Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ватаманюк Ю.М. звернулася до Сторожинецького районного суду Чернівецької області до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебувають у родинних відносинах, а тому у листопаді 2024 року відповідач звернувся до позивача з проханням надати йому у борг грошові кошти в сумі 40 000 Євро. 27 листопада 2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 40 000 Євро та зобов`язувався повернути їх до 28 лютого 2025 року. Також про дані обставини отримання відповідачем коштів була складена розписка від 27.11.2024 року. У вказаний у договорі термін відповідач грошові кошти позивачу не повернув. Просить суд стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] грошові кошти в сумі 40 000 Євро, що еквівалентно становить 1 895 600 гривень. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в суд не з`явилася, її представник адвокат Ватаманюк Ю.М. надав до суду заяву про розгляд справи беї їх участі. Позов підтримують повністю .просять задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в суд не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що 27 листопада 2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 40 000 Євро та зобов`язувався повернути їх до 28 лютого 2025 року, що підтверджується оригіналом договору позики віл 27.11.2024 року, який знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до розписки від 27.11.2024 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 40 000 Євро. Оригінал боргової розписки позивачем додано до матеріалів справи. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, що унормовано у статті 545 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, то це вже є доказом факту отримання грошових коштів. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом України у численних своїх рішеннях, зокрема у постанові від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, і у подальшому підтверджений Верховним Судом у постановах: від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792 св 18, та від 08 квітня 2021 рокуу справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899 св 20 та інших. Отже, така судова практика є сталою і незмінною. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти. Згідно статті 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється Національним банком України. Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З наведеного випливає, якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики. Належних та допустимих доказів на підтвердження неодержання грошових коштів від позивача відповідач не надав, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи відповідача про неотримання грошових коштів за договором позики. Станом на дату подання цієї позовної заяви (02.05.2025 рік) згідно офіційного курсу Національного банку України гривні щодо іноземних валют сума боргу (неповернутої позики), що еквівалентна 40 000 Євро складає 1 895 600 грн., відповідно до даних офіційного сайту Національного банку України https://www.bank.gov.ua . При подачі позову до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки являється інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медиСтко-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 802569. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 15 140 грн., який розрахований судом відповідно до розміру ставок судового збору встановленого законодавцем на 2025 рік, а саме : фізичною особою справляється судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та, не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Ціна позову 1 895 600 грн, прожитковий мінімуму на одну працездатну особу на 2025 рік - 3028 грн., тобто 1% від ціни позову = 18 956 грн., однак ця сума перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, а тому сума для стягнення судового збору має становити 15 140 грн. (3028*5=15 140). З наведених вище підстав суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved