Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-05 00:00:00

Директор ТОВ Коллект центр Ткаченко М. звернулася до суду із даним позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №2107437638074 від 15.03.2021 р. у розмірі 46603,44 грн. Вимоги обгрунтовує тим, що 15.03.2021 р. між ТОВ Служба миттєвого кредитування та [PERSON] укладено договір №2107437638074. 01.12.2021 р. ТОВ Служба миттєвого кредитування та ТОВ Вердикт Капітал уклали договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ Служба миттєвого кредитування відступило на користь ТОВ Вердикт Капітал права грошової вимоги до боржників у т.ч. за договором №2107437638074. ТОВ Вердикт Капітал відступило право вимоги ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 р., в т.ч. за договором №2107437638074. Умови договору [PERSON] не виконувались і утворилась заборгованість на суму 46603,44 грн., з яких: 3600 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 43003,44 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відсутплення права вимоги, що і змусило звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, проти заочного рішення не заперечують. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлена. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 282 ЦПК України. Ч.1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 р., який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що 15.03.2021 р. між ТОВ Служба миттєвого кредитування та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг №2107437638074, в електронній формі (а.с.8-14). 01.12.2021 р. між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики /а.с.17-28/. 10.01.2023 р. між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги , відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики /а.с.29-41/. Згідно витягу з Додатку № 3 до №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги в тому числі і за Договором №2107437638074 від 15.03.2021 р., боржником за яким є [PERSON] , а загальна сума заборгованості за кредитом становить 58200,48 грн /а.с.42/. Як встановлено судом з матеріалів справи, укладений між позивачем та ТОВ «Вердикт каітал» договір відступлення прав вимоги є чинним, та позивач набув право вимоги до [PERSON] за договором №2107437638074 від 15.03.2021 р. в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оскільки, [PERSON] не виконала умови договору № 2107437638074 від 15.03.2021 р., тому необхідно стягнути на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість в сумі 46603,44 грн., з яких: 3600 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 43003,44 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відсутплення права вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи, що задоволено 100 відсотків заявленої суми, то судовий збір слід покласти на відповідача в розмірі 2422,40 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн, суд вважає такий розмір завищеним та таким, що є неспівмірним із складністю справи та не відповідає обсягу наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги, виходячи з наступного. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 137 та ч.8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 р. у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 р. у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 р. у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 р. у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18). Позивачем на підтвердження понесених витрат надано копію договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 р., укладений між ТОВ «Коллект центр» та Адвокатським об`єднанням Лігал Ассістанс» (а.с.45-48); детальний опис робіт (наданих послуг) (а.с.49); витягом з акту №16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 р. (а.с.51); заявкою на надання юридчиної допомоги №2153 від 03.11.2025 р. (а.с.50). Згідно акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатським об`єднанням (виконання робіт, надання послуг) від 28.11.2025 р. сторони погодили надання наступних правових послуг: надання усної консультації з вивченням документів 2 год. ціна 4000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 4 год. ціна 12000 грн. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved