Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

Адвокат Пуйда Євген Юрійович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Олешківської міської ради Херсонської області про визнання права власності. В обґрунтування позову посилався на те, що Позивачка є власницею будинку на земельній ділянці 600 кв.м. за адресою [ADDRESS] , на підставі Договору дарування Позивачу з [PERSON] , який зареєстровано 02.10.2002 року приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Басовою А.Д. за № в реєстрі 2243. Відповідні відомості внесено до Херсонського державного БТІ, про що є відмітка у вищевказаному договорі. За місцем перебування ( [ADDRESS] ) позивач [PERSON] з метою реєстрації права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно, звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області, проте у здійсненні реєстрації права власності було відмовлено. Необхідність в реєстрації права власності виникла через те, що право власності на квартиру було набуто до 01.01.2013, з якого почав діяти, зареєстровано в Електронному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже інформація про право власності на нерухоме майно позивачів не відображається в Реєстрі на момент звернення до реєстратора. Так, згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №80065325 від 24.07.2025 позивачу відмовлено у реєстрації права власності, з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а Олешківська філія КП «ХБТІ» ХОР на даний час не відновлена (тимчасово окупована зс рф) . Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 11.08.2025 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 14.10.2025 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення покладався на розсуд суду . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що будинок за адресою [ADDRESS] належить Позивачу на підставі Договору дарування, укладеного між Позивачем і [PERSON] , який подарував Позивачу будинок на земельній ділянці 600 кв.м. за адресою [ADDRESS] У відповідності до Договору дарування на даній земельній ділянці розташовано жилий будинок, критий шифером стіни кам`яні загальною площею 69,5 кв.м., жилою площею 52,2 кв.м. позначений на плані літерою "А", літня кухня кам`яна позначена на плані літ. "Б", погріб шлакобетонний п/г, колодязь трубчатий №1, огорожа дерев`яна №2, туалет дерев`яний №3. Договір дарування зареєстровано 02.10.2002 року приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Басовою А.Д. за номером в реєстрі 2243. Відповідні відомості внесено до Херсонського державного БТІ, про що 17.10.2002 року є відмітка у договорі. Із позовною заявою додано інвентаризаційну справу та експліацію Будинку, які залишилися їй від минулих власників, де зазначено минулого власника [PERSON] . Згідно рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради №80065325 від 24.07.2025 позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою, та реєстратор встановив наявність обставин, які є підставою для відмови у реєстрації права власності, з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки робота Олешківської філії КП «ХБТІ» ХОР на даний час не відновлена ( тимчасово знаходиться в окупації зс рф). Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивач була вимушена звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за ними права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону). У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період із січня 2002 року, коли позивач набула право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно у звязку із тим, що територія міста Олешки знаходиться в тимчасовій окупації, а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, створили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України тощо. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за позивачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивача наявний Договір дарування їй Будинку, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачу беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивачі посилаються як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved