Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

До Саксаганського районного суду Дніпропетровської області надійшла вищевказана позовна заява. Представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №18.01.2025-100000298 від 18.01.2025 у розмірі 42519,02 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач мотивує їх тим, що 18.01.2025 між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір №18.01.2025-100000298 від 11.08.2024. Відповідно до умов Договору [PERSON] надано кредит в розмірі 15000,00 грн строком на 140 днів. [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання внаслідок чого допустила заборгованість, яка становить 42519,02 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15000 грн, по процентам в розмірі 18900,00 грн, комісії у розмірі 11919,02 грн, неустойки у розмірі 7500,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Тому позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 25.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. В ухвалі про відкриття провадження від 25.08.2025 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Через систему «Електронний суд» до суду надійшли пояснення на позовну заяву(які фактично є відзивом на позовну заяву), за підписом представника відповідача- адвоката Підодвірного Т.І. В. якому зазначено, що позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті договору, саме Відповідачеві, як і доказів належності відповідачу номера телефону, на який був направлений цифровий ідентифікатор. Представник позивача відповідь на відзив не надав. Ухвалою суду 29.09.2025 року клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» виписку по рахунку за період з 18.01.2025 року, з якої б вбачалось перерахування коштів [PERSON] та їх підставу. Ухвалою суду від 10.10.2025 року було задоволено клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про витребування доказів про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Відповідно до позовної заяви 18.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір №18.01.2025-100000298, в електронній формі. Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор Е338 для підписання кредитного договору №18.01.2025-100000298. Відповідно до умов наданого позивачем договору відповідачу надано кредит у розмірі 15000,00 грн, строком на 140 днів, з процентною ставкою 1% за 1 день користування кредитом на строк дії кредиту, комісії у розмірі 2250,00 грн. На підтвердження заборгованості позивач надає Довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №18.01.2025-100000298 від 18.01.2025, а також лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до якого, 18.01.2025 14:50:06 на суму 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн, номер картки № [NUMBER] номер транзакції в системі iPay.ua 627866939, призначення платежу: Видача за договором кредиту №18.01.2025-100000298. (а.с.28). Від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла відповідь із якої вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку не емітовано карту № [NUMBER] . У зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом [PERSON] (а.с.88). Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. 3. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Додані до позовної заяви довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, який складений представником позивача, паспорт споживчого кредиту , заявка кредитного договору інформаційне повідомлення(а.с.43) та платіжна інструкція (а.с.46) не є належним та допустимим доказом виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем, а також факту перерахування відповідачу грошових коштів за кредитом, оскільки розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи. Згідно статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази верифікації банківської картки, на яку, начебто, здійснювалося перерахування коштів за договором, а також первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували переказ коштів [PERSON] за Кредитним договором №18.01.2025-100000298. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга, четверта статті 83 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, як кредитор, повинен довести факт того, що відповідачем дійсно був укладений зазначений по справі кредитний договір, а також, що відповідачем були отримані ці кошти. Оскільки позивач вказаний факт не довів, підстави для задоволення позовних вимог відсутні, отже у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати залишаються за позивачем у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed