Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

17 грудня 2025 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 14095,50 грн. Заява обґрунтована тим, що 24.04.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 712005442, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало останньому кредит в розмірі 5000,00 грн., а той зобов`язався повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 712005442 від 24.02.2019. 03.01.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20190103. Відповідно до реєстру прав вимоги № 7 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 712005442 від 24.02.2019 в сумі 14095,50 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9095,50 грн. - заборгованість за відсотками. В зв`язку з цим, посилаючись на норми ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за зазначеним кредитним договором на загальну суму 14095,50 грн. та судові витрати у справі. Крім того, разом з позовом позивач подав клопотання про витребування доказів у ТОВ «Таліон Плюс», які становлять банківську таємницю, зокрема: докази перерахування коштів за договором позики/кредитним договором № 712005442 на рахунок [PERSON] із зазначенням реквізитів його рахунку, детальний розрахунок заборгованості за укладеним договором позики /кредитним договором № 712005442. Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та роз`яснено останнім їх права, зокрема, право відповідача на відзив. Крім того, цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та витребувано докази у справі. Dвідповідач належним чином повідомлений судом про справу з направленням йому за місцем реєстрації та фактичного проживання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками. У визначений судом строк відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Так, на підтвердження факту укладення кредитного договору та надання відповідачу кредитних коштів позивачем надано суду наступні роздруковані копії документів: договір № 712005442 від 24.04.2019, який начебто укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , графік розрахунків (додаток №1 до договору), додаткову угоду до договору від 22.05.2019 (а.с.5-7). В пункті 4.4. договору зазначено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Проте, зазначені документи не містять ні електронного підпису (одноразового ідентифікатора) [PERSON] , ні рукописного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК У країни). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження позовних вимог позивач повинен надати суду належні, достовірні, достатні та допустимі докази. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15) . Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів надання кредитних коштів [PERSON] в зазначеному розмірі. Так, судом за клопотанням позивача витребувано від ТОВ «Таліон Плюс» докази перерахування коштів за договором позики/кредитним договором № 712005442 на рахунок [PERSON] із зазначенням реквізитів його рахунку, проте 22.01.2026 на адресу суду від останнього надійшла заява про неможливість виконання ухвали суду через відсутність таких доказів у товариства. Клопотання про витребування зазначених доказів у первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» чи будь-яких інших осіб на адресу суду не надходило. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено ні факту укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , а ні надання кредитних коштів. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, проте копія договору надана суду не в повному обсязі, а лише перша та остання сторінки (а.с.8). Разом з цим матеріали справи не містять жодних доказів чинності зазначеного договору факторингу на час укладення кредитного договору № 712005442 від 24.02.2019, а також переходу права грошової вимоги за зазначеним кредитним договором до ТОВ «Таліон Плюс». Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно приписів ст.ст. 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до позиції КЦС ВС висловленої у постанові від 08 травня 2024 року (справа № 381/1647/21) у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю. Питання судових витрат, що складаються зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн., суд вирішує у відповідності з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає їх на позивача, в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed