Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

У квітні 2025 року ОСББ «[ADDRESS]» через свого представника - адвоката Крикунова О.В. (а.с.5) звернулось до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по сплаті внесків та обов`язковим платежам в розмірі 14 524,09 грн, нараховані на суму заборгованості інфляційні втрати у розмірі 4 524,55 грн та 3% річних у розмірі 1 708,27 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСББ «[ADDRESS]» було створено на підставі рішення установчих зборів співвласників 26 лютого 2015 року проведено державну реєстрацію ОСББ. Відповідач є співвласником багатоквартирного будинку, в якому створено ОСББ «[ADDRESS]» за адресою: [ADDRESS] . Рішенням загальних зборів членів ОСББ «[ADDRESS]», оформленим протоколом від 11 листопада 2018 року, затверджено розмір внесків та порядок їх сплати ОСББ «[ADDRESS]» з 01 листопада 2018 року: - внесок на утримання будинку та прибудинкових територій у розмірі 5,92 грн. з квадратного метру усіх квартир та нежитлових приміщень; - внесок на опалення відповідно до затвердженої методики (розрахунок щомісяця). [PERSON] був власником нежитлового приміщення №1011 в будинку [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої нежитлове приміщення належало відповідачу у період з березня 2018 року по липень 2020 року на підставі права власності на підставі Договору дарування № 4388. Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за наданими послугами, за відповідачем обліковується заборгованість за нежитловим приміщенням №1011 за період з 26 березня 2018 по 15 липня 2020 року та складається з суми внеску на утримання будинку у розмірі 9 014,41 грн, суми внеску на опалення -5 036,38 грн, суми внеску на ремонтний фонд будинку - 473,40 грн. Крім того, позивачем нараховані на суму заборгованості інфляційне збільшення у розмірі 4 524,55 грн та 3% річних у розмірі 1 708,27 грн. Таким чином, загальна заборгованість, яку відповідач має сплатити на користь позивача становить 20 756,91 грн. Несплата обов`язкових платежів є порушенням прав інших співвласників об`єднання і є підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] отримав копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками 04 липня 2025 року. 21 липня 2025 року відповідачем через систему «Едектронний суд» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує з приводу пред`явлених вимог, посилаючись на відсутність належних доказів та обов`язку відповідача щодо сплати внесків. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості за вказаний позивачем період. Зокрема, позивачем не надано доказів на підтвердження затвердженого внеску на утримання будинку та прибудинкової території за період до листопада 2018 року. У позивача відсутні підстави нараховувати заборгованість за увесь липень 2020 року включно, оскільки відповідач перестав бути власником нежитлового приміщення № 1011 16 липня 2020 року. На думку відповідача, позивач не вірно розрахував розмір заборгованості позивача зі сплати внеску на утримання будинку за період з листопада 2018 року по 15 липня 2020 року - розмір нежитлового приміщення № 1011 становить 52,6 кв.м, внесок на утримання будинку та прибудинкових територій становить 5,92 грн, відповідно розмір внеску відповідача повинен становити 311,39 грн (52,6*5,92) в місяць, а не 363,99 грн, як це зазначено в довідці розрахунку заборгованості. Відтак, заборгованість відповідача зі сплати внеску на утримання будинку за період з листопада 2018 року по 15 липня 2020 року (20 місяців та 15 днів) становить 6 383,49 грн (311,39*20,5). Зазначається, що позивач не довів, що відповідач зобов`язаний сплачувати внесок за опалення, оскільки внески за опалення мають сплачувати лише власники житлових квартир. У той же час, нежитлове приміщення, яке належало відповідачу, не містить комунікацій чи обладнання, за рахунок якого можна опалювати площу приміщення. Позивач не пояснює, яким чином розраховано внесок на опалення згідно із затвердженою Методикою. Повідомляє, що позивач намагається стягнути з відповідача борг за добровільний внесок на ремонт котельні, проте позивач не довів, що у відповідача був обов`язок сплачувати такий внесок і він цей обов`язок порушив. Крім того, позов подано з пропуском позовної даності, що є підставою для відмови у позові. Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат було проведено на період карантину, що прямо заборонено законодавством. Одночасно вказується, що у разі задоволення позовних вимог, відповідач просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Суд на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 лютого 2015 року проведено державну реєстрацію ОСББ «[ADDRESS]» у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно Статуту ОСББ «[ADDRESS]» (нова редакція), затвердженого 03 грудня 2024 року рішенням загальних зборів, оформленим протоколом № 12/10-24, об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] , що розташований за місцезнаходженням: [ADDRESS] , для забезпечення і захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутом. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] з 26 березня 2018 року по 15 липня 2020 року був власником нежитлового приміщення № 1011 в будинку [ADDRESS] , на підставі Договору дарування нежитлового приміщення № 438 від 26 березня 2018 року. За договором купівлі-продажу нежитлового приміщенні № 642 від 16 липня 2020 року [PERSON] відчужив вказане нежитлове приміщення, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 квітня 2025 року. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житла та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». За приписами частини 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Згідно зі статтею 12 зазначеного Закону управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання. Співвласником багатоквартирного будинку (далі - співвласник) є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, у розумінні статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Стаття 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлює і обов`язки співвласника, серед яких виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; відшкодовувати збитки, заподіяні майну інших співвласників; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням; запобігати псуванню спільного майна, інформувати органи управління об`єднання про пошкодження та вихід з ладу технічного обладнання. Згідно частини 1 ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначити управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Згідно нормами ч. 6 ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласників сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи. Таким чином, законодавством України визначено виключну компетенцію загальних зборів співвласників щодо визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників та обов`язок співвласників своєчасно і в повному обсязі сплачувати встановлені загальними зборами співвласників внески і платежі. Рішенням загальних зборів членів ОСББ «[ADDRESS]», оформленим протоколом від 11 листопада 2018, затверджено розмір внесків та порядок їх сплати ОСББ «[ADDRESS]» з 01 листопада 2018 року, зокрема: - внесок на утримання будинку та прибудинкових територій у розмірі 5,92 грн з квадратного метру усіх квартир та нежитлових приміщень; - внесок на опалення відповідно до затвердженої методики (розрахунок проводиться щомісяця). Матеріали справи не містять доказів, що зазначене рішення Загальних зборів ОСББ про визначення розміру щомісячних внесків, оформленим протоколом від 11 листопада 2018 року, оскаржувалися у судовому порядку та не є чинними, а отже є обов`язковими для виконання відповідачем. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Згідно зі ст.13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов`язкові платежі на утримання та ремонт відповідної частки загального майна об`єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. У постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 466/8748/16-ц зроблений правовий висновок про те, що особа, яка є співвласником будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділене правом у разі нездійснення таких дій цією особою звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. Законом, іншими законодавчими актами не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування внесків і платежів, визначених загальними зборами ОСББ. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Окрім того, відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як повідомляє позивач, внаслідок неналежного виконання зобов`язань зі сплати внесків, у відповідача [PERSON] за період з 26 березня 2018 року по 15 липня 2020 року включно, виникла заборгованість по сплаті внесків та обов`язкових платежів у розмірі 14 524,09 грн, яка складається з: -суми внеску на утримання будинку - 9 017,41 грн; -суми внеску на опалення - 5 036,28 грн; - суми внеску на ремонтний котельні - 473,40 грн. Суд відзначає, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку повинні усвідомлювати, що набуття права власності на об`єкти нерухомого майна покладає на них обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу. Як встановлено судом, на загальних зборах співвласників ОСББ «[ADDRESS]», які відбулись 11 листопада 2018 року, була затверджена Методика розрахунку кількості теплової енергії, спожитої на опалення квартир, місць загального користування з урахуванням втрат