Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду через систему «Електронний суд» з позовом до Приватного акціонерного товариства «ПЗУ Україна» (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 50 819, 91 грн., яка складається з: пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ N 214110058 за період з 01.12.2023р. по 14.09.2025р. включно в розмірі 34 178, 22 грн.; інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ No 214110058 за період 01.12.2023р. по 14.09.2025р. включно в розмірі 13 039, 11 грн.; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ N 214110058 за період з 01.12.2023р. по 14.09.2025р. включно в розмірі 3 602, 58 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 30 травня 2023 року на вул. Литовська, біля буд. 3 у м. Дніпро відбулась дорожньо - транспортна пригода (ДТП) за участю транспортних засобів: Land Rover Discovery Sport р.н. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , забезпечений полісом ОСЦПВ N 211255367, виданий ТДВ «СГ «Оберіг» та Kia Sportage р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , забезпечений полісом ОСЦПВ N 214110058, виданий ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Внаслідок настання цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Учасники цієї ДТП скористались своїм правом та вирішили скласти спільне повідомлення про ДТП в порядку п. 33.2 ст. 33 Закону, внаслідок чого водій транспортного засобу Kia Sportage, р.н. [NUMBER] , визнала свою провину у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди [PERSON] була забезпечена полісом ОСЦПВ N 214110058, то Позивач з метою компенсації спричинених внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди збитків, звернулась до відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». 19 червня 2023 року Позивач повідомила про настання дорожньо-транспортної пригоди відповідача за допомогою чат-бота ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Також з метою компенсації спричинених збитків Позивач в порядку, визначеному Законом, звернулась до відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із повідомленням про дорожньо- транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування від 05 липня 2023 року разом з усіма визначеними Законом документами. Згідно висновку експерта No 0508/23 від 02 серпня 2023 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) Land Rover Discovery Sport, р.н. [NUMBER] , складає 105 094, 75 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та вирахуванням ПДВ) Land Rover Discovery Sport, р.н. [NUMBER] , складає 89 699, 51 грн., а вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Land Rover Discovery Sport, р.н. [NUMBER] , складає 112 120, 97 грн. Оригінал висновку експерта N 0508/23 від 02 серпня 2023 року було надіслано Позивачем 31 серпня 2023 року за допомогою засобів поштового зв`язку до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (поштове відправлення 4900811065507, яке було вручено за довіреністю 08 вересня 2023 року) разом із заявою від 29 серпня 2023 року. Таким чином, з урахуванням вимог ст.ст. 6, 29, 35 та 36 Закону, Відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зобов`язаний був в строк до 03 жовтня 2023 року включно (протягом 90 календарних днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування: з 05.07.2023 р. по 03.10.2023 р.) здійснити виплату страхового відшкодування. Отже, згідно умов ст.ст. 12, 22, 29 та 36 Закону та враховуючи, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та вирахування ПДВ) Land Rover Discovery Sport р.н. [NUMBER] (89 699, 51 грн.) перевищує ліміт відповідальності за шкоду, спричинену майну (80 000, 00 грн.), то відповідач мав відшкодувати позивачеві матеріальні збитки в розмірі 80 000, 00 грн. За результатами розгляду поданої заяви на виплату страхового відшкодування Відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» листом вих. N 29374/ПВ-31 від 19.07.2023 р. повідомив Позивача, що ним було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 13 387, 03 грн. 20 липня 2023 року відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснив на рахунок позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 13 387, 03 грн. Тож на думку позивача отриманої нею суми страхового відшкодування було недостатньо для покриття збитків, заданих внаслідок настання дорожньо - транспортної пригоди, з огляду на те, що виплата страхового відшкодування не була здійснена в повному обсязі. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2025 року стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача: недоплачену суму страхового відшкодування у сумі 66 612, 97 грн.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] пеню та три відсотки річних за період з 20.07.2023 по 30.11.2023 за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 10 508, 43 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року рішення Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська від 24 квітня 2025 року року в оскарженій частині було залишене без змін. 15 вересня 2025 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відшкодував на користь Позивача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 66 612, 97 грн. та пеню, інфляційні збитки, 3% річних, та судові витрати, стягнені судовим рішенням у справі № 204/538/24. Тож вищенаведене свідчить про те, що відповідач виконав вищевказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2025 року у справі № 204/538/24 та здійснив виплату страхового відшкодування у повному обсязі лише 15 вересня 2025 року. Оскільки, відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виконав покладене на нього зобов`язання за полісом ОСЦПВ N 214110058 (здійснення виплати страхового відшкодування в повному обсязі) лише 15 вересня 2025 року, тобто з порушенням встановленого строку, то він має відшкодувати позивачеві штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму заборгованості 66 612, 97 грн., а саме: пеню за період починаючи з 01.12.2023 р. по 14.09.2025 р. включно в розмірі 34 178, 22 грн.; інфляційні збитки за період 01.12.2023 р. по 14.09.2025 р. включно в розмірі 13 039, 11 грн.; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за період починаючи з 01.12.2023 р. по 14.09.2025 р. включно в розмірі 3 602, 58 грн. Отже, загальний розмір штрафних санкцій, що підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача складає 50 819, 91 грн. (34 178, 22 грн. + 13 039, 11 грн. + 3 602, 58 грн. = 50 819, 91 грн.). Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 року матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.12.2025 р. відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву відповідачу направлено до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС. 10.12.2025 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов. Згідно відзиву представник відповідача просив розглядати справу N761/49800/25 в порядку загального позовного провадження; витребувати у позивача оригінали Договору про надання правничої допомоги від 09.10.2023, укладеного між адвокатом Негробов О.В. та [PERSON] та Додаткової угоди No2 від 01.10.2025 р. до Договору про надання правничої допомоги від 09.10.2023, укладеного адвокатом Негробов О.В. та [PERSON] ; позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «СК ПЗУ Україна» залишити без задоволення. Також, просить застосувати позицію Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №147/66/17, адже право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем не є абсолютним та має визначені законом межі в межах страхового ліміту. Представник відповідача зазначав, що позивачем заявлено додатково 50 819, 91 грн. стягнення штрафних санкцій за період прострочення виконання зобов`язання з 1.12.2023 по 14.09.2025: пені у розмірі 34 178, 22 грн.; інфляційні збитки в розмірі 13 039, 11 грн. 3% річних у розмірі 3 602, 58 грн. Вказував, що допущено позивачем помилку при розрахунку 3 % річних - коректною є сума за період з 01.12.2023 по 14.09.2025 у розмірі 3 575, 20 грн. Пеня за період з 01.12.2023 по 14.09.2025 у розмірі 34 178, 22 грн. та інфляційні збитки у розмірі 13 039, 11 грн. арифметично розраховані коректно. Однак, враховуючи, фактично сплачене відповідачем ПрАТ «СК ПЗУ Україна» 128 740, 16 грн. страхових виплат на користь [PERSON] , задоволення позовних вимог у розмірі 50 819, 91 грн. призведе до порушення основоположних засад та правової (легітимної) мети судочинства згідно стандартів Європейського суду з прав людини та переліміту виплати страхового відшкодування 179 560, 07 грн. (179 560, 07 грн. - 160 000, 00 грн.) на 19 560, 07 грн. Адже, Полісом № EP.214110058 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким в ПрАТ «СК ПЗУ Україна» застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля KIA SPORTAGE, р.н. [NUMBER] [PERSON] , було встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 160 000,00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі N 147/66/17, провадження N 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі N6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі N6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі N6- 954цс16). Страховик, Відповідач мав конституційне право на оскарження рішення суду від 23.04.2025, яке суперечливо ґрунтувалося не на підставі проведеної судової транспортно товарознавчої експертизи - Висновку судового експерта Н.Ю. Ішкова № СЕ-19/104-24/26682-АВ від 05.08.2024, здійсненої за клопотанням представника Позивача Негробов О.В., яку суд не взяв до уваги, а на підставі доказу - Висновку експерта N0508/23 від 02 серпня 2023 року товарознавчої експертизи [PERSON] , долученого до позовної заяви [PERSON] 29.12.2023. Зазначав, що розгляд справи N 204/538/24 понад рік є істотними обставинами та причинами зменшення неустойки, які не залежали від волевиялення відповідача в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України, адже розгляд справи понад рік тривав - безпосередньо через дії представника позивача. Щодо клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 4 ст. 277 ЦПК України передбачено, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обгрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовим засіданням. Частинами 2 та 4 статті 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного). Згідно з ч. 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин, предмет доказування та ціну позову, суд не знаходить підстав для розгляду даної справи в порядку загального провадження або спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Оцінивши надані суду докази, ретельно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з метою компенсації спричинених збитків позивач, в порядку, визначеному Законом, звернулась до відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування від 05 липня 2023 року разом з усіма визначеними Законом документами. Також, судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2025 справа № 204/538/24, позовну заяву [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково; вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] недоплачену суму страхового відшкодування у сумі 66 612,97 грн.; вирішено стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] пеню та три відсотки річних за період з 20.07.2023 по 30.11.2023 за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 10 508, 43 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Додатковим рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 12.05.2025 по справі №204/538/24, заяву адвоката Негробова Олександра Вікторовича, який діє в інтересах [PERSON] про стягнення витрат на правничу допомогу, поданої в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо- транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката у сумі 22 732, 52 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 14 539, 90 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року (справа N 204/538/24, провадження 22-ц/803/7328/25), рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2025 року в оскарженій частині було залишено без змін. 15.09.2025 року відповідач ПрАТ «СК ПЗУ Україна» виконав рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2025 № 204/538/24 та Додаткове рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 12.05.2025 по справі N 204/538/24 та сплатив на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 66 612, 97 грн.; пеню у розмірі 9 774, 77 грн. за період з 20.07.2023 по 30.11.2023 за прострочення виконання грошового зобов`язання, три відсотки річних у розмірі 733, 66 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в сумі 959, 31 грн.; витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката у сумі 22 732, 52 грн.; витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 14 539, 90 грн. Позивач вважає, що оскільки відповідач не здійснив виплату суми страхового відшкодування в строк, встановлений законом, то він зобов`язаний сплатити останній за прострочення виконання зобов`язання пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення пені відповідно до п. 35.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступних підстав. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування». Згідно ст. 102 Закону України «Про страхування», зокрема, передбачено, що у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим. Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта). У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства. Страховик має право звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій у порядку, визначеному статтями 103 та 113 цього Закону. Порядок визначення розміру страхової виплати та строки її здійснення визначаються договором страхування або законодавством. У разі нездійснення страховиком страхової виплати відповідно до умов договору страхування або законодавства страховик зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню) в розмірі, встановленому договором страхування або законом. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України). З урахуванням вимог ст.ст. 6, 29, 35 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зобов`язаний був в строк до 03 жовтня 2023 року включно (протягом 90 календарних днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування: з 05.07.2023 р. по 03.10.2023 р.): прийняти вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), та протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення - направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення; в разі прийняття рішення про виплату страхового відшкодування - здійснити позивачеві виплату страхового відшкодування в повному обсязі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2025 року, яке залишено без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.09.2025 року, позовну заяву [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] недоплачену суму страхового відшкодування у сумі 66 612,97 грн. Вирішено стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] пеню та три відсотки річних за період з 20.07.2023 по 30.11.2023 за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 10 508, 43 грн., а виплату страхового відшкодування було здійснено лише 15.09.2025 року, тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача штрафні санкції та компенсаційні витрати в порядку п. 35.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно ст.625 ЦК України, а саме пеню, інфляцію та 3 % річних за період часу з 01.12.2023 р. по 14.09.2025 р. включно. Суд відхиляє як безпідставні посилання представника відповідача у відзиві на позов на положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, зокрема те, що в даному спорі розгляд справи № 204/538/24 тривав понад рік - безпосередньо через дії представника позивача, з огляду на наступне. Велика Палата Верховного Суду конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину третю статті 551 ЦК України, в постанові від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункти 83-85), зазначивши, що одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Разом із тим, у даному випадку розмір заявленої до стягнення неустойки (пені) 34 178, 22 грн. не перевищує розміру збитків, при цьому, тривалий розгляд справи у суді не може слугувати підставою для її зменшення, оскільки обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування виник у відповідача відповідно до закону, а не на підставі рішення суду, а підставою даного позову є невиплата страхового відшкодування, а не прострочення вказаної виплати за рішенням суду, відтак підстави для зменшення розміру неустойки відсутні. Водночас, твердження представника відповідача щодо того, що задоволення позовних вимог призведе до переліміту виплати страхового відшкодування, передбаченого ОСЦПВ N 214110058 не можуть слугувати підствою для відмови у задоволенні позовних вимог, адже стягнення штрафних санкцій та компенсаційних витрат є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи із вищевикладеного, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вказує, що позивачем арифметично невірно розраховано суму 3 % річних, які підлягають до стягнення (3 602, 58 грн.), а тому суд приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 01.12.2023 по 14.09.2025 у розмірі 34 178, 22 грн., інфляційні збитки у розмірі 13 039, 11 грн. та 3 % річних за період з 01.12.2023 по 14.09.2025 у розмірі 3 575, 20 грн., а всього 50 792, 53 грн. Отже, оскільки страховик відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. За таких обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позову, судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. З відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 968, 44 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial