Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором, в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами: № 3362605055-121984 від 16 вересня 2021 року, № 4438217 від 29 вересня 2021 року та № 102270468 від 06 жовтня 2021 року в загальній сумі 103 847 грн. 68 коп., судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 25 000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір № 3362605055-121984; 29 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір № 4438217 та 06 жовтня 2021 року між Товариство ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір № 102270468. 15 лютого 2022 року було укладено договір № 15-02/22, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3362605055-121984. 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3362605055- 121984. 13 січня 2022 року укладено договір № 13-01/2022-79, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4438217. 10 березня 2023 року укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4438217. 17 січня 2022 року укладено договір № 17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102270468. 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102270468. Загальний розмір заборгованості за Договором №3362605055-121984 від 16 вересня 2021 року становить 24 141 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 4000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 20 141 грн. Загальний розмір заборгованості за Договором №4438217 від 29 вересня 2021 року становить 52 600 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 8000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 43 800 грн.; заборгованість за комісіями 800 грн. Загальний розмір заборгованості за Договором №102270468 від 06 жовтня 2021 року становить 27 106 грн. 68 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 4 365 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 22 246 грн. 68 коп.; заборгованість за комісіями 495 грн. Ухвалою судді Богодухівського районного суду Харківської області від 12 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 25 грудня 2025 року, за клопотання сторони позивача, витребувано з АТ «ОТП БАНК» письмові докази по справі. Представник позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - адвокат Морозова В.В. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Підодвірний Т.І. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлені. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, позовні вимоги вважав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. На думку позивача, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір від 29 вересня 2021 року № 4438217, від 06 жовтня 2021 року № 102270468, між відповідачем та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» від 16 вересня 2021 року № 3362605055-121984. На підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору від 29 вересня 2021 року № 4438217, від 06 жовтня 2021 року №102270468, від 16 вересня 2021 року № 3362605055-121984. При цьому, приєднані до матеріалів справи договори не містять підписів сторін договору. Згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору від 29 вересня 2021 року № 4438217, від 06 жовтня 2021 року № 102270468, від 16 вересня 2021 року № 3362605055-121984, укладено в режимі онлайн, шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Однак разом із позовом позивачем не надано жодного доказу, що «відповідач здійснив дії…», а саме: зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; створив в такій системі особистий кабінет; отримав пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) вищевказаних кредитних договорів. Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто, не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Також із матеріалів судової справи, позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем коштів, а із роздруківки не можливо достовірно встановити особу, якій, нібито, було перераховано кредитні кошти. Позивачем до позовної заяви долучено лист від ТОВ «УНР» та ТОВ «Елаєнс». Окрім того, матеріали судової справи не містять належних та допустимих доказів, що відповідач використовує картковий номер, який неповно зазначений у наведених вище листах. Розрахунок заборгованості є відображенням міркувань позивача, відповідачем не визнається в повному обсязі, та не відповідає вимогам до первинних облікових бухгалтерських документів, а тому не може бути належним та допустимим доказом отримання відповідачем коштів та наявності будь якої заборгованості, взагалі. Наявність боргу у відповідача має бути доведена позивачем належними та допустимими доказами. Позивач не надав суду доказів порушення його прав, за захистом яких мало місце звернення до суду. Щодо стягнення заборгованості у сумі 103 847 грн. 68 коп., звернув увагу суду на наступне. Відповідно до нібито, укладеного кредитного договору №3362605055-121984 від 16 вересня 2021 року, термін надання кредиту становить 20 днів, а загальна вартість 5 560 грн. В той же час, позивач просить суд стягнути з відповідача 24 141 грн. Але, не надає суду доказів зміни умов нібито укладеного кредитного договору №3362605055-121984 від 16 вересня 2021 року. Відповідно до нібито, укладеного кредитного договору №4438217 від 29 вересня 2021 року,термін надання кредиту становить 30 днів, а загальна вартість 11 800 грн. В той же час, позивач просить суд стягнути з відповідача 52 600 грн. Але, не надає суду доказів зміни умов нібито укладеного кредитного договору №4438217 від 29 вересня 2021 року. Відповідно до нібито, укладеного кредитного договору №102270468 від 06 жовтня 2021 року, термін надання кредиту становить 15 днів, а загальна вартість 5 838 грн. 75 коп. В той же час, позивач просить суд стягнути з відповідача 27 106 грн. 68 коп. Але, не надає суду доказів зміни умов нібито укладеного кредитного договору №102270468 від 06 жовтня 2021 року. Також вважав, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Представник позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Ткаченко М.М. надала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Факт ідентифікація відповідача підтверджується довідками про ідентифікацію, наявними в матеріалах справи. Крім того, відповідач не заперечує, що відомості, вказані в заявці-анкеті є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, тощо. Крім того, ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону) були використані для укладення договору від його імені, відповідачем не надані. Отже, кредитодавець на своєму сайті пропонує надати кредит, зазначаючи можливі умови кредитування, а потенційний позичальник, у свою чергу, реєструється на сайті та здійснює дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з обранням бажаних умов: суми кредиту, строк тощо, після чого в особистому кабінеті отримує проект кредитного договору з додатками та іншою інформацію щодо нього. Зазначений проект є пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Позичальник після ознайомлення з усією розміщеною в особистому кабінеті інформацією погоджується з умовами та обирає підписати кредитний договір, що є прийняттям пропозиції (акцептом), у зв`язку з чим на зазначений позичальником номер мобільного телефону надсилається SMS- повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який останній в подальшому вводить у відповідне поле на сайті кредитодавця. Момент введення одноразового ідентифікатора позичальником є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а також моментом ідентифікації особи позичальника та підписанням договору його сторонами. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту, така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Також, акцентувала увагу, що відповідно до наданого розрахунку заборгованості ТОВ «ІНКАСО ФІНАНС» вбачається, що відповідачем здійснювались погашення за отриманими кредитними коштами. Внесення відповідачем грошових коштів на рахунок кредитодавця, є визнанням існування зобов`язань за Договором № 0983391491 від 17 жовтня 2020 року, що, у свою чергу, фактично вказує на підтвердження волевиявлення відповідача на укладення договору та погодження всіх умов договору. Враховуючи вищенаведене, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між ТОВ «ІНКАСО ФІНАНС», ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено електронні кредитні договори, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариств за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. 13 січня 2022 було укладено договір № 13-01/2022-79 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4438217 та № 102270468 . На підставі даних договорів, відповідно до положень договору ТОВ «Вердикт Капітал», відбувалось нарахування процентів за ставкою 5,00 % від фактичного залишку кредиту. Додатково зазначила, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість не нараховував, а звернувся до суду з позовом до боржника про стягнення заборгованості виключно з сумою, яка була передана в рамках підписаного договору про відступлення права вимоги. Також вказала, за договором № 3322004071-87922 від 22 червня 2021 року, здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договорів, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контр- розрахунок заборгованостей, здійснений відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Також зазначила, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Матеріалами справи встановлено, що 16 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір позики № 3362605055-121984. Згідно з п.п. 1.14. договору, зобов`язання позичальника перед кредитором, щодо повернення грошових коштів отриманих в позику, у тому числі по сплаті суми отриманого кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та відшкодування спричинених кредитору збитків, та інших платежів, що виникли на підставі і у зв`язку із цим договором та підлягають обов`язкові та безумовній сплаті у відповідності до умов цього договору. Відповідно до п. 1.15. договору, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і літер, яку отримує позичальник в SMS-повідомленні, яке надсилається Товариством на вказаний позичальником номер телефону, з альфа-імені кредитора: « [NUMBER] ». Згідно з п. 1.16. договору, ІТС інформаційно-телекомунікаційна система товариства, що забезпечує обслуговування процесу кредитування. Відповідно до п. 1.23.1. плата за користування кредитом плата за фактичне користування отриманими грошовими коштами протягом визначеного, цим договором строку, яка нараховується у вигляді процентної ставки на отриману позичальником суму кредиту та сплачується в порядку і на умовах передбачених цим договором. Згідно з п. 1.23.2. договору, процентна ставка - встановлюється тарифами товариства, зазначається у пункті 9.13. цього договору та нараховується за користування коштами поза межами пільгового періоду. З п.п. 2.1. 2.4 договору вбачається, що за цим договором товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим договором. Кредит надається в загальному розмірі 4 000 грн., строк період користування кредитними коштами складає 20 (днів) та починається з 16 вересня 2021 року та закінчується 06 жовтня 2021 року (включно), цільове призначення кредиту (мета використання): споживчі потреби, у т.ч. придбання позичальником будь-яких товарів, робіт, послуг для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 9.13. договору, за користування, наданими за цим договором, грошовими коштами у строк передбачений п.п. 2.3. цього договору встановлюється процентна ставка у розмірі 702% річних (або 1,95 % за 1 (один) день користування грошовими коштами. 15 лютого 2022 року було укладено договір № 15-02/22, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3362605055-121984. 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3362605055- 121984. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10 січня 2023 року, ТОВ «ФК «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 24 141 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 20 141 грн. заборгованість за процентами. Крім того, 29 вересня 2021 року між ТОВ « МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4438217. Відповідно до п.п. 1.2.- 1.4 договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 8 000 грн.; кредит надається строком на 30 днів з 29 вересня 2021 року ; дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 29 жовтня 2021 року. Згідно з п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 3 000 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6. договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Підпунктом 2.3.1.2. договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Відповідно до п. 4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника зі сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. 13 січня 2022 року укладено договір № 13-01/2022-79, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4438217. 10 березня 2023 року укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4438217 Також, 06 жовтня 2021 року між ТОВ « МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 102270468. Відповідно до п.п. 1.2.- 1.4 договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 4 500 грн.; кредит надається строком на 15 днів з 06 жовтня 2021 року ; дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 21 жовтня 2021 року. Згідно з п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 843 грн. 75 коп., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6. договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Підпунктом 2.3.1.2. договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Відповідно до п. 4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника зі сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. 17 січня 2022 року укладено договір № 17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102270468. 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102270468. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір-є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що договір позики № 3362605055-121984 від 16 вересня 2021 року, договір про споживчий кредит № 4438217 від 29 вересня 2021 року та договір про споживчий кредит № 102270468 від 06 жовтня 2021 року було укладено в електронній формі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч. 1,2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону, юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». За змістом ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документу. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію». Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що договір позики № 3362605055-121984 від 16 вересня 2021 року, договір про споживчий кредит № 4438217 від 29 вересня 2021 року та договір про споживчий кредит № 102270468 від 06 жовтня 2021 року підписані відповідачем електронними підписами. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем, таких не надано, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 , від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі 561/77/19. Таким чином, суд зазначає, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах, шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовими ідентифікаторами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умі що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умі щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Щодо заперечень сторони відповідача про не надання стороною позивача доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів за кредитними договорами, суд зазначає наступне. Згідно з умовами договору позики № 3362605055-121984 від 16 вересня 2021 року, договору про споживчий кредит № 4438217 від 29 вересня 2021 року та договору про споживчий кредит № 102270468 від 06 жовтня 2021 року, кредитні кошти перераховувались у безготівковій формі на банківський рахунок відповідача. На виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «ОТП БАНК» було надано інформацію, згідно змісту якої, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відкрито банківський рахунок IBAN [NUMBER] , на який 16 вересня 2021 року зараховану грошові кошти в сумі 4 000 грн., призначення платежу: МС Зарахування переказу MoneySend через CASH2CARD IPAY.UA А2С за 16.09.2021 по [NUMBER] ; 29 вересня 2021 року зараховано переказ в сумі 8 000 грн., призначення платежу: МС Зарахування переказу MoneySend через CASH2CARD P2PCREDIT за 29.09.2021 по [NUMBER] та 06 жовтня 2021 року зараховано грошові кошти в сумі 4 500 грн., призначення платежу: МС Зарахування переказу MoneySend через CASH2CARD P2PCREDIT за 06.10.2021 по КР 262060536961. Отже, [PERSON] було отримано грошові кошти за договором позики № 3362605055-121984 від 16 вересня 2021 року, договором про споживчий кредит № 4438217 від 29 вересня 2021 року та договором про споживчий кредит № 102270468 від 06 жовтня 2021 року. Щодо стягнення відсотків за вищевказаними договорами, суд приходить до слідуючого. У відповідності до ст. ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Згідно до змісту ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти та розмір процентів встановлюється договором. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно до розрахунку заборгованості за договором позики № 3362605055-121984 від 16 вересня 2021 року, [PERSON] свої зобов`язання виконав не в повному обсязі, шляхом часткового внесення коштів, а саме: 06 жовтня 2021 року останнім сплачено грошові кошти за пролонгацію кредиту в сумі 480 грн., 12 жовтня 2021 року грошові кошти в сумі 295 грн. платіж по кредиту та 800 грн. платіж за пролонгацію. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 20 днів, а також відсутність визначення умовами договору, терміну пролонгації договору, за умов такої сплати, суд приходить до висновку, з дати пролонгації кредиту, такий кредит має подовжитись на строк, передбачений п. 2.3 договору, у зв`язку з чим, проценти за користування кредитними коштами за договором позики № 3362605055-121984 підлягають частковому задоволенню в межах строку дії кредитного договору, а саме з 16 вересня 2021 року по 11 листопада 2021 року в сумі 11 720 грн. Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором № 4438217, укладеним 29 вересня 2021 року між ТОВ « МІЛОАН» та [PERSON] , суд враховує наступне. Суд звертає увагу на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит № 4438217 від 29 вересня 2021 року підлягають частковому задоволенню в межах строку дії кредитного договору, а саме з 29 вересня 2021 року по 29 жовтня 2021 року в сумі 3 000 грн. Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором №102270468, укладеним 06 жовтня 2021 року між ТОВ « МІЛОАН» та [PERSON] , суд приходить до наступного. В позовній заяві заявлено вимогу щодо стягнення відсотків за вказаним кредитом в сумі 22 246 грн. 68 коп., яка не підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення за вказаним договором, відповідач свої зобов`язання не виконав в повному обсязі, шляхом часткового внесення коштів, а саме: 22 жовтня 2021 року сплата за пролонгацію в сумі 135 грн., сплата тіла кредиту в сумі 135 грн. та сплата процентів по кредиту в сумі 156 грн., у зв`язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 4 365 грн. та несплаченими відсотками в сумі 13 953 грн. 18 коп. Отже, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за нарахованими відсотками за договором №102270468 від 06 жовтня 2021 року в сумі 13 953 грн. 18 коп., відповідно до інформації про щоденні нарахування та погашення за вказаним договором. Що стосується стягнення комісії за договором про споживчий кредит № 4438217 від 29 вересня 2021 року в сумі 800 грн. та за договором про споживчий кредит № 102270468 від 06 жовтня 2021 року, суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частин першої та другої статті 11Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Крім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». У договорі про споживчий кредит № 4438217 від 29 вересня 2021 року та договорі про споживчий кредит № 102270468 від 06 жовтня 2021 року, укладених між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За вказаних обставин, вимоги про стягнення комісії задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість: за договором позики № 3362605055-121984 від 16 вересня 2021 року в сумі 15 720 грн., з яких 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11 720 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; за договором про споживчий кредит за договором про споживчий кредит № 4438217 від 29 вересня 2021 року в сумі 11 000 грн., з яких 8 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3 000 грн. заборгованість за нарахованими процентами та за договором про споживчий кредит № 102270468 від 06 жовтня 2021 року в сумі 18 318 грн. 18 коп., з яких: 4 365 грн. тіло кредиту; 13 953 грн. 18 коп. заборгованість за нарахованими процентами. Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, вимог виваженості та справедливості, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 10 000 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 10 000 грн., тим самим частково задовольнивши дану вимогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задоволено на 43,38 %, відповідно судовий збір підлягає стягненню у розмірі 43,38 % від сплаченої суми, тобто 1 371 грн. 56 коп. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial