Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

09.02.2026 року адвокат Верба Андрій Петрович, який діє від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №766/1142/22, якою просив вирішити питання розподілу судових витрат понесених відповідачем, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28000,00 гривень, а також судові витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду 64,00 грн. поштових витрат по направленню позивачці і третій особі копії відзиву разом із додатками. 11.02.2026 року через систему "Електронний суд" надійшли письмові заперечення представника позивача, у яких останній зазначив, що витрати на правничу допомогу в сумі 28 000 грн. за договором від 18.02.2022 р. та меморіальним ордером від 19.02.2022 р. вже були предметом судового розгляду в іншій судовій справі № 214/3087/22 Саксаганського районного суду м. Криви Ріг між тими ж сторонами та за тими ж правовідносинами, і за результатами розгляду таких вимог судом було ухвалено рішення про їх стягнення з [PERSON] в розмірі 24000,00 грн., тому повторне стягнення 28000.00 грн призведе до подвійного відшкодування одних і тих самих витрат. Вказав, що позивач не погоджується із співмірністю витрат на правову допомогу, оскільки справа про визнання договору позики неукладеним є справою незначної складності, необхідність складання заяв адвокатом не по суті справи не є необхідною, а у відкритих джерелах наявна велика кількість прикладів заперечень на позовні заяви про визнання договору позики неукладеним, вважають неспівмірними та нерозумними витрати на правову допомогу у розмірі 28000,00 грн. Просив відмовити у задоволенні заяви сторони відповідача про ухвалення додаткового рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За змістом ч.ч.3,4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд не вбачає необхідності в призначені розгляду справи та виклику сторін для ухвалення додаткового рішення з підстав розподілу судових витрат. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. 04 лютого 2026 року рішенням Херсонського міського суду Херсонської області в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Маковецька Олена Анатоліївна про визнання договору позики неукладеним відмовлено. Ухвалюючи рішення по справі судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, зокрема в частині понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача, заявляючи вимогу про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження цих обставин надав суду: - договір про надання правничої допомоги № б/н, укладений 18.02.2022 року між адвокатом Вербою Андрієм Петровичем та [PERSON] , відповідно до п.1.1 договору, правнича допомога надається у справі №766/1142/22; - ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1000026 від 18.02.2022 року між адвокатом Вербою Андрієм Петровичем та [PERSON] ; - меморіальний ордер №FIYY-T2NF-LP7D-UW84 від 19.02.2022 року, за яким [PERSON] сплатив адвокату Вербі Андрію Петровича 28000,00 грн., призначення платежу: за надання правової допомоги у справі №766/1142/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] згідно договору б/н від 18.02.2022 року. Також, в матеріалах цивільної справи наявні квитанції про направлення копії відзиву позивачу та третій особі. Згідно частин 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 с. 133 ЦПК України). Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону). Закон формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п.п. 3.1. договору про надання правничої допомоги № б/н, укладеного 18.02.2022 року між адвокатом Вербою Андрієм Петровичем та [PERSON] , сторони узгодили, що за надання правничої допомоги за цим Договором Клієнт виплачує Адвокату гонорар в розмірі 28.000 (двадцять вісім тисяч) грн 00 коп., який Клієнт зобов`язаний сплатити повністю незалежно від результатів розгляду справи. Згідно меморіального ордеру №FIYY-T2NF-LP7D-UW84 від 19.02.2022 року, [PERSON] сплатив адвокату Вербі Андрію Петровича 28000,00 грн., призначення платежу: за надання правової допомоги у справі №766/1142/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] згідно договору б/н від 18.02.2022 року У постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 Верховний Суд зазначив, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правничої допомоги не потрібен. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Дослідивши зазначені докази, суд, з урахуванням складності справи, дійшов висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28000,00 гривень є доведеною, реальною і співмірною з обсягом виконаних адвокатом робіт, в той час як доводи представника позивача в цій частині не ґрунтуються на належних доказах та не спростовують доводів представника відповідача щодо реальності та необхідності таких витрат. Крім того, представником позивача подано заперечення, у яких зазначено, що, на його думку, за цією ж самою квитанцією судові витрати на правничу допомогу вже були стягнуті рішенням Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг в іншій судовій справі № 214/3087/22, в межах іншого судового провадження за участю цих самих сторін, у зв`язку з чим стягнення витрат у даній справі є необґрунтованим. На підтвердження наведених доводів представник позивача долучив копію відповідного судового рішення та копію квитанції. З долученого представником позивача судового рішення Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг у справі № 214/3087/22, вбачається, що було вирішено питання про відшкодування витрат на правничу допомогу та стягнуто їх у розмірі 24 000 грн. Водночас у тексті цього рішення не зазначено реквізитів платіжного документа, на підставі якого зроблено висновок про понесення відповідних витрат, зокрема не наведено номер квитанції, дату, ідентифікатор платежу або інші дані, які б дозволяли однозначно встановити, що мова йде саме про платіжний документ, на який посилається представник позивача у даній справі. Таким чином, з наданого рішення Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг суду не вбачається можливості ідентифікувати, чи стягнуті у тій справі витрати на правничу допомогу фактично підтверджувались тим самим платіжним документом, що й у даній справі, чи іншим документом, а тому суд позбавлений підстав вважати доведеним твердження представника позивача про ідентичність квитанції. Крім того, долучена представником позивача копія квитанції сама по собі не підтверджує обставини, на які він посилається у запереченнях. Навпаки, із змісту платіжного документа вбачається, що у графі призначення платежу зазначено: "за надання правової допомоги у справі №766/1142/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] згідно договору б/н від 18.02.2022 року", тобто саме у даній справі. Будь-яких відомостей про те, що вказаний платіж здійснювався на виконання договору чи зобов`язань у межах іншої справи або іншого судового провадження, квитанція не містить. За таких обставин доводи представника позивача про те, що заявлені витрати на правничу допомогу вже були стягнуті в іншій справі за тією ж квитанцією, є припущеннями та не підтверджені належними і допустимими доказами, які б дозволяли суду встановити факт подвійного відшкодування одних і тих самих витрат. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що заперечення представника позивача не спростовують поданих представником відповідача доказів понесених витрат відповідачем на правничу допомогу у цій справі та не є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника відповідача щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved