Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

В лютому 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, просить стягнути з відповідача ТОВ «ПРОТЕХ» 15% (3/20) вартості статутного капіталу ТОВ «ПРОТЕХ», сформованого станом на 03.08.2015 р., у розмірі 201 156,19 грн, а також 78 754,09 грн, інфляційних витрат 20 577,30 грн, річних з простроченої суми за період з 04.06.2016 р. - 31.12.2019 р., а всього 300 487,58 грн. Позов мотивований тим, що [INFO] помер учасник відповідача [PERSON] (син позивача), якому належало 60 відсотків статутного капіталу відповідача, що становить 804624,76 грн. (надалі - спадкове майно). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.02.2016 р. (спадкова справа № 7/2015, реєстровий № 180, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оберемчук Л.А.), 1/4 частки у спадковому майні успадкував [PERSON] (батько померлого і позивача). [INFO] (тобто після оформлення права на спадщину) [PERSON] помер. Розрахунків із ним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2016 р. у зв`язку з його відмовою від вступу до товариства відповідача, прийнятою вищим органом відповідача (п. 1.1 рішення загальних зборів учасників відповідача, оформленого протоколом № 71 загальних позачергових зборів учасників від 26.05.2016 р.), за його життя відповідач не провів. Проте цим же рішенням № 71 від 26.05.2016 (п. 1.2) відповідач сам собі вирішив розрахуватись зі [PERSON] майном у розмірі 15 відсотків від статутного капіталу товариства, з чим [PERSON] за його життя не погодився. Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.12.2016 (спадкова справа № 31/2016, реєстровий № 2411, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненьскої області Матвійчук О.С.), право на успадковану [PERSON] частку у спадковому майні перейшло до [PERSON] (позивач). Після оформлення права на 1/4 частки у спадковому майні, позивач звернувся до відповідача із заявою від 29.12.2016 про надання йому даних про стан активів і пасивів товариства відповідача станом на 03.08.2015р. за формами № 1-м і № 2-м (Додаток 1 до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 "Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва), (надалі - баланс), й у цей же строк провести з позивачем повний розрахунок шляхом перерахування на його банківський рахунок вартості майна товариства, пропорційну 1/4 частки, що належала за його життя [PERSON] , з урахуванням прибутку, отриманого товариством станом на дату його смерті ( [INFO] ). Вказану заяву було надіслано відповідачу поштою рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. Листом № 16 від 16.02.2017 (у вихідних даних якого допущено очевидну описку, а саме: зазначено "16.02.2016"), відповідач у відповідь на подану заяву повідомив, що у будь-який зручний для позивача час за додатковим повідомленням про своє прибуття, позивач може отримати частку спадкодавця у натуральній формі. Водночас цією ж відповіддю відповідач запропонував позивачу додатково надати документи, що свідчать про право позивача на спадщину за заповітом, мотивуючи це тим, що до його звернення від 29.12.2015 р., замість цих документів, були долучені інші. 01.08.2017 р. позивач повторно надіслав відповідачу поштою (цінним листом з описом вкладення) нотаріально завірену копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2016 р., про яке зазначено у пункті 4 даної заяви, а також копію витягу про його реєстрацію у спадковому реєстрі № 46143574 від 13.12.2016 р.; вказані документи, дно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 79026 07327164, були отримані відповідачем 04.08.2017 р. Відповідач не надав позивачу даних про вартість майна товариства станом на дату смерті його учасника [PERSON] , та, відповідно, не виплатив позивачу вартості частини цього майна згідно його заяви від 29.12.2016 р. Отже з наведеного у пунктах 3-6 даної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо: - розміру виплати, яка належить позивачу у зв`язку з оформленням права на частки у спадковому майні (відповідач вважає, що позивач має право отримати лише від розміру зареєстрованого статутного капіталу відповідача станом на 03.08.2015, тобто лише 01156,19 грн. (= 804624,76/4), а позивач вважає, що йому належить вартості всього майна відповідача станом на цю ж дату (з урахуванням прибутку); щодо способу розрахунку (відповідач вважає, що він вправі здійснити належну позивачу виплату у натуральній формі будь-яким майном (товарною продукцією), а позивач вважає, що без його згоди на це, виплату належить здійснити у грошовій формі); щодо строків виплати (позивач вважає, що цей строк збіг через 12 місяців після смерті його спадкодавця (тобто 03.08.2016), відповідач цей строк ігнорує). Зазначає, що відносини сторін не набули характеру корпоративних, оскільки позивач до товариства відповідача не вступив, тобто не набув статусу його учасника. У зв`язку з цим даний спір не є корпоративним, і підлягає розгляду за правилами цивільного, а не господарського судочинства. Сторони даного спору не досягли згоди щодо виплати позивачу вартості успадкованої частки у спадковому майні у натуральній формі. Виключно за згодою позивача відповідач вправі розрахуватися з ним шляхом передачі майна у товаристві у натурі. За відсутності такої згоди (домовленості), позивач вправі вимагати йому не лише вкладу спадкодавця до статутного капіталу відповідача, вартості всього майна товариства відповідача, оскільки на відносини сторін, пов`язані з проведенням розрахунків поширюються правила ст. 54 Закону про товариства. До спадкоємця переходять лише ті права і обов`язки, що мав спадкодавець на момент відкриття спадщини, й які не припинилися внаслідок його смерті. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За відсутності у позивача даних про вартість майна відповідача на дату смерті його брата [PERSON] , позивач може визначити ціну позову лише на підставі свідоцтва про його право на спадщину за заповітом від 13.12.2016, в якому зазначено розмір грошового внеску його померлого брата до статутного капіталу відповідача (804624,76 грн.). Таким чином, на момент звернення до суду з даною заявою предметом стягнення є частина внеску спадкодавця до статутного капіталу відповідача, що відповідає 15-ти відсоткам (або 3/20) розміру статутного капіталу, з урахуванням індексу інфляції і 3% річних з простроченої суми станом на 31.12.2019 включно, що є лише частиною вимоги, на яку позивач має право. Вартість стягуваної суми (суми основного боргу) становить 201156,19 грн., з розрахунку: 804624,76/4 = 201156,19 грн. На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 18.02.2020 р. дана справа розподілена на суддю Корнілову Ж.О. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 12.10.2020 р. дана справа розподілена на суддю Ларіонову Н.М. Ухвалою від 16.10.2020 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом з призначенням розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань існує юридична особа ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОТЕХ» з ідентифікаційний код юридичної особи 30634438. Місцезнаходження юридичної особи: Україна, 04070, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПОЧАЙНИНСЬКА, будинок 23 А, офіс 42. Розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду): 938728,88 грн. До переліку засновників (учасників) цієї юридичної особи та її кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) не віднесений [PERSON] . [INFO] помер учасник ТОВ «ТД «Українські смоли» [PERSON] (син позивача) з часткою 60% у статутному капіталі товариства, яка еквівалентна 804624,76 грн. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.02.2016 року (спадкова справа № 7/2015, реєстровий номер № 180, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оберемчук Л.А.), 1/4 частки померлого учасника у статутному капіталі відповідача успадкував [PERSON] (батько позивача), який за життя сповістив відповідача про відмову від вступу у товариство. [INFO] (після оформлення Свідоцтва про право на спадщину за законом від [INFO] ) [PERSON] помер. Розрахунків із ним на підставі зазначених Свідоцтва про право на спадщину за законом та заяв про відмову від вступу до товариства на дату його смерті відповідач не провів. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2016 року (спадкова справа № 31/2016, реєстровий номер № 2411, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Матвійчук О.С.) позивач отримав у спадщину, зокрема, (одну четверту) частки від частки в Статутному капіталі ТОВ «ПРОТЕХ» в розмірі 804 624,76 грн, що становить 60% Статутного капіталу, а саме: 60%/4=10% або 804 624,76 /4 = 201 156,19 грн. Після оформлення зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2016 року позивач на підставі статей 516, 517 ЦК України із заявою від 29.12.2016 року щодо надання даних про стан активів та пасивів товариства у формі балансу суб`єкта малого підприємництва, складеного станом на 03.08.2015 року форми № 1-м, № 2-м та щодо проведення з позивачем повного розрахунку, з урахуванням прибутку, отриманого товариством станом на 03.08.2015 року. Спірні відносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законом України «Про господарські товариства» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Спірні відносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України (ЦК України), Господарського кодексу України (ГК України) та Закону України "Про господарські товариства" від 19.09.1991 № 1576-ХІІ (Закон про товариства), у редакціях, які діяли на час виникнення спірних правовідносин. Згідно зі статтею 190 ЦК України майном вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 статті 115 цього ж Кодексу встановлено, що господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 66 ГК України встановлює: майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. За правилом ч. 5 статті 147 ЦК України, частка у статутному капіталі ТОВ переходить до спадкоємця фізичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами. Відповідно до ч. 5 ст. 147 ЦК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу. Розрахунки із спадкоємцями - учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу. Згідно з ст. 148 ЦК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Спори, що виникають у зв`язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом. Зазначені положення ЦК України, які на сьогоднішній день втратили чинність кореспондуються з новим Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ч. 1 ст. 23 якого визначає, що у разі смерті або припинення учасника товариства його частка переходить до його спадкоємця чи правонаступника без згоди учасників товариства. Правила статті щодо виходу учасника з товариства застосовуються також до відносин щодо виходу з товариства спадкоємця чи правонаступника учасника (ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»). Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню. Положеннями Закону України «Про господарські товариства» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не визначено, що ст. 54 цього закону, яка регулює оплату вартості майна при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю застосовується при відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця). Але, згідно з п. 4.9 постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 25.02.2016 року № 4, якщо спадкоємець (правонаступник) відмовився від участі у ТОВ (ТДВ) або йому було відмовлено у прийнятті до товариства, до відносин, пов`язаних з виплатою спадкоємцю (правонаступнику) вартості частки майна товариства, за аналогією застосовується стаття 54 Закону України "Про господарські товариства". Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп). Таким чином, вартість стягуваної суми (суми основного боргу) становить 201156,19 грн., з розрахунку: 804624,76/4 = 201156,19 грн підлягає задоволенню. Строк проведення розрахунків зі спадкоємцями [PERSON] за правилами, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин встановленими (встановлені статтями 54, 55 Закону України «Про господарські товариства», 147, 148 ЦК України) збіг 03.08.2016 року, а тому після закінчення цього строку підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора. Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України). Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання. Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних, то на момент звернення до суду з даною заявою предметом стягнення є частина внеску спадкодавця до статутного капіталу відповідача, що відповідає 15-ти відсоткам (або 3/20) розміру статутного капіталу, з урахуванням індексу інфляції і 3% річних з простроченої суми станом на 31.12.2019 включно, що є лише частиною вимоги, на яку позивач має право. Вартість стягуваної суми (суми основного боргу) становить 201 156,19 грн., з розрахунку: 804 624,76/4 = 201 156,19 грн. Сума інфляційних витрат за 04.08.2016 р. по 31.12.2019 р. становить (139.1507100011% (сукупний індекс інфляції) /100%) - 201 156,19 грн (сума боргу) = 78 754,09 грн. Крім того, сума заборгованості на яку нараховується 3% річних від простроченого грошового зобов`язання з 04.08.2016 р. по 31.12.2019 р. є 201 156,19 грн., таким чином сума 3% річних становить 20 577,30 грн. Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження N 14-16цс18. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором. Таким чином, суд в ході розгляду справи враховуючи всі доводи вважає, що вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Крім того, позивачем наданий детальний розрахунок суми стягнення, який приймаються судом. За таких обставин, суд вважає, що відповідач належними та допустимими доказами не спростував позовні вимоги щодо стягнення вартості частки у майні відповідача, за таких обставин, позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а відтак позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 004,00 грн. З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст.ст. 15, 115, 147, 148, 190, 625, 1216, 1218, 1219 ЦК України, Закону України «Про господарські товариства»,

Outcome: approved