Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

У позовній заяві представник позивача [PERSON] - адвокат Барилюк А.А. просить ухвалити рішення про визнання за позивачем права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що після смерті батька позивача - [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить вище вказана земельна ділянка, яка йому була передана у власність рішенням Римачівської сільської ради від 23.12.1997 № 57. Заповіту за життя спадкодавець не складав, тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Позивач як спадкоємець за законом першої черги спадщину прийняв. Інші спадкоємці, які претендують на спадкове майно, відсутні. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на указану земельну ділянку нотаріус йому відмовив через відсутність реєстрації цього майна у державних органах, через що реалізація його спадкових прав можлива лише в судовому порядку шляхом надання права на завершення приватизації цієї земельної ділянки. В підготовче засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача в позовній заяві просив розглянути справу за його та позивача відсутності. Від Вишнівської сільської ради в канцелярію суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника сільської ради. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідження матеріалів справи приводить суд до висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають положенням ст.ст.1216, 1218, 1222, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст.125, 126, п.1 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України. Підставність та обґрунтованість позову доводиться наданими позивачем письмовими доказами та наданою приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Клекоцюк А.Д. копією спадкової справи № 1/2025. Із цих доказів встановлено, що [PERSON] помер [INFO] ; за життя заповіту не складав; спадкоємцем за законом першої черги є син [PERSON] , який спадщину прийняв в порядку ч.3 ст.1248 ЦК України; на частину спадкового майна (право на земельну частку (пай)) позивачу нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право на земельну ділянку площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» спадкодавцю безкоштовно передана у приватну власність рішенням Римачівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 23.12.1997 № 57. На частину спадкового майна позивачу видано свідоцтва про право на спадщину за законом. Приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Клекоцюк А.Д. постановою від 12.12.2025 року за № 02-14/84 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на указану земельну ділянку через відсутність на неї правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця. Відмова нотаріуса узгоджується з положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» та п.4.14, п.4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса-ми України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, ви-значені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не-охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положення ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У пункті 1 Перехідних положень Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Велика Палата Верховного Суду у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) виснувала, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. За життя спадкодавець [PERSON] набув у встановленому порядку відповідних майнових прав на земельну ділянку площею 0,60 га, надану йому у власність рішенням Римачівської сільської ради від 23.11.1997 №57, тому в силу вищенаведених норм та роз`яснень до позивача [PERSON] як спадкоємця за законом переходять в порядку спадкування усі набуті спадкодавцем майнові права, у тому числі, право на завершення розпочатої при житті спадкодавця процедури приватизації земельних ділянок, яка нині завершується виконанням вимог ст.ст.125, 126 ЗК України. Таким чином, враховуючи вище вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved