточної суми ліміту кредитування, але не довше події, яка настає раніше (а.с.107-108 том №2). Представник позивача зазначає, що відповідач допустив порушення умов кредитного договору, та станом на 13.05.2025 року заборгованість відповідача становить 58 278, 25 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 32 125,70 гривень; заборгованості за відсотками 26 152, 55 гривень. Також, матеріалами справи встановлено, що позивач 04.03.2025 року звертався на адресу відповідача з досудовою вимогою щодо належного виконання грошового зобов`язання, однак, 23.03.2025 року досудова вимога була повернута поштою з причин «за закінченням терміну зберігання». Заборгованість по кредиту підтверджується розрахунком заборгованості за договором ПКК/3969 від 23.01.2020 року (а.с.6). Також, представником позивача надано виписки по особовому рахунку з 23.01.2020 року по 13.05.2025 року, згідно якої судом встановлено, що відповідач активно користувався кредитними коштами. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. ВС підкреслив, що пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій). Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. З огляду на викладене судом встановлено, що банк належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором, здійснив встановлення кредитного ліміту, відповідач використав кошти, однак у визначений договором час не повернув та станом на час звернення до суду кошти не повернув. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі: 5 827, 83 гривень, суд зазначає наступне. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі: 5 827,83 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 3 028, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved