Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №86522190 від 15 травня 2024 року в сумі 27240 грн., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між сторонами був укладений кредитний договір №91755800 від 25 травня 2024 року, згідно з умовами якого відповідач отримав 4000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №86522190 від 15 травня 2024 року в сумі 27240 грн. та судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно із позовними вимогами просить про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у звв`язку з тим, що проходить військову службу. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 22 грудня 2025 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 13 січня 2026 року. Ухвалою суду від 13 січня 2026 року розгляд справи відкладено на 27 січня 2026 року, у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 27 січня 2026 року розгляд справи відкладено на 10 лютого 2026 року, у зв`язку з відсутністю умов для проведення заочного розгляду справи. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №86522190 від 15 травня 2024 року, однак на підтвердження заявлених вимог надано інший кредитний договір №91755800 від 25 травня 2024 року, який не стосується предмета спору. Таким чином, подані позивачем докази не підтверджують виникнення між сторонами зобов`язань саме за тим правочином, з якого заявлено вимоги про стягнення боргу. Суд звертає увагу, що визначення підстав позову є виключною процесуальною прерогативою позивача, а обов`язок доказування обставин, на які він посилається, покладається саме на нього (ст.13, 81 ЦПК України). Натомість позивачем допущено істотну невідповідність між предметом позову, його підставами та поданими доказами, що унеможливлює встановлення факту існування спірного зобов`язання та розміру заявленої заборгованості. Фактично позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правомірність заявленого розрахунку та дійти висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач не довів ані факту укладення між сторонами спірного договору, ані виникнення з нього грошового зобов`язання, ані розміру заборгованості, у зв`язку з чим позов є недоведеним та задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові, підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування понесених позивачем судових витрат, відсутні.

Outcome: dismissed