Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У червні 2025 року позивачі звернулися до суду з позовом до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, у якому просять визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частину зазначеної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, заведено спадкову справу у приватного нотаріуса Сєвєродонецького нотаріального округу за №221/2021, проте свідоцтво про право на спадщину не видавалося. У зв`язку з веденням бойових дій та окупацією м.Сіверськодонецька Луганської області, позивачі виїхали проживати до м.Києва, де звернулися до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з проханням завершити спадкування та видати на їх ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на належну спадкодавцю на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . На підставі поданих позивачами заяв про продовження спадкової справи була відкрита/відновлена спадкова справа №802/2024. Ще один спадкоємець - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки [PERSON] . Постановою нотаріуса від 05.09.2024 відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру, у зв`язку з відсутністю оригіналу документа, що посвідчує право власності спадкодавця. Так, позивачі вказують, що оригінал свідоцтва про право на спадщину, який посвідчував право власності спадкодавця, позивачі втратили під час евакуації з міста Сєвєродонецька, а отримати дублікат не має можливості через відсутність доступу до архівів. Проте, право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому звернулися до суду з даним позовом. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.06.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 20.10.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі у судове засідання не з`явилися, їх представник адвокат Левада Є.Л. подав заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [INFO] у м.Сєвєродонецьк Луганської області помер [PERSON] , [INFO] (а.с.57). Позивачка [PERSON] була дружиною [PERSON] , а позивач [PERSON] його сином, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією свідоцтва про народження (а.с.71, 73). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Меренковим Ю.В. заведено спадкову справу №221/2021 від 20.12.2021 (а.с.92). В подальшому, на підставі поданих дружиною померлого [PERSON] та сина померлого [PERSON] заяв про продовження спадкової справи, Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою продовжено спадкову справу після смерті [PERSON] , за № 802/2024 від 30.07.2024, номер у спадковому реєстрі №68883456 (а.с.51,101). Як убачається з матеріалів спадкової справи № 802/2024, син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] 30.07.2024 подав до нотаріальної контори заяву, якою підтвердив, що ним дійсно було подану заяву про відмову від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька, на користь дружини померлого [PERSON] , в строк до шести місяців з дна смерті батька (а.с.56). Даних про наявність інших спадкоємців, окрім позивачів, матеріали спадкової справи не містять. 30.07.2024 позивачам [PERSON] , [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину на певне майно, яке не предметом розгляду в даній справі (а.с.82,83). Постановою нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори № 6062/02-31 від 05.09.2024 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У постанові як на підставу відмови нотаріус послався на те, що спадкоємці дружина [PERSON] та син [PERSON] , не мають оригіналу документу, який посвідчує право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою 13 жовтня 2015 року за № 2-1038, дублікат даного свідоцтва отримати неможливо, у зв`язку з зупиненням діяльності нотаріуса та відсутності доступу до архівних документів нотаріуса (а.с.99). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено у ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стосовно належності спадкової квартири спадкодавцю [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко О.М. 13.10.2015, зареєстровано в реєстрі за № 2-1038. Відповідно до зазначеного свідоцтва власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] . До вказаного свідоцтва додано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45609452 сформований 13.10.2015 (а.с.15 зворот-16). Отже, речове право спадкодавця внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 430465598 від 09.06.2026 також підтверджується, що [PERSON] являється власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко О.М. 13.10.2015, зареєстровано в реєстрі за № 2-1038 (а.с.32). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Як установлено судом, право власності померлого [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому право власності спадкодавця на спадкову квартиру увійшло до складу спадщини, яку прийняли позивачі Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачі за допомогою належних та допустимих доказів довели той факт, що померлому [PERSON] належала спірна квартира. Оскільки позивачі є спадкоємцями за законом, спадкодавцю належало спірне майно, позивачі своєчасно звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строки та в порядку встановленому Законом, з урахуванням вимог ч.1 ст. 1278 ЦК України щодо рівності часток спадкоємців у спадщині (з урахуванням відмови від частки у спадщині одного із спадкоємців на користь іншого), суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved