Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 21.05.2009 Воземським ЗАГС Смолянської області (російська федерація), актовий запис №183. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2009 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, спільних дітей у шлюбі немає. Однак, з часом стосунки між ними змінилися, втратились довірливі відносини і вони стали чужими. Фактично з 2014 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, кожен з них живе своє життя. Через військові дії розпочаті російською федерацією проти України, ще в 2015 році вона повернулася в Україну, оскільки не змогла проживати в країні агресора. З того часу зв`язок з відповідачем остаточно втрачено і близько 10 років вони не підтримують відносин. На даний час шлюб носить формальний характер. А тому, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 08.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач, її представник в судове засідання 11.02.2026 не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивача, 26.01.2026 через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, просить шлюб розірвати та відновити позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов у строк встановлений судом не подав, причин своєї неявки суду не повідомив. Оскільки, останнє відоме місце проживання відповідача знаходяться на території російської федерації, тому його оповіщення про дату, час і місце судового засідання здійснювалося шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Ухвалою суду від 11.02.2026 постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд відмовляє в задоволенні позову з таких підстав. За змістом ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. З позовної заяви вбачається, що позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 21.05.2009 Воземським ЗАГС Смолянської області (російська федерація), актовий запис №183, тобто шлюб, укладений між нею, як громадянином України та іноземцем, за межами України відповідно до права іноземної держави - російської федерації. Також, в позовній заяві позивач зазначає, що у неї відсутній оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу, а внаслідок введення на території України воєнного стану та припинення дипломатичних зв`язків з російською федерацією вона позбавлена можливості повторно отримати свідоцтво про шлюб. З інформації наданої Косівським відділом ЗМУ ДМС від 07.11.2025 та ЗМУ ДМС від 18.11.2025 вбачається, що такі не мають у своєму розпорядженні свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого 21.05.2009 Воземським ЗАГС Смолянської області (російська федерація) (а.с.14-15). Позивач вважає, що належними доказами, що підтверджують факт реєстрації шлюбу є свідоцтво про народження [PERSON] , копія паспортних даних [PERSON] , лист Верховинського відділу Управління ДМС в Івано-Франківській області від 11.06.2025, з якого вбачається, що по факту документування позивача паспортом громадянина України у зв`язку з обміном по зміні прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » встановлено, що такий обмін було здійснено на підставі пред`явленого свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого 21.05.2009 Воземським ЗАГС Смолянської області (російська федерація) (а.с.8,12,13). Так, згідно ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Однак, 01.12.2022 прийнято Закон України «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який набрав чинності 23.12.2022. Даний Закон передбачає, зокрема зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську від 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1) та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до неї (стаття 2). Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. Дію Мінської конвенції у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь, зупинено з 27 грудня 2022 року. Однак, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан, строк якого Указами Президента України неодноразово продовжено та діє на даний час, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією рф проти України. Оскільки, станом на 24.02.2022 виготовлені на території російської федерації документи, або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймалися на території України без будь-якого спеціального посвідчення, а тому належним доказом, що підтверджує факт реєстрації шлюбу між сторонами є свідоцтво про укладення шлюбу. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Однак, позивачем не представлено суду документу, виготовленого або засвідченого на території російської федерації Воземським ЗАГС Смолянської області в межах його компетенції за установленою формою і скріпленого гербовою печаткою, що підтверджує реєстрацію шлюбу 21.05.2009, актовий запис №183, між нею та відповідачем [PERSON] . Про відсутність в неї оригіналу такого свідоцтва чи засвідченої у встановленому законом порядку його копії, позивач також зазначає в позовній заяві. В той же час, представлені позивачем суду копії свідоцтва про народження [PERSON] , паспортних даних [PERSON] , лист Верховинського відділу Управління ДМС в Івано-Франківській області від 11.06.2025, для цілей провадження за позовом про розірвання шлюбу не можуть бути визнані судом як належні та допустимі докази, що підтверджують факт перебування у шлюбі сторін, оскільки єдиним документом на підтвердження даного факту може бути оригінал свідоцтва про шлюб, належним чином завірена копія такого свідоцтва. Враховуючи наведене, суд будучи позбавлений можливості перевірки факту перебування сторін у шлюбі, не може розглядати вимоги про розірвання такого шлюбу та визнати наведені у позові обставини припинення подружніх відносин обгрунтованими. А тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позивачем факту реєстрації шлюбу з відповідачем. При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що вона не позбавлена права на звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження з метою встановлення факту реєстрації шлюбу з відповідачем. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати у справі покласти на позивача.

Outcome: dismissed