розподільчими внутрішньобудинковими трубопроводами в багатоповерховому будинку з індивідуальною даховою котельнею за адресою: [ADDRESS] (питання № 3 протоколу загальних зборів позивача від 11 листопада 2018 року). Відповідач не оскаржував рішення ОСББ «[ADDRESS]» щодо встановлення методики нарахування за опалення, а тому будь-які твердження відповідача щодо неможливості нарахування відповідачу внеску на опалення є безпідставними. Матеріали справи не містять актів-претензій від [PERSON] на адресу позивача щодо ненадання чи неналежного надання послуг з опалення нежитлового приміщення, щодо незгоди із нарахованими сумами. Доводи відповідача стосовного того, що він не зобов`язаний сплачувати внесок за опалення нежитлового приміщення, яке йому належало, оскільки це приміщення не містить комунікацій чи обладнання для опалення, не підтверджені достовірними доказами про відсутність таких комунікацій. Таким чином, позивач правомірно вимагає стягнення з відповідача заборгованість за внески з опалення за період з 26 березня 2018 року по 15 липня 2020 року у розмірі 5 036,28 грн. Окрім того, позивачем заявлена вимога про стягнення внесків на утримання будинку у розмірі 9 014,41 грн за період з 26 березня 2018 року по 15 липня 2020 року. Відповідач вказує про неправильність здійснення позивачем нарахування внесків на утримання будинку та прибудинкової території, зокрема повідомляє про ненадання позивачем доказів встановлення розміру внеску за період до листопада 2018 року, а також невірного визначення розміру внеску відповідача після листопада 2018 року, виходячи з фактичної площі нежитлового приміщення. Дослідивши наданий стороною позивача розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] , який був власником нежитлового приміщення № 1011 за адресою: [ADDRESS] , у період з 26 березня 2018 року по 15 липня 2020 року, встановлено, що у період з березня 2018 року по жовтень 2018 року включно позивачу нараховувався щомісячний внесок на утримання будинку у розмірі 289,30 грн. Разом з тим, відповідного рішення загальних зборів ОСББ «[ADDRESS]», яким затверджувався внесок на утримання будинку та прибудинкової території в означений період, стороною позивача суду не надано, що позбавляє суд можливості перевірити правильність таких нарахувань. Водночас, як встановлено, на загальних зборах співвласників ОСББ «[ADDRESS]», які відбулись 11 листопада 2018 року, був затверджений з 01 листопада 2018 року розмір внеску на утримання будинку та прибудинкових територій - 5,92 грн з квадратного метру усіх квартир та нежитлових приміщень. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, площа належного відповідачу нежитлового приміщення № 1011, розташованого за адресою: [ADDRESS] , становила 52,6 кв.м. Відповідно, розмір щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкових територій повинен становити 311,39 грн (52,6 кв.м. х 5,92 грн). У даному випадку, суд погоджується із наданим відповідачем розрахунком заборгованості зі сплати внеску на утримання будинку та прибудинкових територій, який за період з 01 листопада 2018 року по 15 липня 2020 року повинен становити 6 383,49 грн (311,39 грн х 20 місяців та 15 днів). Таким чином, доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача є заборгованість по сплаті внеску на утримання будинку та прибудинкових територій у період з 01 листопада 2018 року по 15 липня 2020 року у сумі 6 383,49 грн. Крім того, як вбачається з наданої позивачем довідки розрахунку заборгованості по внесках за період з 01 квітня 2017 року по 15 липня 2020 року, позивач здійснив нарахування відповідачу боргу по добровільному внеску на ремонт котельної у розмірі 473,40 грн. Заперечуючи проти стягнення внеску на ремонт котельної, відповідач [PERSON] посилається на те, що зазначений внесок визначений самим позивачем як добровільний, що виключає його стягнення з відповідача у примусовому порядку. З огляду на доводи відповідача щодо добровільності вказаного внеску, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача добровільного внеску на ремонт котельної у сумі 473,40 грн, оскільки сплата таких внесків повинна відбуватись виключно на добровільній основі. Отже, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про неналежну сплату відповідачем внесків та обов`язковим платежа, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті внесків за опалення у сумі 5 036,28 грн та внесків на утримання будинку та прибудинкових територій у сумі 6 383,49 грн, що загалом становить 11 419,77 грн. Посилання відповідача на суперечливу поведінку позивача, який, як вказує відповідач, не вважає власником відповідача [PERSON] нежитлового приміщення, не приймаються судом до уваги, оскільки належними доказами підтверджено належність нежитлового приміщення № 1011, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідачу [PERSON] у період, за який відбувається стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи, з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається із розрахунку позивача, за період з 26 березня 2018 року по 24 лютого 2022 року відповідачу нараховано на суму заборгованості по внескам інфляційні втрати у розмірі 4 524,55 грн та 3% річних - 1 708,27 грн. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача за період з 26 березня 2018 року по 24 лютого 2022 рокуінфляційних нарахувань та 3% річних, з урахуванням зменшеної судом суми заборгованості відповідача, підлягає частковому задоволенню. Зокрема, як встановлено, у відповідача утворилась заборгованість по сплаті внесків за опалення у сумі 5 036,28 грн та внесків на утримання будинку та прибудинкових територій у сумі 6 383,49 грн, що загалом становить 11 419,77 грн. Відповідно, за період 26 березня 2018 року по 24 лютого 2022 рокупідлягають стягненню з відповідача нараховані на суму заборгованості інфляційні нарахування у сумі 2 312,53 та 3 % річних у сумі 869,01 грн. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 ЦК України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який продовжено до 30 квітня 2023 року. Згідно з перехідними положеннями ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Окрім того, згідно пунктом 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє станом на дату ухвалення рішення. Враховуючи вище викладене, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та строк воєнного, надзвичайного стану. Тобто, трирічний строк позовної давності спливає тільки в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період до 12 березня 2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом 29 квітня 2025 року, заявив вимоги про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам за період з 26 березня 2018 року по 15 липня 2020 року, тобто позовна давність позивачем не пропущена, оскільки спочатку тривав карантин, який продовжив такий строк, а потім воєнний стан, який його зупинив. Отже, позовні вимоги заявлено у межах стрку позовної давності. Також відповідач у відзиві на позов зазначав, що позивач не мав права нараховувати інфляційні та 3% річних на період карантину, так як пунктом 4 частини 3 розділу Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби» від 17 березня 2020 року, встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням короновірусної хвороби, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки ( штрафів, пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Однак, суд відхиляє доводи відповідача в цій частині, виходячи з наступного. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16, зазначено, що «статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові». Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість, не є неустойкою (штрафними санкціями, як то зазначає відповідач), а є особливою формою відповідальності відповідача за прострочення сплати внесків за утримання будинку. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСББ «[ADDRESS]» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України во витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Інтереси позивача у справі представляє адвокат Крикунов О.В., який діє на підставі ордеру серії АІ № 1401379. Разом із позовною заявою представником позивача адвокатом Крикуновим О.В. було надано клопотання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2025 року між позивачем та адвокатом Крикуновим О.В. був укладений Договір про надання правничої допомоги №1/5/4/25. Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) від 25 квітня 2025 року адвокатом були надані наступні послуги: - надання правової консультації 1 год -1 000,00 грн; -підготовка та складання позовної заяви 7 год. - 7 000, 00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. Отже, наявність договірних відносин між адвокатом Крикуновим О.В. та ОСББ «[ADDRESS]» підтверджується договором про надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Відповідач у відзиві на позовну заяву повідомляє про неспівмірність вартості витрат на правничу допомогу зі складністю справи, інтереси в якій представляє адвокат, та просить зменшити розмір таких витрат. Враховуючи викладене вище, предмет спору, його сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, часткове задоволення позовних вимог та клопотання сторони позивача про зменшення розміру судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача [PERSON] у розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 129,90 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (70,34 %).

Outcome: partial