Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з 2017 року позивач вступила у фактичні шлюбні відносини із Відповідачем, проживали разом. Від цих фактичних сімейних відносин в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після виїзду за кордон у 2022 році відповідач постійно проживає на території Чеської Республіки у місті Соколов, де працює на різних підприємців і здійснює будівельні роботи. За наявною інформацією, його заробітна плата становить близько 60 000 гривень на місяць, при цьому роботодавець забезпечує його житлом, отже, відповідач не несе жодних витрат на проживання чи утримання себе. Натомість, попри стабільний дохід і повну матеріальну забезпеченість, відповідач повністю самоусунувся від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні своєї дитини. Він не цікавиться її здоров`ям, розвитком, емоційним станом, не бере жодної участі у вихованні, не допомагає навіть морально. Усі турботи, пов`язані з доглядом, вихованням, лікуванням і розвитком доньки, лежать на матері (позивачці). У добровільному порядку матеріально піклуватися про малолітню дитину відповідач наразі не хоче. Самостійно забезпечувати дитину матеріально позивачка не має змоги. На даний час позивачка працює у ТОВ Джентерм і не має змоги працювати на інших роботах, враховуючи те, що вона фактично виконує роль обох батьків. Позивач має ще одну дитину від іншого шлюбу. Щоденні витрати позивачки на виховання та утримання доньки полягають у придбанні продуктів харчування та одягу, лікування дітей, придбанні предметів побутового вжитку, оплата за комунальні послуги тощо. Беручи до уваги наведене позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 - 6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.01.2026 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (в порядку вимог п.4 ч.7 ст.128 ЦПК України), відтак у відповідності до ч. 8 ст.178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Правом подання заперечення проти позову та розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження скористався, такі заперечення не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає та знаходиться на повному утриманні позивача, що стверджується довідкою виданою 30.12.2025 року №404. Згідно обставин зазначених у позові дитина проживає з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні та вихованні, оскільки відповідач перестав брати участь у її вихованні та утриманні. Зазначені обставини відповідачем жодним чином не заперечено. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», а саме за змістом статті 7 визначено, що з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст. 182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 5000 гривень щомісячно, позивачем підтверджено обґрунтованість такого розміру аліментів, у зв`язку з чим суд приймає рішення про стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 гривень щомісячно, з урахуванням стану здоров`я дитини, стану здоров`я відповідача, його мінливого заробітку, з урахуванням загального правилу дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства, тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, позов підлягає до задоволення. Ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрат від оплати яких позивач звільнений, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved