Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку квартири за договором дарування, в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , набутої за договором дарування №2353 від 11 жовтня 2001 року. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача Коваленко А.О. надала суду заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі та без участі позивачки. Просила у випадку задоволення позову не стягувати судові витрати з позивача. Відповідачка надала суду заяву в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, просила не стягувати з неї судові витрати. Дослідивши матеріали справи, докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 24 вересня 1997 року між [PERSON] (1/2 частки), [PERSON] (1/2 частки) та [PERSON] був укладений біржовий контракт №46Н на придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,7 кв.м. На дату ухвалення біржового контракту №46Н від 24 вересня 1997 року [PERSON] був у шлюбі з [PERSON] , вищезазначена квартира належна обом з подружжя на праві приватної спільної сумісної власності. 06 жовтня 2001 року нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. було посвідчено право власності [PERSON] на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 06 жовтня 2001 року. 11 жовтня 2001 року нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. було посвідчено договір дарування №2353, за яким [PERSON] подарував свою 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] своїй дочці - [PERSON] , що підтверджується договором дарування серії АЕЕ №410636 від 11 жовтня 2001 року. Згідно рішення про відмову в проведення реєстраційних дій №78585436 від 25 квітня 2025 року державний реєстратор відмовив [PERSON] у проведенні реєстраційних дій щодо квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки БТІ була допущена помилка та 1/2 частки зазначеної квартири помилково було зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною 2 цієї статті. Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи наведені обставини та той факт, що відповідачка визнала позовні вимоги позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки представник позивача подала заяву в якій просила суд не стягувати з відповідачки судовий збір, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved