Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Представник позивача адвокат Прокоф`єв Б.І. в інтересах [PERSON] в особі законного представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним Договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:053:5112, площею 0,0806 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який укладено між [PERSON] та [PERSON] 04 вересня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Людмилою Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 766, та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку, яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 вересня 2024 року, номер запису про право власності 56533520, та витребування земельної ділянку із володіння [PERSON] на користь [PERSON] , а також стягнення з відповідачів на користь позивача всіх понесених судових витрат. Вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивачки та син відповідачки-1 [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями майна [PERSON] в рівних частках є його малолітня дочка [PERSON] (Позивач) та його мати [PERSON] (Відповідач-1) по 1/2 частці кожній. Спадщина, на яку видано свідоцтво про право на спадщину, складається з автомобіля марки «HYUNDAI», моделі «ELANTRA», 2018 року випуску з державним номерним знаком [NUMBER] . Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 серпня 2024 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, припинення права власності на частку у спільному майні, зокрема стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля марки «HYUNDAI», моделі «ELANTRA», 2018 року випуску, з державним номерним знаком [NUMBER] в розмірі 287 430 гривень та визначено, що право власності [PERSON] на 1/2 частку автомобіля припиняється з дня отримання нею грошової компенсації від [PERSON] за цю частку автомобіля, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаного автомобіля. 11 жовтня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 76276275 та № 76276161 з виконання виконавчих листів, виданих Деснянським районним судом міста Чернігова 23 вересня 2024 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації у розмірі 287 430 гривень, 1 437 гривень 15 копійок на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 7 000 гривень витрат на правничу допомогу. Вказані виконавчі провадження об`єднано у зведене виконавче провадження № 76277904. Також, постановою приватного виконавця від 11 жовтня 2024 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 21 жовтня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. винесено постанови про опис та арешт майна боржника у зведеному виконавчому провадженні № 76277904, а саме на: 1/2 частину квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] та 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , які належать на праві приватної власності боржнику [PERSON] . У подальшому, у зв`язку з тим, що на іншу 1/2 частку описаних квартир право власності має дитина [PERSON] (Позивачка), приватним виконавцем було направлено вимогу до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради щодо надання дозволу на реалізацію зазначеного майна боржника. 14 листопада 2024 року на адресу приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. надійшли відмови у наданні дозволу на реалізацію вказаного майна боржника. У зв`язку з цим, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з поданнями про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, шляхом надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності або право користування яким має малолітня дитина. Однак, ухвалами Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 лютого 2025 року та від 27 травня 2025 року в задоволенні подань приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. про зміну способу виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 серпня 2024 року в справі № 750/13165/23 було відмовлено. Таким чином, станом на сьогодні у боржника відповідача-1 відсутнє будь-яке майно, за рахунок якого він міг би виконати свої зобов`язання перед позивачем. 04 вересня 2024 року, тобто після ухвалення рішення Деснянським районним судом міста Чернігова від 20 серпня 2024 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації, позивачу стало відомо, що відповідач-1 [PERSON] подарувала за договором дарування належну їй на праві власності земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , своїй матері, відповідачу-2 [PERSON] , що свідчить про її недобросовісну поведінку та спробу уникнути сплати грошової компенсації позивачу в розмірі 287 430 гривень. Наголошує, що після укладення вказаного договору дарування у відповідача-1 не залишилося жодного іншого майна, за рахунок якого він міг би виконати свої зобов`язання перед позивачем. Вказане підтверджує те, що майно відчужене відповідачем-1 саме з метою приховування своїх активів від звернення на них стягнення, завдаючи тим самим шкоди кредитору, тобто позивачу, а отже цей правочин вчинений всупереч принципу добросовісності та має бути визнаний судом недійсним. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 липня 2025 року справу передано Новозаводському районному суду міста Чернігова за територіальною юрисдикцією. Ухвалою судді від 12 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 09 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Кириченко Ю.Ю. надійшов відзив на позовну заяву з додатками до нього (а.с. 66-71, 72-104), у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі та розглянути пропозицію відповідача [PERSON] щодо укладення мирової угоди між сторонами. Вважає доводи позивача безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки після відчуження спірної земельної ділянки у власності [PERSON] залишалося інше майно (без жодних заборон та обтяжень), яке могло бути предметом звернення стягнення для виконання зобов`язань перед позивачем та за рахунок якого вона і планувала погашення заборгованості: 1/2 частка квартири [ADDRESS] , та 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] не стала неплатоспроможною внаслідок дарування земельної ділянки, так як у її власності перебувало інше майно, яке могло стати предметом стягнення, а саме: зазначені квартири; наявність активів у власності (частки квартир), вартість яких значно перевищує суму зобов`язань та які також можуть приносити дохід; [PERSON] має дохід у вигляді пенсії, який є регулярним та стабільним доходом, що в комплексі з наявністю інших активів також унеможливлює висновок щодо її неплатоспроможності; щодо відповідача-1 відсутні інші обтяження та заборгованості. Тобто, укладення спірного договору не зробило неможливим виконання судового рішення та матеріальний стан відповідача-1 не відповідає ознакам неплатоспроможності. Зауважує, що для визнання правочину фраудаторним принциповою умовою є саме створення боржником стану неплатоспроможності. Крім того, хронологія подій щодо спірної земельної ділянки підтверджує відсутність недобросовісних намірів відповідача-1, враховуючи, що ухвали про відмови у задоволенні подання приватного виконавця винесені через шість та вісім місяців після укладення договору дарування. Тобто, на дату укладення договору дарування між відповідачами 04 вересня 2024 року жодних обмежень чи заборон на розпорядження майном [PERSON] з боку суду або інших органів не існувало і вона мала бажання та намір задовольнити вимоги позивача саме за рахунок належного їй майна. Крім того, указує на те, що судове рішення про стягнення компенсації набрало законної сили лише 21 вересня 2024 року, тобто після укладення договору дарування, арешт чи заборона відчуження спірного майна на момент укладення договору дарування не були накладені, тому у відповідача-1 не було об`єктивного обов`язку утримуватися від розпорядження майном. Отже, на момент вчинення правочину [PERSON] діяла у межах своїх законних прав, як власник. Вона мала та має намір задовольнити вимоги позивача за рахунок належних їй часток квартир. Будь-яке припущення про її намір ухилитися від виконання рішення суду є необґрунтованим, адже на момент укладення оскаржуваного договору вона не знала і не могла знати, що в майбутньому приватному виконавцю буде відмолено у зверненні стягнення на зазначені частки квартир. За таких обставин, у відповідача-1 були цілком обґрунтовані очікування, що рішення суду про стягнення грошових коштів може бути виконане шляхом звернення стягнення на частки квартир, що перебувають у її власності. Ухвали суду від 20 лютого 2025 та 27 травня 2025 року не створюють загальної заборони відчуження часток квартир у будь-який спосіб, якщо інший порядок або підстава буде встановлено судом чи законом. Відмова суду в задоволенні клопотання виконавця це не абсолютна та безумовна заборона на відчуження. Вона стосується конкретного способу виконання рішення (у даному випадку звернення стягнення через виконавче провадження), але не позбавляє боржника права розпоряджатися своєю часткою, в тому числі з метою погашення боргу, іншим чином. Хронологія подій та документи щодо переходу права власності підтверджують, що спірна земельна ділянка з моменту набуття права власності на неї фактично належала батькам відповідача-1, а тимчасове переоформлення права власності на ім`я відповідача-1 у період з 2018 по 2024 рік було здійснено виключно з сімейних та побутових міркувань, формально, без зміни фактичного користування нею. Тому подальше повернення цієї земельної ділянки у власність батьків свідчить про відсутність у діях відповідача-1 будь-яких ознак недобросовісності. Зазначає, що оспорюваний договір дарування не можна кваліфікувати як фраудаторний (недобросовісний), оскільки він не унеможливлював виконання рішення суду і не порушував прав позивача. Наведене спростовує твердження позивача про недобросовісність [PERSON] та підтверджує відсутність підстав для визнання договору недійсним. Спірна земельна ділянка, включаючи будинок, що розташований на ній, є родинним надбанням, яке має для родини виняткову емоційну та моральну цінність. Це не просто об`єкт нерухомості, для [PERSON] він має значно більшу цінність, ніж його ринкова вартість. Визнання цього договору недійсним і звернення стягнення на спірну ділянку фактично призведе до позбавлення права користуватись та до виселення літньої жінки прабабусі позивача, що є надмірним і несправедливим заходом. Отже, спірний договір дарування укладений із метою настання реальних правових наслідків, зумовлений об`єктивними сімейними обставинами та підтверджує добросовісність дій відповідача-1 і сторін правочину. Його зміст та обставини укладення повністю виключають можливість кваліфікації цього правочину як фраудаторного. Звертає увагу, що в даній спірній ситуації існує істотна відмінність від інших справ, на які посилається позивач, що робить наведену ним судову практику Верховного Суду нерелевантною за суб`єктним складом та фактичними обставинами. У цій справі мова йде про майно, яке залишилося у власності боржника після відчуження спірної земельної ділянки, і щодо якого згодом виконавцю було відмовлено у його примусовій реалізації саме через те, що співвласником цього майна є малолітня особа. Така особа, крім того, одночасно є кредитором у даному спорі, що створює особливий правовий баланс інтересів сторін. Отже, навіть якщо припустити, що на момент укладення договору дарування вже існували певні обмеження щодо відчуження іншого майна боржника (яких фактично не було), слід врахувати, що ці обмеження встановлені саме для захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка водночас є кредитором у цій справі. Тобто, фактичні перепони у вільному відчуженні цього майна спрямовані на забезпечення інтересів саме позивача. Крім того, відсутні заборони щодо відчуження майна безпосередньо на користь малолітньої особи, за умови дотримання встановленої процедури, і саме такий шлях є можливим способом погашення заборгованості перед нею. Із наведеного слідує, що відсутня ключова ознака фраудаторності правочину неможливість задоволення вимог кредитора за рахунок іншого майна боржника. Навпаки, наявність обмежень у розпорядженні встановлених саме на користь кредитора, свідчить про можливість провести взаєморозрахунки, використовуючи саме таке майно. Відповідач-1, намагаючись знайти компромісне вирішення спору, в тому числі в ході розгляду справи № 750/13165/23 та відповідного виконавчого провадження, неодноразово пропонувала укласти мирову угоду. Зокрема, висловлювала готовність передати у власність онучки належну їй 1/2 частку двокімнатної квартири в рахунок погашення боргу. Вважає, що така пропозиція є значно вигіднішою та більш відповідає інтересам дитини, ніж отримання грошових коштів, якими малолітня особа самостійно розпоряджатися на даний час не може. Прагнення відповідача-1 передати у власність дитини всієї квартири спрямована на реальний захист її житлових прав, створення стабільного місця проживання та гарантію майбутнього. Ця пропозиція має очевидну соціальну й моральну цінність, оскільки забезпечує дитині базову потребу право на житло і, водночас, відповідає принципу пріоритету інтересів дитини. Доданими до справи звітами про оцінку майна підтверджується, що вартість 1/2 частки двокімнатної квартири перевищує суму боргу і вартість 1/2 однокімнатної квартири, що робить таку пропозицію не лише справедливою, а й економічно вигіднішою для дитини. Факт неодноразових пропозицій укласти мирову угоду свідчить про відсутність у [PERSON] будь-якого умислу ухилитися від виконання зобов`язань. Навпаки, вона демонструє готовність врегулювати спір у спосіб, який у максимальній мірі відповідає інтересам малолітньої дитини. Отже, позиція відповідача-1 є добросовісною, спрямованою на захист прав дитини та виконання судового рішення. Це повністю спростовує твердження позивача про наявність недобросовісності чи ухилення від сплати боргу. Звертає увагу, що вартість спірної земельної ділянки є істотно нижчою за суму наявного боргу та орієнтовно становить 129 000 гривень. Навіть у випадку її реалізації або звернення стягнення на даний об`єкт, отримані кошти не забезпечили б повного виконання зобов`язань перед позивачем. Відповідно, саме відчуження земельної ділянки не могло істотно вплинути на можливість задоволення вимог кредитора та не свідчить про наявність умислу ухилитися від їх виконання. 10 жовтня 2025 року представник відповідача [PERSON] подала клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача [PERSON] 15 жовтня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним просить відмовити у повному обсязі. Вважає вимоги безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи й нормам чинного законодавства. В обґрунтування заперечень зазначає, що саме вона була ініціатором укладення договору дарування земельної ділянки. Вона прийняла це рішення усвідомлено,

Outcome: approved