Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

25 листопада 2025 року ОСББ "Анни Ахматової 22" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за внесками по утриманню будинку та прибудинкової території. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що ОСББ "Анни Ахматової 22" є управителем будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у вказаному будинку. У зв`язку із несплатою [PERSON] коштів за утримання будинку та прибудинкової території у період з 01 липня 2020 року по 31 жовтня 2025 року у нього утворилася заборгованість, яка разом із інфляційною складовою та 3% річних від суми боргу складає 11 037, 55 грн. Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідача витрати, понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 8200,00 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 листопада 2025 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Згідно інформації, яка надійшла до суду з електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА", [PERSON] не значиться зареєстрованим ні за адресою: [ADDRESS] , ні за жодною іншою у м. Києві. Отримати відомості про місце реєстрації боржника з Єдиного державного демографічного реєстру не вбачається за можливе у зв`язку з відсутністю інформації, яка може ідентифікувати боржника (дата народження, РНОКПП). Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 02 лютого 2026 року на 10:30 год. 22 грудня 2025 року до суду від відповідача надійшла заява, у якій він зазначив, що ним добровільно було погашено суму боргу за послуги з управління будинком та прибудинковою територією у розмірі 8915,75 грн (копія квитанції долучена до заяви), а відтак відповідач просив суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. Окрім того, 22 грудня 2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, у яких представник зазначила, що 03 грудня 2025 року відповідачем дійсно було сплачено основну суму заборгованості у розмірі 8915,75 грн. Разом з тим, адвокат зазначила, позивач поніс додаткові витрати на правничу допомогу у розмірі 1100,00 грн. 21 січня 2026 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про закриття провадження у справі, у яких адвокат наголосила, що 03 грудня 2025 року відповідачем було сплачено основну суму заборгованості у розмірі 8915,75 грн. Разом з тим, відповідачем не було сплачено інфляційну складову боргу та 3% річних від суми боргу, а також не сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви та не відшкодовано понесені позивачем витрати на правову допомогу. А відтак, позивач заперечував щодо закриття провадження у справі. 30 січня 2026 року до суду від відповідача надійшли заперечення щодо стягнення із нього інфляційної складової боргу, 3% річних від суми боргу та витрат понесених позивачем на правову допомогу, у якій він зазначив, що повністю борг погасив 03 грудня 2025 року, а інфляційні витрати та 3% річних можуть нараховуватися лише за фактичний період прострочення і не після вказаної дати. Також відповідач долучив до заперечень копію виписки порахунку за 2025 рік та просив суд відмовити у стягненні інфляційної складової боргу, 3% річних від суми боргу та витрат понесених позивачем на правову допомогу. У судове засідання призначене на 02 лютого 2026 року з`явилася представник позивача - адвокат Дегтярьова О.П., яка зазначила, що відповідачем було погашено основну суму боргу та наразі у відповідача наявна переплата щодо витрат за утримання будинку та прибудинкової території. Разом з тим, адвокат зазначила, що просить суд стягнути із відповідача інфляційну складову боргу та 3% річних від суми боргу, а також витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 9300 грн та суму сплаченого судового збору. Відповідач до суду не з`явився, причин неявки суду не повідомляв. Зважаючи на неявку відповідача у судове засідання та враховуючи на подані ним заперечення, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого і не заперечувала представник позивача. Суд, вивчивши, вивчивши матеріали справи та докази, долучені до позову, вивчивши заяву відповідача про закриття провадження у справі, заперечення представника позивача на заяву відповідача та клопотання представника позивача про приєднання доказів, а також заперечення відповідача, дійшов таких висновків. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до положень частини п`ятої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживачів покладається обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Відповідно до положень статті 4 вищевказаного Закону об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Згідно із статтею 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Положеннями статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, серед іншого, приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; укладати договори; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів. Відповідно до статей 14, 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших власників. Співвласник серед іншого зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням. У березні 2018 року було створено ОСББ "Анни Ахматової 22", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З березня 2018 року ОСББ " Анни Ахматової 22" здійснює управління житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , та його прибудинковою територією. Статтею 10 Закону визначено, що органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту тощо. Відповідно до статті 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Протоколом загальних зборів об`єднання від 14 квітня 2019 року було затверджено тариф на утримання будинку та прибудинкової території - 6,25 грн за кв/м та 0,25 грн за кв/м - внесок до резервного фонду. Протоколом загальних зборів об`єднання від 10 квітня 2021 року було затверджено тариф на утримання будинку та прибудинкової території - 7,50 грн за кв/м та 0,25 грн за кв/м - внесок до резервного фонду. Протоколом загальних зборів об`єднання від 01 червня 2024 року було затверджено тариф на утримання будинку та прибудинкової території - 9,75 грн за кв/м та 0,25 грн за кв/м - внесок до резервного фонду. Як зазначив позивач у позовній заяві [PERSON] , у період з липня 2020 року до жовтня 2025 року включно неналежно сплачувалися обов`язкові внески на утримання будинку та прибудинкової території, що обумовило виникнення заборгованості у загальному розмірі 8915, 75 грн. Разом з тим в ході розгляду справи відповідачем були надані відомості про те, що 03 грудня 2025 року ним було погашено суму вказаної заборгованості, що також не заперечувалося представником позивача (копія квитанції про погашення заборгованості міститься у матеріалах справи). Також представник позивача вказала, що наразі просить стягнути із відповідача 3% річних у розмірі 379,80 грн та інфляційну складову боргу - 1742 грн, також суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 8200,00 грн, а також додаткові витрати на правову допомогу у розмірі 1100,00 грн Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами щодо предмета спору, визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Аналогічний тягар доведення заперечень проти позову покладається на відповідача. Суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. З матеріалів справи вбачається, що позивачем суду на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, надано належні та допустимі докази, зокрема, докази надання ним, як постачальником, відповідачу, як споживачу, послуг з утримання будинку та прибудинкової території, докази споживання цих послуг відповідачем, а також докази неналежного виконання відповідачем обов`язку по оплаті за надані йому послуги, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачем неналежним чином виконувався обов`язок по своєчасній оплаті наданих позивачем послуг, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість, вимога позивача про стягнення нарахованих на суму боргу індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню. При цьому, та обставини, що відповідачем 3 грудня 2025 року була погашена заборгованість по наданим йому послугам не виключає можливість стягнення з нього нарахованих на цю суму позивачем індексу інфляції та трьох процентів річних, оскільки вищевказана заборгованість була погашена відповідачем вже після звернення позивача до суду з даним позовом, а інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, відтак, ці кошти підлягають до стягнення з відповідача, зважаючи на доведеність факту порушення ними обов`язку по сплаті позивачу коштів за надані ним житлово-комунальні послуги, що по своїй суті є порушенням грошового зобов`язання, наслідком чого виступає можливість застосування частини другої статті 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних за період з липня 2020 року по жовтень 2020 року та з грудня 2024 року по жовтень 2025 року, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, з огляду на викладене вище, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, з огляду на сплату відповідачем суми основного боргу після відкриття провадження у справі, у розмірі, визначеному позивачем, що фактично є визнанням позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог ТОВ ОСББ "Анни Ахматової 22" до [PERSON] про стягнення інфляційної складової боргу у розмірі 1742,00 грн та трьох процентів річних у розмірі 379,80 грн, що в загальному розмірі складає 2121,80 грн, а тому позовні вимогив цій частині підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, а також те, що борг відповідачем був сплачений після відкриття провадження у справі, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн (з урахуванням того, що основна сума боргу була сплачена після звернення із позовом до суду). Разом з тим позивач просив стягнути з відповідача витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 8200,00 грн та додаткові витрати на правову допомогу у розмірі 1100,00 грн, що загалом становить 9300,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень договору №29 про надання правничої допомоги від 01 серпня 2019 року, укладеного між ОСББ «Анни Ахматової 22» та АО «Ваш надійний адвокат» в особі адвоката Дегтярьової О.П., клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах передбачених договором. Розділом 4 договору передбачений порядок здійснення розрахунків, зокрема, правничу допомогу, що надається АО, клієнт оплачує в гривнях, на підставі виставлених рахунків у відповідності до вартості та обсягу наданих послуг, зазначених у додатку №1 договору. Відповідно до копії рахунку-фактури №64 адвокатське об`єднання надало позивачу правничу допомогу щодо складання позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 4000,00 грн; щодо формування додатків до позову та подання позову до суду через підсистему Електронний суд у сумі 4000 грн; щодо відшкодування витрат на послуги АТ «Укрпошта» за надсилання позову з додатками відповідачу у сумі 200,00 грн. Загальна сума наданих послуг складає 8200,00 грн. Відповідно до копії рахунку-фактури №77 адвокатське об`єднання надало позивачу правничу допомогу щодо: участі у судовому засідання у справі № 753/25569/25 02 лютого 2026 року на суму 500,00 грн; щодо складання клопотання про долучення документів до матеріалів справи від 19 листопада 2025 року на суму 500,00 грн; щодо відшкодування витрат на послуги АТ «Укрпошта» у розмірі 100,00 грн. Загальна сума наданих послуг становить 1100,00 грн. Окрім того, адвокатом надано суду копії платіжних інструкцій щодо сплати вказаних послуг. Отже, адвокатом надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 9300,00 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на зміст позовної заяви, докази долучені до неї, категорію заявленого позову, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, зважаючи на ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, враховуючи, що у справі відбулось одне судове засідання, його тривалість та процесуальні дії, які були вчинені та з урахуванням того, що усі документи у справі були подані до суду через підсистему Електронний суд, що значно полегшує роботу адвоката щодо друку позову та додатків до нього і надсилання пакету документів до суду, з огляду на заперечення відповідача щодо стягнення такого розміру витрат, суд вважає, що заявлені позивачем витрати не відповідають критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення правничої допомоги у розмірі 4500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial