Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в особі представника Усенка М. І. з вимогою стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року у сумі 18 960,00 гривень. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22 грудня 2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» був укладений кредитний договір № 2843373, за умовами якого [PERSON] отримав 4 000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії, процентів відповідачем не було внесено. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит на потрібну йому суму, а відповідач, у свою чергу, умов кредитного договору не виконав. Позивач зазначає, що відповідач та Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», укладаючи кредитний договір, вчинили дії, визначені статтями 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач, підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіну особистого кабінету та пароля особистого кабінету кредитний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем не був би укладений. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти відповідно до умов пункту 2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. 11 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 64-МЛ. Відповідно до умов даного договору відбулось відступлення права вимоги і за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року були передані позивачу від первинного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», згідно із договором відступлення прав вимоги № 64-МЛ від 11 березня 2021 року. Сума заборгованості відповідача становить 18 960,00 гривень та складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 4 000,00 гривень, простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 13 800,00 гривень та простроченої заборгованості за комісією у розмірі 1 160,00 гривень. Окрім того, позивач зазначає, що ним було проведено роботу щодо ситуації з погашення заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме було надіслано відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості за вих. № 20584072/79 від 15 липня 2025 року. Ураховуючи викладені вище обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року у сумі 18 960,00 гривень та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 гривень. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні. У судові засідання представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Засобами системи «Електронний суд» надав заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі та зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення по справі. Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв/клопотань від нього до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідача у судові засідання та не повідомлення ним про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі постановив розглядати справу у порядку заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 22 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2843373, який підписано сторонами договору у електронному вигляді. Відповідно до положень розділу 1. зазначеного вище кредитного договору позикодавцець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у пункті 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно із пунктом 1.4. договору, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту становить 4 000,00 гривень у валюті: Українські гривні. Кредит надається строком на 15 днів з 22.12.2020. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 06.01.2021. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 2 960,00 гривень в грошовому виразі та 1 801,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у пунктах 1.5.1-1.5.2 договору. Комісія за надання кредиту - 1 160,00 гривень, яка нараховується за ставкою 29.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом - 1 800,00 гривень, які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів, визначені пунктом 2.2.3 цього договору. У додатку № 1 до кредитного договору № 2843373 від 22 грудня 2020 року погоджено графік розрахунків. Як зазначає позивач, кредитний договір № 2843373 від 22 грудня 2020 року був підписаний [PERSON] у електронній формі за допомогою електронного ідентифікатора, відправленого на номер телефону позичальника. На підтвердження цього факту до матеріалів позовної заяви додано довідку від 12 червня 2025 року, складену уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», згідно із якою [PERSON] , з яким укладено про споживчий кредит № 2843373 від 22 грудня 2020 року, був ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором V47429, дата та час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику 22.12.2020 16:04, номер телефона, на який відправлено одноразовий ідентифікатор - +380995631480. Судом встановлено, що у кредитному договорі № 2843373 від 22 грудня 2020 року та у графі «Позичальник» зазначені персональні дані [PERSON] , а у додатку 1 до кредитного договору № 2843373 від 22 грудня 2020 року у графі «Позичальник» зазначено « [PERSON] ». У якості підтвердження перерахування кредитодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» позичальнику [PERSON] кредитних коштів у сумі 4 000,00 гривень на виконання умов, укладеного між ними 22 грудня 2020 року кредитного договору № 2843373, до матеріалів позовної заяви додано платіжне доручення № 36027527 від 22 грудня 2020 року, яке містить підпис уповноваженої особи та печатку Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Матеріали позовної заяви також містять відомості, надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 2843373 за період з 22 грудня 2020 року по 07 березня 2021 року. 11 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 64-МЛ. У пункті 6.2.3. вказаного договору сторони погодили, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відвовідно до пункту 7.1. договору в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги новий кредиторсплачує кредиторові плату у розмірі 3 135 446,24 гривень. Згідно із пунктом 8.1. договору кредитор зобов`язаний протягом 180 робочих днів з моменту підписання цього договору передати новому кредитору всю документацію щодо права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі. З пункту 8.2. договору встановлено, що факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним актом приймання-передачі, підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі сторін. Того ж дня сторони договору відступлення прав вимог № 64-МЛ від 11 березня 2021 року підписали акт приймання-передачі реєстру боржників до договору відступлення прав вимог. Як встановлено із витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 64-МЛ від 11 березня 2021 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2843373 від від 22 грудня 2020 року на загальну суму 18 960,00 гривень, яка складається з: залишку по тілу кредиту - 4 000,00 гривень, залишку по відсотках - 13 800,00 гривень та залишку по комісії - 1 160,00 гривень. У якості обґрунтування розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року позивач надав складену ним виписку з особового рахунку за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року. Зі змісту вказаного вище документа встановлено, що заборгованість [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року станом на 24 липня 2025 року (включно) становить 18 960,00 гривень та складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 4 000,00 гривень, простроченої заборгованості за комісіями у розмірі 1 160,00 гривень та простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 13 800,00 гривень. 15 липня 2025 року позивач направив відповідачу претензію щодо сплати вказаного боргу з зазначенням підстави набуття права вимоги, суму вимоги та порядку погашення вказаної вимоги. Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яке набуло право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», та фізичною особою [PERSON] - споживачем фінансових послуг. Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та позивачем 11 березня 2021 року було укладено договір відступлення прав вимоги № 64-МЛ. Право безпосередньої грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року перейшло до позивача на підставі акту приймання-передачі реєстру боржників від 11 березня 2021 року разом із витягом із нього. У відповідності до вимог договору відступлення прав вимоги № 64-МЛ від 11 березня 2021 року, у акті приймання-передачі реєстру боржників від 11 березня 2021 року чітко зазначені уповноважені представники позивача та первинного кредитора, а у витязі з цього реєстру визначено, що вимоги до позивача перейшли у розмірі 18 960,00 гривень, яка складається із: залишку по тілу кредиту - 4 000,00 гривень, простроченої заборгованості за комісіями у розмірі 1 160,00 гривень та простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 13 800,00 гривень, які позивач і бажає стягнути з відповідача за результатами розгляду справи. Отже, суд уважає доведеним факт набуття позивачем права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року. Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору. У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до пунктів 5) та 6) частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спіних правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частин третьої та шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року у розмірі 18 960,00 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідача тим, що між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», було укладено кредитний договір, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер телефону відповідача. Судом встановлено, що відповідно до довідки, складеної 12 червня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», [PERSON] , з яким укладено кредитний договір № 2843373 від 22 грудня 2020 року, був ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором V47429, дата і час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику - 22.12.2020 16:04, номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор - [NUMBER] . Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір № 2843373 від 22 грудня 2020 року додаток № 1 до нього не містять підпису [PERSON] і не містять відомостей про одноразовий ідентифікатор, за допомогою якого ці документи могли бути підписані. У графі «Позичальник» зазначені лише персональні дані [PERSON] . Інформація про те, що номер телефону [NUMBER] , на який позичальником було надіслано одноразовий ідентифікатор з метою підписання кредитного договору, дійсно належить [PERSON] , відсутня. Тому, зазначені вище документи не можуть уважатись такими, що підписані саме відповідачем у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Також, суд критично ставиться до наданого позивачем доказу у підтвердження перерахування кредитних коштів [PERSON] у формі платіжного доручення 36027527 від 22 грудня 2020 року, відповідно до якого 22 грудня 2020 року Товариством з обмежною відповідальністю «Мілоан» на картковий рахунок [NUMBER] було перераховано грошові кошти у сумі 4 000,00 гривень. Інформація від банківської установи, що платіжна картка з маскою [NUMBER] дійсно була емітована на ім`я [PERSON] ; що операція із зарахування грошових коштів у сумі 4 000,00 гривень на зазначену картку була успішною; що номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером телефону за картковим рахунком з маскою [NUMBER] та знаходився в анкетних даних банківської установи стосовно [PERSON] тощо в матеріалах справи відсутня. Суд зазначає, що у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Матеріали справи не містять виписки за картковому рахунку [PERSON] , отже, інформація про те, що йому було перераховано відповідну суму кредитних коштів, що він користувався ними, зокрема, розраховувався за товари, знімав готівку в банкоматі тощо, про що свідчать відповідні операції, відсутня. Таким чином, належних та допустимих доказів в підтвердження підписання саме [PERSON] індивідуальної частини кредитного договору № 28433373 від 22 грудня 2020 року, отримання відповідачем кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі, отже, наявності заборгованості за простроченим тілом кредиту, матеріали справи не містять. Стосовно обгрунтування позивачем наявності заборгованості за простроченими відсотками та комісією суд зазначає таке. Оскільки суд уважає недоведеними у встановлений законом спосіб підписання саме відповідачем індивідуальної частини кредитного договору № 2843373 від 22 грудня 2020 року, перерахування та отримання ним кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі, то, відповідно, і право на отримання відсотків за користування кредитними коштами та комісії у позивача не виникло. Окрім того, суд зазначає, що у якості доказу наявності заборгованості за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року позивачем надано виписку з особового рахунку за кредитним договором № 2843373 від 22 грудня 2020 року ПІБ: [PERSON] , оформлену безпосередньо Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у довільній формі та яка по суті є відтворенням позовних вимог позивача. Розрахунку заборгованості, зокрема, за простроченими відсотками по кредитному договору, із зазначенням періоду та розміру їх нарахування, позивачем суду надано не було. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4) частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, провадження № 61-4202сво22, та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23, провадження № 61-15548св23, щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Отже, оскільки товариством не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які була встановлена комісія за видачу кредиту, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, сплачені позивачем судові витрати по справі залишаються за ним.

Outcome: dismissed