Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») через систему «Електронний суд» подало зазначений позов. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 02 січня 2022 року між [PERSON] та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН») у електронній формі був укладений кредитний договір № 3443811, згідно з умовами якого відповідачка, шляхом переказу кредитних коштів на картковий рахунок, отримала 10 000 грн та зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним в порядку та строки, визначені Договором. ТОВ «МІЛОАН» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, передбаченому договором. Відповідачка зі свого боку не виконала умов кредитного договору, кредит, проценти за користування ним в порядку та строки, визначені Договором не повернула. 26 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений договір відступлення прав вимоги № 26-07/2024, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема і за кредитним договором від 02 січня 2022 року № 3443811, який укладений між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідачки становить 24 340 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту становить - 10 000 грн; заборгованість за нарахованими процентами за становить - 13 640 грн, прострочена заборгованість за комісіями становить - 700 грн. Оскільки відповідачка не повернула кошти за кредитним договором ні первісному кредитору, ні новому, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з метою захисту своїх прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також, позивач просив вирішити питання відшкодування судових витрат. На підставі викладеного, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» просило суд стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 02 січня 2022 року № 3443811 у розмірі 24 340 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн, а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді [PERSON] . Відповідно до розпорядження керівника апарату суду Овдієнко Л.П. від 01 квітня 2025 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2025 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Гізатуліній Н.М. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Як вбачається із Довідок про доставку електронного документа до Електронного кабінету позивача, його представника копія ухвали суду доставлена 18 червня 2025 року. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки направлялась ухвала про відкриття провадження, враховуючи, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» направляло відповідачці копію позовної заяви. Відповідно до рекомендованого повідомлення № 0610264485706 [PERSON] особисто отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач до суду додаткових заяв, пояснень не подавав, відповідачка не використала право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Суд встановив, що 02 січня 2022 року [PERSON] на сайті miloan.ua заповнила Анкету-заявку на кредит № 3443811 та надала свої персональні дані, відомості про адресу реєстрації, проживання, місце роботи, дохід, указала бажану суму кредиту, строк кредиту та повернення. ТОВ «МІЛОАН», відповідно до наданих відповідачкою даних погодило умови кредитування по заявці № 3443811. Відповідно до умов Договору про споживчий кредит укладеного між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» від 02 січня 2022 року № 3443811 кредитодавець зобов`язувався надати позичальниці кредит у розмірі 10 000 грн, загальним строком на 30 днів, з 02 січня 2022 року, а позичальниця зобов`язувалася повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом за пільговий та поточний період. З огляду на п. 1.5. кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту за ввесь строк кредитування складає 13 340 грн. Кредитні кошти надаються позичальниці шляхом переказу на Картковий рахунок (п. 2.1 Кредитного договору). Пунктом 6.1. кредитного договору визначено, що договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.3. кредитного договору приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору позичальниця також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що вона ознайомлена, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил; вся інформація надана кредитодавцю, в т. ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту є повною, актуальною та достовірною. Як вбачається з п. 6.4. кредитного договору укладення кредитодавцем цього договору з позичальницею у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальницею, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. З огляду на п. 7.1. кредитного договору договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором на користь третіх осіб, без згоди позичальника (п. 3.2.6. кредитного договору). Невід`ємною частиною Договору про споживчий кредит від 02 січня 2022 року № 3443811 є Графік платежів за цим договором (Додаток № 1) та Паспорт споживчого кредиту (Додаток № 2). Згідно із довідкою ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] з якою укладено договір про споживчий кредит від 02 січня 2022 року № 3443811 ідентифікована ТОВ «МІЛОАН». Акцепт (Договір) підписаний позичальницею із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором L17814, 02 січня 2022 року, номер телефону [NUMBER] (а. с. 82). Проте, як вбачається із наданої копії Кредитного договору від 02 січня 2022 року № 3443811 він не містить даних про його підпис позичальницею із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором та даних щодо його підпису кредитодавцем ТОВ «МІЛОАН» (а. с. 85 -93). Графік платежів за цим договором (Додаток № 1) та Паспорт споживчого кредиту (Додаток № 2) також не містять даних щодо електронного підпису позичальницею із застосуванням одноразового ідентифікатора (а. с. 58, 59, 94). На підтвердження перерахунку коштів за Договором про споживчий кредит від 02 січня 2022 року № 3443811, ТОВ «МІЛОАН» надало квитанцію від 02 січня 2022 року ID 1871707043, відповідно до якої платник «ТОВ «МІЛОАН»», сайт https://miloan.ua, перерахувало 10 000 грн на карту [NUMBER] , призначення платежу: кошти згідно договору № 3443811. Позивач не надав доказів, що карта № [NUMBER] на яку перераховані кошти належить [PERSON] . Ані у заявці на отримання кредитних коштів, ані у реквізитах кредитного договору відсутні дані щодо належності [PERSON] карти № 536354*26. Крім цього, ТОВ «МІЛОАН» надало відомості про щоденне нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором від 02 січня 2022 року № 3443811 за період з 02 січня 2022 року до 04 березня 2022 року. Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 02 січня 2022 року № 3443811, який підписаний представником ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», станом на 07 березня 2025 року заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 340 грн відповідачкою не погашена. 26 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений договір відступлення прав вимоги № 26-07/2024, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема і за кредитним договором від 02 січня 2022 року № 3443811, який укладений між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги від 26 липня 2024 року № 26-07/2024 сума заборгованості відповідачки становить 24 340 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту становить - 10 000 грн; заборгованість за нарахованими процентами за становить - 13 640 грн; прострочена заборгованість за комісіями становить - 700 грн. Згідно з платіжною інструкцією від 26 липня 2024 року № 448090005 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перерахувало кошти за Договором відступлення прав вимоги від 26 липня 2024 року № 26-07/2024 на рахунок ТОВ «МІЛОАН» у розмірі 3 310395,81 грн. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до положень ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч. ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно з ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, на підтвердження законності позовних вимог ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» надало копію договору про споживчий кредит від 02 січня 2022 року № 3443811, копію графіку платежів за цим договором, паспорт споживчого кредиту, а також копію анкети-заявки на кредит від 02 січня 2022 року № 3443811. Проте, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». До позову ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» долучило довідку ТОВ «МІЛОАН», яка підтверджує, що [PERSON] з якою укладено договір про споживчий кредит від 02 січня 2022 року № 3443811 ідентифікована ТОВ «МІЛОАН». Акцепт (Договір) підписаний позичальницею із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором L17814, 02 січня 2022 року, номер телефону [NUMBER] . Але вказана довідка була сформована самим кредитодавцем ТОВ «МІЛОАН» і не може вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації [PERSON] при укладенні договору. Суд встановив, що сам кредитний договір не містить електронних підписів, ані позичальника ані кредитодавця. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту укладення договору в електронній формі. Крім того, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не надало суду належних та допустимих доказів надання [PERSON] кредиту за договором про споживчий кредит від 02 січня 2022 року № 3443811. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) дійшов висновку проте, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Абзацом 14 пункту 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про операцію. Пунктами 43, 48, 51, 52 Положення № 75 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на підтвердження перерахунку коштів за Договором про споживчий кредит від 02 січня 2022 року № 3443811 надало квитанцію від 02 січня 2022 року ID 1871707043, відповідно до якої платник «ТОВ «МІЛОАН»», сайт https://miloan.ua, перерахувало 10 000 грн на карту [NUMBER] , призначення платежу: кошти згідно договору № 3443811. Копія квитанції містить лише частково зазначений номер картки № [NUMBER] , тоді як відсутність повних реквізитів рахунку унеможливлює перевірку факту здійснення грошового переказу та ідентифікацію отримувача коштів. Крім того, у матеріалах справи, також, відсутні докази того, що рахунок, на який згідно з вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів, належить саме - [PERSON] . Суд зауважує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за Кредитним договором від 02 січня 2022 року № 3443811, який підписаний представником ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не є банківською випискою з рахунків позичальниці та не є належним доказом, який підтверджує отримання відповідачкою коштів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування коштів відповідачу. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. На підставі викладеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» є недоведеними, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed