Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 01 грудня 2025 року Полтавський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь незаконно отриману допомогу по безробіттю у розмірі 946,67 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 березня 2024 року відповідач [PERSON] звернувся до Кременчуцької філії Полтавського обласного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги. Цього ж дня, на підставі його особистої заяви та відповідно до ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», [PERSON] набув статусу безробітного. У заяві відповідач стверджував, що не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та не отримує пенсії, а тому, йому була призначена та виплачувалася допомога по безробіттю. На виконання вимог п.18 ч.2 ст.22 Закону України «Про зайнятість населення» Кременчуцьким МРЦЗ було проведено розслідування страхового випадку відносно [PERSON] шляхом інформаційного обміну даних з податковим органом, державним центром зайнятості. За результатами розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» складено акт №76 від 06 серпня 2024 року, яким встановлено, що [PERSON] в період перебування на обліку у Кременчуцькій філії Полтавського ОЦЗ з 21 березня 2024 року по 05 квітня 2024 року одночасно був працевлаштований за трудовим договором у ФОП [PERSON] . Таким чином, [PERSON] не мав права отримувати допомогу по безробіттю. Сума незаконно отриманої допомоги по безробіттю [PERSON] за період з 01 квітня 2024 року по 05 квітня 2024 року становить 946,67 грн. 06 серпня 2024 року наказом директора Кременчуцької філії Полтавського ОЦЗ за №42 прийнято рішення про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю [PERSON] та відповідачу було направлено відповідне повідомлення. В добровільному порядку сума незаконно отриманої допомоги по безробіттю відповідачем не повернута, наказ №42 від 06 серпня 2024 року не оскаржувався. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 04 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Позиції учасників справи в судовому засіданні. Представник позивача Полтавського обласного центру зайнятості за довіреністю Таран О.О. в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте [PERSON] не повідомив причини неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В відповідності до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом. 21 березня 2024 року відповідач [PERSON] звернувся до Кременчуцької філії Полтавського обласного центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У заяві про надання статусу безробітного відповідач [PERSON] зазначив, що ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Також відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» поінформований про обробку його персональних даних з метою здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої ним для нарахування та отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття. 21 березня 2024 року відповідач [PERSON] ознайомився з Індивідуальним планом працевлаштування безробітного і з додатком 2 до нього «Права та обов`язки зареєстрованих безробітних» та підписав їх. Наказом директора Кременчуцької філії Полтавського обласного центру зайнятості від 17 травня 2024 року №НТ240517 припинена виплата допомоги по безробіттю [PERSON] та припинена реєстрація безробітного у зв`язку з не відвідуванням центру зайнятості протягом 30 робочих днів з дня, наступного за днем останнього (відвідування) підтвердження, з 05.04.2024 року. 06 серпня 2024 року Кременчуцька філія Полтавського обласного центру зайнятості відповідно до п.18 ч.2 ст.22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової служби України 13.02.2009 №60/62, постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням», та з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, провела розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним. За результатами розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення встановлено, що [PERSON] в період перебування на обліку та отримання допомоги по безробіттю з 21 березня 2024 року по 05 квітня 2024 року одночасно був працевлаштований відповідно до трудового договору б/н від 01 квітня 2024 року у ФОП [PERSON] , чим порушив вимоги ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та не мав права на отримання допомоги по безробіттю з 01 квітня 2024 року. Результати розслідування зафіксовані актом №76 від 06 серпня 2024 року. Факт працевлаштування відповідача [PERSON] у ФОП [PERSON] підтверджується трудовим договором, укладеним 01 квітня 2024 року, та наказом №4-23 від 28 березня 2024 року про прийняття на роботу. 06 серпня 2024 року наказом директора Кременчуцької філії Полтавського обласного центру зайнятості за №42 прийнято рішення про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю [PERSON] . На виконання наказу №42 від 06 серпня 2024 року позивачем направлено [PERSON] лист-повідомлення з пропозицією в добровільному порядку сплатити суму боргу у розмірі 946,67 грн., в рахунок відшкодування коштів, виплачених як допомога по безробіттю. Станом на час розгляду позовної заяви незаконно отримана [PERSON] допомога по безробіттю не повернута позивачу. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно з п.п. 2, 8 ч. 1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи. За правилами ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного надається, зокрема особам працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готові та здатні приступити до роботи, за їх особистою заявою про надання статусу зареєстрованого безробітного до будь-якого обраного ними територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від наявності або відсутності у таких осіб задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування). Порядок реєстрації, перереєстрації зареєстрованих безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, в територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Статтею 44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачений обов`язок зареєстрованого безробітного інформувати протягом трьох робочих днів інформувати кар`єрного радника про обставини, які є підставою для припинення реєстрації, визначені частиною першою статті 45 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема, зайнятості особи; подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг; встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу зареєстрованого безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч.3 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення»). Пунктами 6, 8 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13.02.09 №60/62, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №232/16248, (вказаний нормативно-правовий акт діяв на момент виникнення спірних правовідносин) у разі встановлення центрами зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітного до категорії зайнятих, така особа повинна повернути суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. У разі неповернення коштів у встановлений строк, стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 7 вказаного Порядку рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Пунктом 2 Порядку № 60/62 визначено, що розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Частиною 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. З огляду на викладене, суд установив, що [PERSON] , маючи статус безробітної особи, своєчасно не повідомив центр зайнятості про перебування у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , що призвело до незаконного отримання ним допомоги по безробіттю у період з 01 квітня 2024 року по 05 квітня 2024 року у розмірі 946,67 грн. Станом на день розгляду справи в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач повернула позивачу незаконно отриману допомогу по безробіттю. Згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. За приписами статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч.1 ст.1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, за змістом зазначеної норми допомога не підлягає поверненню у випадку, якщо її виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки та відсутності недобросовісності з боку набувача. Аналіз положень ст. 1215 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом безпідставно набута особою щомісячна допомога не підлягає поверненню, натомість закон встановлює два виключення з цього правила: по-перше, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум щомісячної допомоги передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини особи, яка отримала таку допомогу, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Оскільки відповідач діяв недобросовісно, не повідомив про те, що перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , тому виплачена допомога по безробіттю за період з 01 квітня 2024 року по 05 квітня 2024 року у розмірі 946,67 грн. підлягає поверненню. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Полтавського обласного центру зайнятості законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved