Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Представниця позивачів - адвокат Конюшенко М.А., 07.08.2025 звернулась до Диканського районного суду Полтавської області з позовною заявою в якій просить визнати за позивачами, в порядку спадкування за заповітом, право власності на будинковолодіння, по 1/2 частини за кожним після смерті [PERSON] . В обгрунтування позову представниця відповідачів вказує, що після смерті [PERSON] позивачі, як спадкоємці за заповітом, прийняли спадщину, яка окрім іншого складається з житлового будинку розташованого по [ADDRESS] . Однак через відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння, виданого на ім`я померлої [PERSON] позивачі позбавлені можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на нього. Вказані обставини і слугували підставою для їх звернення до суду з даним позовом. 11.08.2025 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 14.08.2025 відповідачем Диканською селищною радою подано до суду відзив на позов, який сформовано в системі «Електронний суд», де вказано про визнання відповідачем позовних вимог. 09.09.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. 27.10.2025 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області задоволено клопотання представниці позивачів. Суд повернувся до стадії підготовчого провадження у справі та постановив витребувати копію спадкової справи. 21.01.2026 Полтавським обласним державним нотаріальним архівом до суду подано належним чином завірену копію спадкової справи заведену до майна померлого [PERSON] . В підготовче засідання представниця позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог, просила розгляд проводити у її відсутність та відсутність її довірителів. Відповідачем - Диканською селищною радою у відзиві на позов вказано про розгляд справи у відсутність представника селищної ради. Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимка О.І. подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. При винесені судового рішення покладається на розсуд суду (а.с. 46). Враховуючи те, що представниця позивачів позов підтримала, відповідачем було подано відзив на позов, у якому він зазначив про визнання позову, його визнання позову не суперечить закону та не порушує права та свободи, інтереси інших осіб, третя особа заперечень щодо заявленого позову не подала, судом розгляд справи по суті проведено в підготовчому засіданні з ухваленням рішення, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. З огляду на вказані заяви подані сторонами по справі, суд провів розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Петренки Диканського району Полтавської області, помер [PERSON] , що підтверджується належно завіреною копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.11.2006 (а.с. 209). Як вбачається з довідки, наданої відповідачем по справі, згідно даних погосподарської книги № 3 за 1986-1990 роки с. Петренки, номер об`єкта погосподарського обліку № 211 станом на 01.07.1990 року головою домогосподарства, яке знаходиться в с. Петренки Диканського (теперішній Полтавський) Полтавської області був [PERSON] та до дня своєї смерті проживав у ньому (а.с.37, а.с. 211). Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 12.02.2025, спірне будинковолодіння складається з житлового будинку позначеного літ. «А-1», літньої кухні - літ. «Б», сараїв - літ. «Б», «В» та «Д», колодязя питного №1 (а.с 10-14). Рік забудови житлового будинку вказано 1957 рік, а літньої кухні та сараїв 1960. Однак, вказане нерухоме майно в органах БТІ за [PERSON] не зареєстровано. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Згідно до ст.86 та ст.100 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент набуття права власності померлим [PERSON] на вказаний будинок, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. В особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Отже, враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги те, що право власності на спірний житловий будинок нині померлим [PERSON] набуто правомірно на підставі, яка не заборонена законом, хоча і не зареєстроване у встановленому законом порядку, а тому вказане майно є спадковим. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи заведеної до майна померлого [PERSON] встановлено наступні обставини. На випадок своєї смерті [PERSON] все своє майно заповів дружині [PERSON] (а.с. 210 зворот). Інші спадкоємці як за законом так і за заповітом у [PERSON] відсутні. В той же час, [PERSON] у встановленому законом порядку спадкове майно, яке відкрилось після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви (а.с. 208 зворот). В подальшому, [PERSON] , отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в тому числі і на успадковану земельну ділянку площею 0,80 га, яка знаходиться в с. Петренки Диканського району Полтавської області (а.с.216). Однак, [PERSON] у встановленому закон порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом на успадкований після [PERSON] житловий будинок не отримала, та відповідно своє право власності на такий не зареєструвала. [INFO] в с. Петренки Диканського району Полтавської області померла [PERSON] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ст. 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися після його смерті. За таких обставин, хоча [PERSON] належним чином і не зареєструвала за собою право власності на успадковане будинковолодіння, яке відкрилось після смерті її чоловіка [PERSON] , однак володіла ним, як власник, тому суд приходить до висновку, що воно належало їй на законних підставах, а тому є спадковим майном. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті - 1233 ЦК України. За життя [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого, остання житловий будинок з господарчими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, заповіла своїй дочці [PERSON] та онукові [PERSON] , в рівних частинах кожному (а.с.7). При цьому інше своє майно земельну ділянку площею 6,58 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, [PERSON] заповіла своїй доці [PERSON] , а належні їй грошові заощадження своїм дітям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному. Вказаний заповіт не оспорювався та є чиним. З дослідженої судом копії спадкової справи встановлено, що у такій, міститься у тому числі і заяви подані [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом (а.с.52, а.с. 56). Однак, позивачам [PERSON] та [PERSON] , відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через відсутність правовстановлюючого документа щодо належності спірного майна спадкодавцю померлій [PERSON] (а.с. 6). Враховуючи те, що спірний житловий будинок належав [PERSON] на законних підставах, позивачі прийняли спадщину після смерті останньої як спадкоємці за заповітом, інші особи до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини у виді цього нерухомого майна не звертались, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачами [PERSON] та [PERSON] по частині за кожним право власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved