Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулася в суд до [PERSON] , про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в період з 01 листопада 2020 року по 31 жовтня 2025 року (включно) було спожито природний газ на загальну суму 40 100 грн.05 коп., вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. Вказує, що позивач, як суб`єкт ринку газу з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковим для всіх побутових споживачів України. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Для забезпечення приєднання побутовим споживачем до умов договору постачання природного газу побутовий споживач має надати постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, підписану побутовим споживачем або уповноваженою ним особою. Вказує, що за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22.07.2020р. № 917-р постачальником «останньої надії» визначено ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» строком на три роки. Розпорядженням КМУ від 12.09.2023 № 793-р відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про ринок природного газу» визначено на період воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» постачальником «останньої надії» без проведення конкурсу. Постачальник «останньої надії» компанія, яка зобов`язана протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника (через заборгованість або через технічні проблеми постачальника). В період з 01 листопада 2020 року по 31 жовтня 2025 року відповідач являвся споживачем постачальника «останньої надії» та був включений до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та споживали газ за ціною тарифного плану «Надійний» для споживача постачальника «останньої надії» яку зазначено у витягі з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» у вигляді роздруківки по особовому рахунку відповідача. Товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт відповідача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є типовими та публічними, а споживачі в свою чергу зобов`язані своєчасно оплачувати товариству вартість спожитого природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договорами. На умовах договору, позивач постачав природний газ, а відповідачі отримували його та використовували для власних потреб. Вартість використаного природного газу відповідачі зобов`язані сплачувати щомісячно, відповідно до тарифів. В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ, яка залишились незадоволеною відповідачем. Заперечення щодо сплати боргу відповідачем не надано, борг не сплачено. Позивачем в період з 01 листопада 2020 по 31 жовтня 2025 року (включно) було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 40100 грн. 05 коп., вартість якого не оплачена. Оскільки відповідач не в повному обсязі сплачувала нараховані суми за спожитий природний газ, що свідчить про неналежне виконання ним своїх зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений договором строк. Просили суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 грудня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився надавши суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Позов підтримав та просив його задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що вона постійно проживає в [ADDRESS] і має споживання газу тільки за цією адресою. Будинок [ADDRESS] вона отримала в спадщину. Протягом періоду, за який нараховано борг з 01.11.2020 р. по 30.09.2024 р., газ у її домогосподарстві по [ADDRESS] не споживався. Це підтверджується тим, що 26 травня 2015 р. згідно наказу Лубенського міського суду № 539/1799/15ц(2-н-280) від 25.05.2015 р. представники ПАТ «Лубнигаз» в присутності комісії у складі Мосійчук А.В., [PERSON] та Карпець С.М. повністю перекрили подачу газу, та запломбували кран до будинку на зовнішньому вуличному стояку, про що свідчить складений і підписаний цими особами акт по (о/р [NUMBER] в ПАТ «Лубнигаз») без номера від 26 травня 2015 р. Перший примірник акту представники ПАТ Лубнигаз забрали собі, а вона в свою чергу отримала другий примірник акту, зроблений через копірку. Згідно з цим актом показники на її лічильнику на момент відключення постачання газу до будинку на 26 травня 2015р дорівнювали 49399 куб.м. На теперішній час, вже більше 10 років, її будинок по [ADDRESS] до газопостачання не підключено, на її лічильнику в будинку показники складають 49399 куб.м газу, точно такі, які були на момент відключення 26 травня 2015р. На показники лічильника, які складали на 26 травня 2015 р. 49399 куб.м у неї була заборгованність перед ПАТ «Лубнигаз» у сумі 9810,98 грн., яку вона погасила повністю 27.10.2022 р. З 26 травня 2015 р. по теперішній час вона ніколи не зверталася до оператора ГРМ AT «Лубнигаз» з проханням відновити газопостачання у її будинку по [ADDRESS] , з метою приєднатися до газопостачання від ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Вона ніколи не подавала заяву-приєднання з приводу постачання газу до самої компанії ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за адресою [ADDRESS] , і ніколи ніякого договору з цією компанією не укладала. Проте, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» самостійно присвоїла їй особовий рахунок [NUMBER] , тим самим, без її згоди зробила своїм абонентом. У розділах «ПОКАЗНИКИ» і «НАРАХУВАННЯ» з її особового електронного кабінету сайту GAZOLINA вона з`ясувала наступне: починаючи з листопада 2020 р. AT «Лубнигаз» (на відключений будинок) почало самостійно збільшувати показники її лічильника в період з листопада 2020 р. по квітень 2022 р. Джерело інформації вказує як розрахунок, тим самим, одержані різниці між розрахунковими показниками лічильника, почали відображати розрахунковий, начебто спожитий газ. Так за 2020 рік AT «Лубнигаз» зробив самостійні розрахункові нарахування на суму 3495 грн. 20 коп. За 2021 -2022 роки їй нараховано заборгованість у сумі 10315 грн. 09 коп. В подальшому АТ «Лубнигаз» і далі самостійно корегувало показники та нараховувало неіснуючу заборгованість. На її неодноразові дзвінки та письмові звернення, щодо правомірності нарахування боргу відповіді не отримала. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що згідно Інформації ТОВ «ГК «Нафтогаз України» по рахунку № [NUMBER] щодо фінансового стану за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.11.2020 по 31.10.2025 складає 40 100,05 грн (а.с.10). Позивачем, на підтвердження права власності відповідача на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] долучено Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №455458628 від 08.12.2025, згідно якої [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом серія ВЕХ 073407 від 06.08.2007.(а.с.15,39). Відповідно до Акту про відключення газових приладів від 26 травня 2015 року, представниками ПАТ «Лубнигаз» в присутності комісії у складі Мосійчук А.В., [PERSON] та [PERSON] повністю перекрито подачу газу, та запломбовано кран до будинку на зовнішньому вуличному стояку за адресою [ADDRESS] , (о/р [NUMBER] ). (а.с.42,43). Згідно родруківок із сайту «Газоліна», вбачається, що позивачем з листопада 2020 року постійно нараховувався борг відповідачу [PERSON] за використаний газ(а.с.46-59). Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу (п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок, серед іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За змістом ст.319,322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, споживачем визначається особа, яка проживає за адресою та фактично користується послугами, які надає постачальник, або є власником майна. З наданих суду доказів вбачається, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , проте не користується послугами позивача за вищевказаною адресою. Згідно ч. 3 ст.12, ч. 1, 6 ст. 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже позивачем не надано доказів порушення відповідачкою його прав та обов`язків, не доведено підстави позову, а тому суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволені позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed