Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У червні 2022 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2022 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 20.04.2023 ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2022 скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Позовна заява обґрунтовувана тим, що 10.05.2019 позивач позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 112945 доларів США, які підлягали поверненню [PERSON] в повноум обсязі строком до 23.07.2019 у валюті України, за офіційним курсом НБУ до долара США на день відповідних розрахунків. [PERSON] умови договору порушив, борг позивачу не повернув. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики від 10.05.2019 у розмірі 3303641 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.05.2023 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.04.2024 призначено у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2025 клопотання позивача [PERSON] про заміну сторони її правонаступником вцивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задоволено. Залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, правонаступника позивача [PERSON] - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будспецпроект-ЮА» (ЄДРПОУ: 44385436; місцезнаходження: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Черкаська, буд. 26). В судове засідання з?явився представник позивача, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив протии задоволення позовних вимог. Зазначив, що договір позики відповідач з [PERSON] не укладав, ніяких коштів не отримував. Просив відмовити у задоволленні позову у зв?язку з його недоведеністю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що ніколи не бачив [PERSON] та не знайомий з ним, договір позики з [PERSON] не укладав та не підписував, гроші не отримував. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.05.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 112945 доларів США, які підлягали поверненню [PERSON] в повному обсязі строком до 23.07.2019 у валюті України, за офіційним курсом НБУ до долара США на день відповідних розрахунків. Частку грошових коштів у розмірі 75000 доларів США позичальник зобов`язується повернути не пізніше 08.06.2019 року. Зі змісту вказаного документу боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця. Згідно Висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 1677/24-32 від 04.10.2024, підпис від імені [PERSON] у графі «ПІДПИСИ» у договорі позики від 10.05.2019, виконаний [PERSON] . Рукописний запис « [PERSON] » у графі «ПІДПИСИ» у договорі позики від 10.05.2019 виконаний [PERSON] . Частиною 1 статті 626 ЦК України, визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України, визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Статтею 1049 ЦК України, встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Цивільний кодексУкраїни не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Верховний Суд у постановах від 18.07.2018 у справі № 143/280/17 та від 15.05.2019 у справі № 707/2606/16-ц вказав на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики, а також наявність у позивача боргового документа розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. В силу положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано. Відповідно до ст. 524 ЦК України, грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з положеннями ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, враховуючи вище викладене, а також висновок експерта КНДІСЕ № 1677/24-32 від 04.10.2024 та те, що боргова розписка від 10.05.2019 року підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів [PERSON] та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики за офіційним курсом НБУ станом на 27.06.2022 момент подачі позову (1 долар США = 29,25 грн), у сумі 3303641,00 грн.

Outcome: approved