Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

Представник заявника [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з вище вказаною заявою, в якій після уточнення вимог просить суд встановити факт що має юридичне значення, а саме факт смерті громадянина російської федерації [PERSON] , [INFO] , місце народження: Україна, Київська область, Чорнобильський район, село Ротичі, яка померла [INFO] , у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, у віці 84 років. В обґрунтування заяви представник заявника [PERSON] [PERSON] зазначив, що [INFO] у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим померла бабця заявника [PERSON] , [INFO] , яка мала громадянство російської федерації. За життя [PERSON] склала заповіт у Одинадцятій державній нотаріальній конторі міста Харкова, посвідчений державним нотаріусом Тимофієвою Т.О. 10.11.2011, яким на випадок своєї смерті заповіла своїм онукам [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в рівних частинах кожній квартиру [ADDRESS] . Отримати свідоцтво про смерть [PERSON] неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті необхідно заявнику для державної реєстрації смерті померлої бабці державним органом України, для оформлення спадщини. Заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник заявника [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність заявника, заяву підтримав та просив її задовольнити. Представники заінтересованих осіб Харківської міської ради, Четвертого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Рубіжне Луганської області, є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України та копією свідоцтва про шлюб. [PERSON] , [INFO] , уродженка Київської області, Чорнобильського району, село Ротичі є громадянкою російської федерації, на підтвердження чого заявником надано копію паспорту громадянина російської федерації, виданого 20.02.2014. Як вбачається з копії медичного свідоцтва про смерть серії 35 №125026606 від 14 листопада 2025 року (форма №106/у), виданого Сімферопольською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги №6 та довідки про смерть № С-05874 (форма № 11), виданої 15 листопада 2025 року керівником органу, який здійснює державну реєстрацію актів громадянського стану, [PERSON] , [INFO] , місце народження: Київська область, Чорнобильський район, село Ротичі померла [INFO] у м. Сімферополі Республіка Крим, причина смерті: набряк легенів, наслідки мозкового інфаркту, перелом шийки стегнової кості. 15 листопада 2025 року Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , уродженки Київської області, Чорнобильського району, село Ротичі, яка померла [INFO] в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, про що в Книзі реєстрації смертей вчинено актовий запис №170259910000705683006. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріально контори Тимофієвою Т.О. 10.11.2011, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в рівних частинах кожній квартиру [ADDRESS] . Згідно з п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон) тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав. За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території. Згідно з ч.2 ст.1 Закону, датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно з ч. 1ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Як вбачається із роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі щодо окремих питань застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду відповідної категорії справ. Відповідно до ч. 1ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Встановлення факту смерті заявниці [PERSON] необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах реєстрації актів цивільного стану та отримання спадщини. На підставі викладеного, враховуючи сукупність досліджених доказів, які підтверджують факт смерті [PERSON] , яка настала [INFO] у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, приймаючи до уваги наявність об`єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved