Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

02 грудня 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 86522190 від 14 травня 2024 року у розмірі 6311 грн. 50 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 14 травня 2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір №86522190 про надання споживчого кредиту. Відповідно до кредитного договору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» надало позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000,00 грн., а позичальник зобов`язалась повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, здійснивши перерахування коштів у розмірі 1000,00 грн. на банківську картку позичальника. Боржник [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала належним чином, у зв`язку з чим станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 6311,50 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 1000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах 5311,50 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки. Ухвалою від 29 грудня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача надав суду заяву, у якій просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву не подала. В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд ухвалив розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Справа розглядається за наданими позивачем доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не надавались. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 14 травня 2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №61981162 шляхом обміну електронними повідомленнями, за яким ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» надав позичальнику [PERSON] кредит у сумі 1000,00 грн., відповідно до пункту 1.3 Договору строком на 360 днів, початком якого є 14 травня 2024 року, а закінченням 09 травня 2025 року (за умови дотримання графіків платежів). Відповідно до пункту 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківську картку/особистий рахунок позичальника. Згідно з пунктом 2.2.2 Договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за день користування, з урахуванням особливостей, передбачених пунктом 2.2.3 Договору. База для нарахування процентів: 1000. Відповідно до пункту 2.2.3 за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: пільгова процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,91% за один день користування кредитом, яка застосовується лише протягом пільгового періоду користування кредитом. Після закінчення пільгового періоду нараховується стандартна процентна ставка; стандартна процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за один день користування кредитом, яка застосовується з першого дня стандартного періоду. Пільговий період складає 15 календарних днів з 14.05.2024 року по 29.05.2024 року, стандартний період складає 345 календарних днів з 30.05.2024 року по 09.05.2025 року. Відповідач в свою чергу зобов`язалася повернути ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Відповідно до пункту 6.2 розміщений у особистому кабінеті позичальника проект кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через веб-сайт. Після укладення/підписання цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Договір підписано [PERSON] 14 травня 2024 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором 55y9suw9. Відповідно до листа ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 21 жовтня 2025 року №7/16803 операція з зарахування на картку № [NUMBER] за номером транзакції 1408496761 на суму 1000.00 грн. була успішно проведена 14.05.2024 року. Зі змісту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. У другому абзаці частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Докази, надані позивачем на підтвердження укладення договору №61981162 про споживчий кредит від 14 травня 2024 року в електронній формі суд вважає належними та допустимими. Таким чином, суд вважає, що Договір №61981162 про споживчий кредит від 14 травня 2024 року, укладений між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та [PERSON] , є електронним договором та вважається таким, що укладений в письмовій формі. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №61981162 від 14 травня 2024 року заборгованість за кредитом становить 6311,50 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 1000,00 грн., суми платежів по процентах 5311,50 грн. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до матеріалів справи, відповідач порушила умови договору в частині строків та сум сплати кредиту та має заборгованість за вище вказаним договором. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №61981162 від 14 травня 2024 року у розмірі 6311,50 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 1000,00 грн., суми платежів по процентах 5311,50 грн. Стосовно судових витрат, то згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належить надання правничої допомоги адвоката. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір від 02 липня 2025 року, укладений між Адвокатським бюро «Апологет» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС», та акт наданих послуг від 12 листопада 2025 року, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 8000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved