Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі-ТОВ «Коллект Центр») звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №3268405 від 23.06.2021 року у розмірі 78610,55 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. та на правову допомогу у розмірі 17 000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 23.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3268405. Умовами договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у сумі 20 000 грн., строком на 30 днів, зі сплатою відсотків. Підписанням договору [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Строк надання грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти на користування коштами не сплачує. 13.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №13-01/2022-79, відповідно до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №3268405 від 23.06.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого, ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №3268405 від 23.06.2021 року. Таким чином. ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №3268405. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 78610,55 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 16668 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 61942,55 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач не укладав договір про споживчий кредит №3268405 від 23.06.2021 року із ТОВ «МІЛОАН», про який позивач зазначає у позовній заяві. Так, на картку [PERSON] було зараховано кошти у сумі 20 000 грн., проте, протягом наступних п`яти хвилин дані кошти було списано з його рахунку. Надалі, жодних надходжень у вигляді кредитних коштів на його рахунок не здійснювалося, проте, не і зважаючи на це, ТОВ «Мілоан» було нараховано заборгованість за користування кредитом за договором №3268405 від 23.06.2021 року. [PERSON] на адресу Відділення поліції №2 (с. Усатове) Одеського РУП № 2 ГУПН в Одеській області надав повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (в порядку ст. 214 КПК України) за ч.3 ст. 190 КК України. 17.07.2021 року співробітник канцелярії повідомив про те, що заяву було зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень за №4772. На момент звернення слідчим Відділення поліції №2 (с. Усатове) Одеського РУП №2 ГУПН в Одеській області, не було прийнято рішення стосовно внесення відомостей в ЄРДР. Відповідачем було надіслано скаргу слідчому судді Біляївського районного суду Одеської області на бездіяльність Відділу поліції №2 в Одеській області, м Одеса. Слідчим суддею Біляївського районного суду Одеської області було винесено ухвалу, якою за вказаною заявою було постановлено внести дані в ЄРДР та відкрити кримінальне провадження, яке станом на 18.09.2024 року досі здійснюється. Надана позивачем копія договору не містить підпису [PERSON] . Крім того, суду не надано докази перерахування кредитних коштів на його рахунок (рахунок, виписка). Так само графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача. Відповідно можна дійти висновку, що відповідача не ознайомлювали з умовами кредитування. Відповідач не був повідомлений про зміну кредиторів за вказаним кредитним договором. Матеріали справи не містять повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. Позивачем на підтвердження перерахування коштів за кредитним договором не надано належних доказів - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку. У договорі, укладеному з первинним кредитором відсутні будь-які відомості про те, шо кредитні кошти будуть перераховуватися на користь позичальника іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Відповідач вважає, що у даному документі не міститься відомостей про тс, що кошти перераховуються на підставі відповідного договору, що не дає суду можливості застосувати до даних правовідносин умови цього договору. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором, сам по собі не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такий документ складається одноособово стороною позивача та не є первинним документом, який підтверджував би умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначених доказів повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника. Тобто, розрахунок заборгованості, наданий позивачем в якості доказу виникнення такої заборгованості за вказаним кредитним договором, є суто внутрішнім документом фінансової установи, який не містить відомостей, що дозволили б суду пересвідчитися чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Наданий позивачем витяг з Реєстру божників, права вимоги, за якими підступаються, та боржників за такими договорами, не містить підпису сторін, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача, як боржника за вказаними кредитними договорами. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаних договорів факторингу з якого вбачалося б право вимоги за спірним кредитним договором позивачем суду надано не було. Представник позивача - [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслала відповідь на відзив, в якій зазначила, що укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Пропозиція (Оферта) на отримання кредиту згідно Заявки-анкети підписаної позичальником, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікація Відповідача підтверджується Довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки на номер телефону Відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, Ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, відповідачем не надані. Також, ідентифікація відповідача підтверджується анкетою-заявкою на кредит №3268405, яка містить розділ «Процес оформлення та розгляду заяви 3268405». Підписанням акцепт оферти відповідач також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому було надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 20 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням та визнається самим Відповідачем, отже дана обставина не потребує доказування. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, зазначених у відзиві, в тому числі про списання коштів з його рахунку, звернення до правоохоронних органів та банку, тощо. Отже, такі заперечення відповідача є припущеннями та не можуть бути взяті до уваги судом. Враховуючи, що відомості про злочин могли бути повідомлені самим відповідачем, а саме по собі внесення відомостей до ЄРДР не може вважатись підтвердженням фактів, наведених в такому зверненні, внесення відомостей до ЄРДР не може ні підтвердити, ні спростувати обставини, на які посилається відповідач. Відповідачем не вказано та не надано доказів того, що за результатами досудового розслідування, було встановлено наявність події кримінального правопорушення, пред`явлено підозру винним особам, тощо. Отже, твердження відповідача про те, що відносно нього було вчинено кримінальне правопорушення є припущеннями. Відповідачем не надано належних доказів того, що відносно нього було вчинено шахрайські дії та він не укладав кредитний договір. Сам факт зняття коштів з карткового рахунку після їх отримання не спростовує факт укладення кредитного договору саме відповідачем та не свідчить про те, що дані кредитні кошти було отримано іншою особою. Перерахування коштів одразу після отримання може бути здійснено самим відповідачем. Якщо б мало місце незаконне викрадення коштів з карткового рахунку Відповідача, кримінальним процесуальним кодексом передбачено спеціальний порядок відшкодування (компенсації) шкоди потерпілому. Повідомлення боржника про відступлення права вимоги здійснювалось первісним кредитором відповідно до п.5.5 договору. Повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісного кредитора, так і на користь позивача. [PERSON] надав письмові пояснення, в яких зазначив, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків у розмірі 61 942,55 гри., які нараховані позивачем на період часу після закінчення строку кредитування є необґрунтованими. Було нараховано надмірні відсотки за користування кредитом. Зокрема, компанія нарахувала 5% на день протягом 42 днів, що в результаті склало 35002,80 грн лише відсотків, що є економічно необґрунтованим та порушує засади добросовісності та розумності у договірних зобов`язаннях. Представник позивача - [PERSON] надала письмові пояснення, в яких зазначила, що саме по собі таке звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення не може підтверджувати шахрайські дії щодо відповідача. Відкрите кримінальне провадження не дає підстав вважати, що відповідач не укладав договорів та не отримував кредитні кошти. Більш того, відповідач не посилається на вирок суду, який би набрав законної сили і який би підтвердив твердження відповідача із даного приводу. Відповідачем сплачувалась комісія для пролонгації договору 4 рази і в кожному випадку строк кредитування продовжувався у відповідності до п.2.3.1.1., п.2.3.1.2. Нараховані відсотки після спливу строку кредитування повинні бути стягнуті на рахунок кредитора. Враховуючи, що відповідач 4 рази здійснював погашення кредитної заборгованості, що свідчить про визнання свого боргу та укладення договору. [PERSON] надав письмові пояснення, в яких просив позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у сумі 16 668 грн. та відсотки у розмірі 30 000 грн., в іншій частині у задоволенні позову відмовити. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що отримав кредитні кошти у сумі 20 000 грн. [PERSON] намагався перевести грошові кошти на іншу карту, але вибивало помилку та переказ коштів не відбувався. Пізніше 19 700 грн. з карти списалося, причину їх списання не встановлено. [PERSON] пояснив, що здійснював погашення заборгованості близько 4000 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позову просила справу розглянути за її відсутності. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23.06.2021 року [PERSON] на сайті ТОВ «Мілоан» заповнив анкету-заяву на кредит №326805. 23.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3268405 (індивідуальна частина) (далі-договір), який підписано останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Умовами договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит у сумі 20 000 грн., строком на 30 днів, зі сплатою відсотків: стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п. 1.2., 1.3., 1.6. договору). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1. договору). Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів (п.2.3.1.2. договору). [PERSON] ідентифікований ТОВ «Мілоан», що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Додатками до договору є графік платежів за договором споживчий кредит №3268405 від 23.06.2021 року, паспорт споживчого кредиту №3268405. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №49588670 від 24.06.2021 року, відповідно до якого, грошові кошти у сумі 20 000 грн. були перераховані на картку [PERSON] , призначення платежу: кошти згідно договору 3268405. Виконання ТОВ «Мілоан» своїх зобов`язань за договором підтверджується також випискою про рух коштів по картці [PERSON] № [NUMBER] , виданою АТ «Універсал Банк», відповідно до якої, 24.06.2021 року грошові кошти у сумі 20 000 грн. були зараховані на картку останнього. До позовної заяви представником позивача долучено відомості про щоденні нарахування та погашення за договором. 13.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» (Клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) було укладено договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором №3268405, сума заборгованості 43607,75 грн., що також підтверджується витягом з реєстру боржників. [PERSON] належним чином та повному обсязі не виконав свої зобов`язання за договором, внаслідок чого, утворилася заборгованість, яка станом на 10.01.2023 року становила 78610,55 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 16 668 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 26 939,75 грн.; нараховані відсотки згідно кредитного договору - 35 002,80 грн., що відображено у розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал». 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (Первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (Новий кредитор) було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого, ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором №3268405, сума заборгованості 78610,55 грн., що також підтверджується витягом з реєстру боржників. Станом на 04.06.2024 року заборгованість [PERSON] за договором становила 78610,55 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 1668 грн.; заборгованість за відсотками - 61942,55 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Коллект Центр». Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України). У п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналізуючи положення вищевказаного законодавства вбачається, що договір про споживчий кредит №3268405 від 23.06.2021 року було укладено в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця, за допомогою електронного підпису, визначеним Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч.3 ст. 207 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). (ч.1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мілоан» (правонаступником є ТОВ «Коллект Центр») свої зобов`язання за договором №3268405 від 23.06.2021 року виконало у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених зазначеним договором. В порушення вимог Закону, [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми в повному обсязі не повернув. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту ч.1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Відповідно до пунктів 62, 63 Розділу 4 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75 (далі-Положення), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Пункт 51 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також пункт 52 Розділу 3 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п.53 Розділу 3 Положення). Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Наявна в матеріалах справи банківська виписка в повному обсязі підтверджує виконання первісним кредитором - ТОВ «Мілоан» своїх зобов`язань за укладеним договором, оскільки вміщує в собі відомості про проведену операцію з перерахування кредитодавцем грошових коштів на рахунок позичальника [PERSON] . Крім того, у судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що дійсно на його картку були зараховані грошові кошти у сумі 20 000 грн. [PERSON] також зазначив, що кредитні грошові кошти у сумі 19700 грн. списалися з карти невстановленою особою, що і стало підставою для звернення до органів поліції з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст. 190 КК України, однак такі твердження не підкріплені жодним доказом. Разом з тим, в подальшому [PERSON] написав письмові пояснення, в яких визнав розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16668 грн. та відсотки у розмірі 30 000 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за договором про споживчий кредит №3268405 у розмірі 16 668 грн. Щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками у розмірі 61942,55 грн. суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 61 942,55 грн., проте представником позивача не долучено до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості, який би містив відомості про період їх нарахування, розмір процентної ставки, тощо. Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити правильність та законність нарахування заборгованості за відсотками у розмірі 61 942,55 грн., тому слід відмовити у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч.1,ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого позивачем платіжної інструкції від 21.06.2024 року, позивач за подання даного позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору позивачу, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 642,03 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 16668 грн. *3028 грн./78610,55грн.). При цьому, суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 17000 грн., суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у постанові від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником ТОВ «Коллект Центр» надано суду: договір №07-06/2024 про надання правової допомоги від 07.06.2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прайс-лист адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», яким визначено вартість послуг; заявку на надання юридичної допомоги №535 від 07.06.2024, згідно з якою вартість наданих адвокатських послуг в рамках даної справи (надання усної консультації, підготовка пропозицій, складання позовної зави) становить 17 000 грн.; витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 10.06.2024 року; платіжну квитанцію №0440640000 від 11.06.2024 року, відповідно до якої, ТОВ «Коллект Центр» перерахувало на рахунок АО «Лігал Ассістанс» грошові кошти у сумі 200 000 грн., призначення платежу: надання правової допомоги згідно договору №07-06/2024 від 07.06.2024 року про надання правової допомоги. Суд вважає, що платіжна інструкція №0440640000 від 11.06.2024 року не може бути доказом понесених витрат ТОВ «Коллект Центр» на правову допомогу в розмірі 17 000 грн. в рамках даної справи, оскільки зі змісту наданої платіжної інструкції вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» було сплачено адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» грошові кошти у сумі 200 000 грн., але у квитанції відсутні відомості про те, що ТОВ «Коллект Центр» було сплачено грошові кошти у сумі 17 000 грн. за надання правової допомоги саме в рамках справи щодо стягнення заборгованості з [PERSON] . Судом неможливо встановити, що у сплачену позивачем адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» суму - 200 000 грн. входить заявлена сума до стягнення - 17 000 грн. У платіжній інструкції зазначено лише про те, що оплата здійснюється за надання правової допомоги згідно договору №07-06/2024 від 07.06.2024 року про надання правової допомоги, без зазначення прізвища, ім`я, по-батькові боржника, номера та дати акту, на підставі якого здійснюється оплата. Таким чином, судові витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами, тому позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 17 000 грн. задоволенню не підлягають.

Outcome: partial