Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Адвокат Підопригора Є.М. в інтересах [PERSON] (в подальшому змінено прізвище на « [PERSON] ») звернувся до суду з позовними вимогами, які в подальшому уточнив, та просить суд: - визнати земельну ділянку площею 1,4051 га, за адресою: [ADDRESS] ; нежитлові будівлі загальною площею 2924,9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] - спільним майном подружжя; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину земельної ділянки площею 1,4051 га, за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину нежитлових будівель загальною площею 2924,9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що подружні стосунки між [PERSON] та [PERSON] фактично припинені. В провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває справа про розірвання шлюбу. Під час шлюбу подружжям було придбано нерухоме майно: земельна ділянку площею 1,4051 га, за адресою: [ADDRESS] ; нежитлові будівлі загальною площею 2924,9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Адвокат Віноградова С.А. в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслала пояснення, в яких зазначила, що в матеріалах справи наявна інформаційна довідка від 19.06.2019 року №170823679 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій зазначено, що право власності на земельну ділянку площею 1.4051 га, кадастровий номер: 5121084200:01:002:0917 зареєстровано 15.11.2018 року, власник: [PERSON] .. Підстава виникнення права власності: наказ, серія та номер: 15-6358/13- 18-СГ, виданий 05.10.2018 року, видавник: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області. В матеріалах справи наявний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Нерубайської сільської ради комплекс будівель та споруд № [NUMBER] будівля № 22-а Біляївського району Одеської області. До складу вказаного проекту землеустрою входить клопотання [PERSON] на ім`я начальника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вх. №Є-3940/0/36-18 від 23.03.2018 року) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (за межами населених пунктів). У клопотанні зазначено, що право безоплатної передачі у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використано. Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 05.04.2018 року № 15-2322/13-18-С., відповідно до статей 15-1, 22, 33, 118, 121, 122 ЗК України, надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Нерубайської сільської ради комплекс будівель та споруд №1 буд. № 22-а Біляївського району Одеської області (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір земельної ділянки 1,4 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. ТОВ «Річленд» був розроблений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Нерубайської сільської ради комплекс будівель та споруд №1 будівля № 22-а Біляївського району Одеської області (за межами населеного пункту). Отже, земельна ділянка площею 1,4051 га, за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом спору, була передана [PERSON] із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації, та набула статусу особистої приватної власності [PERSON] у відповідності до положень п.5 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України. З цих підстав, вказана земельна ділянка не може бути визнана у судовому порядку спільною сумісною власністю подружжя та відповідно підлягати поділу при вирішенні питання про поділ майна подружжя. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні. Позивач у судове засідання не з`явилася, надіслала на електронну адресу суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Нежитлові будівлі загальною площею 2924,9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належать [PERSON] на підставі договору поділу нежитлових будівель, що є спільною частковою власністю №2-417 від 07.03.2018 року, дата державної реєстрації: 07.03.2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №218518410. Земельна ділянка площею 1,4051 га, кадастровий номер: 5121084200:01:002:0917, належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-6358/13-18-СГ від 05.10.2018 року, дата державної реєстрації: 15.11.2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №170823679. ТОВ «Річленд» був розроблений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Нерубайської сільської ради комплекс будівель та споруд № [NUMBER] будівля № 22-а Біляївського району Одеської області (за межами населеного пункту). До складу вказаного проекту землеустрою входить клопотання [PERSON] на ім`я начальника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вх. №Є-3940/0/36-18 від 23.03.2018 року) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (за межами населених пунктів). У клопотанні зазначено, що право безоплатної передачі у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використано. Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 05.04.2018 року №15-2322/13-18-С., відповідно до статей 15-1, 22, 33, 118, 121, 122 ЗК України, надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Нерубайської сільської ради комплекс будівель та споруд [ADDRESS] (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір земельної ділянки 1,4 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Відділ містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області погодив вищезазначений проект землеустрою, що підтверджується висновком №200 від 16.05.2018 року. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07.10.2020 року по справі №496/3403/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, відновлено [PERSON] прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20.07.2023 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: чи можливо виділити в натурі із спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] кожному 1/2 частину земельної ділянки площею 1,4051 га, за адресою: [ADDRESS] , якщо можливо то надати можливі варіанти? - чи можливо виділити в натурі із спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] кожному 1/2 частину нежитлових будівель загальною площею 2924,9 кв. м. за адресою: Одеська область, Біляївський район, Нерубайська сільська рада, комплекс будівель та споруд, якщо можливо то надати можливі варіанти?. Оплату за проведення експертизи покладено на позивача [PERSON] 05.11.2024 року на адресу суду надійшли з експертної установи матеріли цивільної справи разом з листом від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №25-1192, в якому зазначено, що ухвалою суду від 20.07.2023 року призначено судову будівельно-технічну експертизу. Станом на 25.10.2024 року рахунок за проведення експертизи не сплачено, тому ухвала суду залишається без виконання. 20.03.2024 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Частиною 1 статті 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. (ч.1 ст. 61 СК України). Дружина та чоловік, відповідно до ст. 63 СК України, мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч.1 ст. 68 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Нормами ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у постанові від 18.05.2023 у справі №344/5528/22 зазначив, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63 СК України, ч.1 ст. 65 СК України. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п.«б» ч.1 ст. 81 ЗК України). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п.«в» ч.3 ст. 116 ЗК України). Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає заяву у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч.7 ст. 118 ЗК України). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 ст. 118 ЗК України). Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (ч.1 ст. 121 ЗК України). Частиною 4 ст. 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Пунктом 5 ч.1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 1,4051 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , передана [PERSON] у 2018 році із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Верховний суд у постанові від 26.04.2023 року по справі №521/20920/16-ц роз`яснив, що правовий режим приватизованого земельного фонду змінювався. Лише в період часу з 08.02.2011 року до 12.06.2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із державного земельного фонду, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя. До 08.02.2011 року та після 12.06.2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності дружини або чоловіка, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 31.01.2023 року у справі №587/2739/20, від 12.08.2020 року у справі №626/4/17, від 07.10.2020 року у справі № 442/6318/17, від 15.09.2021 року у справі № 158/1378/20-ц. Отже, враховуючи, що спірна земельна ділянка передана [PERSON] у 2018 році із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства, вона набула статусу його особистої приватної власності, відповідно до п.5 ч.1 ст. 57 СК України, тому не підлягає визнанню спільним майном подружжя та відповідно не може бути поділена між сторонами. Крім того, адвокат Підопригора Є.М., звертаючись з даним позовом до суду, просив визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину нежитлових будівель загальною площею 2924,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. Суд зауважує, що в ході судового розгляду судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: чи можливо виділити в натурі із спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] кожному 1/2 частину земельної ділянки площею 1,4051 га, за адресою: [ADDRESS] , якщо можливо то надати можливі варіанти? - чи можливо виділити в натурі із спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] кожному 1/2 частину нежитлових будівель загальною площею 2924,9 кв. м. за адресою: Одеська область, Біляївський район, Нерубайська сільська рада, комплекс будівель та споруд, якщо можливо то надати можливі варіанти?. Оплату за проведення експертизи покладено на позивача [PERSON] 05.11.2024 року на адресу суду надійшов лист від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №25-1192, в якому зазначено, що ухвалою суду від 20.07.2023 року призначено судову будівельно-технічну експертизу. Станом на 25.10.2024 року рахунок за проведення експертизи не сплачено, тому ухвала суду залишається без виконання. Отже, у зв`язку з тим, що позивачем, як ініціатором поданого клопотання про призначення експертизи, не здійснено оплату за її проведення, експертиза проведена не була та в матеріалах справи відсутній висновок судового експерта з відповідями на вищевказані питання. З наведеного слідує, що позивачем не доведено відповідними доказами можливість поділу спірних нежитлових будівель та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним по 1/2 частині нежитлових будівель загальною площею 2924,9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Верховний суд у постанові від 29.03.2023 року по справі №712/15541/18 зазначив, що ті обставини, що позивач не зміг здійснити оплату повторної судової експертизи, без проведення якої розгляд справи є неможливим, не може свідчити про добросовісність та правомірність дій позивача, оскільки, звертаючись до суду з позовом, враховуючи предмет спору, позивач мав розуміти, що йому у майбутньому потрібно буде понести додаткові витрати під час розгляду справи по суті, зокрема у зв`язку з призначенням у справі експертизи, без висновку якої, на переконання позивача, розгляд справи є неможливим. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи все вищевикладене, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed