Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 червня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем у електронному вигляді було укладено договір № 3778645 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 20000 грн. строком на 360 днів (з 28 червня 2023 року по 22 червня 2024 року) зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредит був наданий у безготівковій формі шляхом перерахування за допомогою платіжного провайдера ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» коштів на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), вказаного відповідачем під час укладення договору. 26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» прийняло належне ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» право вимоги за договором № 3778645 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28 червня 2023 року на загальну суму 103197,94 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 3778645 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28 червня 2023 року у сумі 103197,94 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Ухвалою від 11 лютого 2026 року суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою усіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 28 червня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем у електронному вигляді було укладено договір № 3778645 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 20000 грн. строком на 360 днів (з 28 червня 2023 року по 22 червня 2024 року) зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредит був наданий у безготівковій формі шляхом перерахування за допомогою платіжного провайдера ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» коштів на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), вказаного відповідачем під час укладення договору, що підтверджується матеріалами справи. Оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору зафіксований в кількох документах, вчинених в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з огляду на їх неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування» та не суперечить приписам ст.ст. 6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України. При цьому, на виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. У судовому засіданні встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, а відповідач не виконав належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 26 липня 2024 року складає 103197,94 грн., з якої 19999,95 грн. - тіло кредиту та 83197,99 грн. відсотки. Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. У судовому засіданні встановлено, що 26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» прийняло належне ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» право вимоги за договором № 3778645 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28 червня 2023 року на загальну суму 103197,94 грн. На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, умов договору не виконав та не бажає у повному обсязі погасити заборгованість за цим договором у добровільному порядку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. З відповідача підлягає стягненню сума боргу визначена позивачем при зверненні до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн., оскільки їх понесення позивачем підтверджується матеріалами справи. Відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не доведено неспівмірності цих витрат, а тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved