Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення страхового відшкодування. У своїй позовній заяві просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 94 799, 33 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000, 00 грн. та судові витрати. Свою позовну заяву обґрунтував тим, що 15 вересня 2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134 від 15 вересня 2023 року, за умовами якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого Договором добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134 виплатити [PERSON] або іншій особі, визначеній у п.3 цього Договору, страхове відшкодування у межах страхової суми та на умовах цього Договору. 11 вересня 2024 року, приблизно о 21 годині 43 хвилини в місті Чорноморськ по вул. Парковій біля будинку №16 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки "BMW X7", державний номерний знак [NUMBER] . Як зазначає позивач, невстановлений транспортний засіб здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем позивача, внаслідок чого було пошкоджено останній. Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом від 30 жовтня 2024 року №22455046783 йому відповідач повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням автомобіля "BMW X7", державний номерний знак [NUMBER] . В обгрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» посилається на висновок експертного дослідження №00744/01 від 15 жовтня 2024 року, складений судовим експертом Любарським Костянтином Анатолійовичем, відповідно до змісту якого утворення заявлених пошкоджень на автомобілі марки "BMW X7", державний номерний знак [NUMBER] , є неможливим з технічної точки зору. Позивач вважає висновок експертного дослідження №00744/01 від 15 жовтня 2024 року суперечливим, неповним, упередженим та заснованим на припущеннях, а не об`єктивних даних, а відмову відповідача від виплати страхового відшкодування необгрунтованою та такою, що суперечить як положенням укладеного договору добровільного страхування, так і чинному законодавству України, оскільки факт дорожньо-транспортної пригоди, причинний зв`язок між пошкодженням транспортного засобу та цією пригодою, а також наявність страхового випадку підтверджено відповідними матеріалами з боку органів Національної поліції. Позивач вважає, що відповідач, маючи усі передумови для виконання свого зобов`язання, ухилився від здійснення виплати страхового відшкодування, чим порушив майнові права Позивача як страхувальника, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду від 19 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду від 17 липня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27 серпня 2025 року через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач зазначає, що отримання всього комплексу пошкоджень транспортного засобу BMW X7, державний номерний знак [NUMBER] є неможливим з технічної точки зору, а встановити обставини утворення пошкоджень не виявляється можливим, а тому факти, викладені у заяві про подію та поясненнях не підтверджуються наявними пошкодженням, отриманими автомобілем за заявленими обставинами. У відзиві на позовну заяву відповідач також зазначає, що висновок експертного дослідження №00744/01 від 15 жовтня 2024 року є належним та допустимим доказом по справі, оскільки узгоджується з матеріалами справи, відповідає меті доказування та вимогам ЦПК України. Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що за змістом Договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134 виключається відшкодування моральної шкоди. 02 лютого 2026 року через підсистем "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що висновок судового експерта Любарського Костянтина Анатолійовича №00744/01 від 15 жовтня 2024 року є має ознаки упередженості та неповноти, оскільки, на думку позивача, експертне дослідження проводилося дистанційно, без візуального огляду автомобіля BMW X7 та не враховує офіційні дані поліції, зафіксовані в Протоколі від 11 вересня 2024 року, який є первинним доказом факту та обставин ДТП. Позивач у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через підсистему "Електронний суд" подав заяву, відповідно до змісту якої просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини. 15 вересня 2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону і пов?язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом (далі за текстом- ТЗ), визначеним у п. 5 цього Договору. Страхувальник зобов?язується сплатити страховий платіж, а Страховик, що діє на підставі Ліцензії серії AE № 293990 від 07.08.2014 року, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у відповідності до Закону України "Про страхування, "Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)" разом зі змінами та доповненнями, далі за текстом- Правила, та умов цього Договору, бере на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку, передбаченого цим Договором виплатити Страхувальнику або іншій особі, визначеній Страхувальником у п. З цього Договору, страхове відшкодування у( межах страхової суми та на умовах цього Договору. Згідно з пунктом 25.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134 страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а саме: 25.1.1 Дорожньо-транспортна пригода в т.ч. викид каменів, чи інших твердих фракцій з-під коліс транспорту (далі -ДТП) - подія, що сталася під час руху ТЗ,внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. 25.12 Стихійні лиха (повінь, буря, ураган, смерч, шторм, злива, град, обвал, лавина, зсув, вихід грунтових вод, сель, удар блискавки, осідання грунту, землетрус тощо). 25.1.3 Самовільне падіння дерев, каміння або інших предметів; напад тварин тощо (надалі за текстом - "Інші випадки"), умовами .п 17.1 та 17.3 цього Договору. 25.14 Пожежа, вибух або самозаймання (надалі за текстом- "Пожежа") - дія вогню, здатного самостійно поширюватись за межами місць, спеціально призначених для його розведення та підтримання; дія продуктів згорання, а також вплив заходів пожежогасіння, які вживаються з метою гасіння або запобігання подальшого розповсюдження вогню. Термін "пожежа" не включає природні пожежі, які визнані стихійним лихом. [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» із заявою №22455046783 у зв`язку із пошкодженням 11 вересня 2024 року автомобіля "BMW X7", державний номерний знак [NUMBER] , який застраховано за Договором добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134. 04 жовтня 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські незалежні судові експерти» з наданням у цифровому форматі матеріалів страхової справи №22455045783. На вирішення експерта поставлено наступні питання: "1. Чи можливе отримання пошкодження транспортного засобу BMW X7 д/н [NUMBER] заявленого до Страховика від 11.09.2024 року за обставин зазначених в поясненнях водія/Страхувальника і зафіксованих в матеріалах справи? 2. Чи можливо встановити внаслідок чого було отримано комплекс пошкоджень ТЗ, заявленого Страхувальником/водієм до Страхової компанії?". До проведення експертизи на договірних засадах залучено експерта в галузі автотехніки та транспортної трасології Любарського Костянтина Анатолійовича , який діє на підставі свідоцтва № 74-23/п судового експерта Любарського К.А. Відповідно до висновку експертного дослідження №00744/01 від 15 жовтня 2024 року, складеного судовим експертом Любарським Костянтином Анатолійовичем, пошкодження правої нижньої частини переднього бампера автомобіля БМВ мають вигляд криволінійних грубих подряпин, спрямованих спереду назад і справа наліво. Сліди утворені дією гострих виступаючих часток, виходячи із їх розташування, мав місце наїзд на перешкоду, яка виступапл від опорної поверхні на висотку, яка дещо перевищувала кліренс автомобіля БМВ. З огляду на наведене вище, експерт дійшов висновку, що місце, де знаходиться пошкодження автомобіля BMW X7, державний номерний знак [NUMBER] , конструктивно недоступне для контактування з іншими транспортними засобами, тому утворення таких пошкоджень на нерухомому автомобілі БМВ внаслідок наїзду на нього іншого транспортного засобу виключається. В експертному висновку №00744/01 судовий експерт зазначає, що на нижньому краї правої частини переднього бампера автомобіля БМВ зафіксовано точкову вм`ятину, яка утворилася внаслідок контактування автомобіля БМВ з твердим тонким вертикально орієнтованим предметом з обмеженою поверхнею контактування, а такиї виступаючих елементів у транспортних засобів немає - у транспортних засобів передній чи задній бампери, як найбільш виступаючі елементи, що першими вступають у контакт, мають горизонтально орієнтовану широку гладку пофарбовану поверхню, яка при контактуванні не залишає точкових вм`ятин, що з технічної точки зору унеможливлює утворення заявленого пошкодження на передньому бампері автомобіля БМВ в результаті контактування з ним іншого транспортного засобу. А пошкодження правої решітки радіатора автомобіля БМВ мають вигляд руйнування перемичок отворів, які утворились внаслідок дії твердого слідоутворюючого предмета, який занурився усередину кузова автомобіля БМВ спереду назад. Експерт зазначає, що вкащані пошкодження могли бути утворені при нгаїзді автомобіля БМВ на предмет з горизонтальною виступаючою частиною. У висновку №00744/01, складеному судовим експертом Любарським Костянтином Анатолійовичем, зазначається, що заявлений комплекс пошкоджень передньої частини автомобіля BMW д/н [NUMBER] був утворений під час його руху і не міг бути утворений на нерухомому автомобілі, на підставі чого судовий експерт дійшов до наступних висновків. Отримання всього комплексу пошкоджень транспортного засобу BMW д/н [NUMBER] заявленого до Страховика від 11.09.2024 року за обставин зазначених в поясненнях водія/Страхувальника і зафіксованих в матеріалах страхової справи №22455046783 неможливе з технічної точки зору. Встановити обставини утворення пошкоджень виявляється неможливим. Листом від 30 жовтня 2024 року № 22455046783 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» було відмовлено [PERSON] у виплаті страхового відшкодування з посиланням на висновок експертного дослідження №00744/01 від 15 жовтня 2024 року, складений судовим експертом Любарським Костянтином Анатолійовичем. Відповідно до рахунку № [NUMBER] від 12 вересня 2024 року, виданий ДП "Фірма "Емералд Моторс" розмір збитків, завданих автомобілю BMW д/н [NUMBER] , складає 94 799, 33 грн. Позивач вважає висновок експертного дослідження №00744/01 від 15 жовтня 2024 року суперечливим, неповним, упередженим та заснованим на припущеннях, а не об`єктивних даних, а відмову відповідача від виплати страхового відшкодування необгрунтованою та такою, що суперечить як положенням укладеного договору добровільного страхування, так і чинному законодавству України. Також позивач вважає, що відповідачем йому було завдано моральної шкоди у розмірі 30 000, 00 грн. у зв?язку із несвоєчасним виконанням страховиком зобов?язання щодо виплати страхового відшкодування, що істотно вплинуло на емоційний стан позивача, порушило його душевну рівновагу, викликало тривожність, обурення та почуття беззахисності перед неправомірною поведінкою установи, яка повинна діяти в інтересах застрахованої особи. Щодо вимоги про виплату страхового відшкодування, суд дійшов наступного висновку. Суд зазначає, що даний вид правовідносин регулюється Законом України «Про страхування» (надалі - Закон) та Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України). Стаття 6 Закону встановлює, що загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом, а конкретні умови страхування визначаються під час укладання договору страхування. Згідно ст. 16 Закону, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов?язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 34.1.5 Договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134 у разі необхідності страховик може робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини події. Згідно ст. 526 та ст. 610 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). 04 жовтня 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські незалежні судові експерти» для вирішення експертом питань: "1. Чи можливе отримання пошкодження транспортного засобу BMW X7 д/н [NUMBER] заявленого до Страховика від 11.09.2024 року за обставин зазначених в поясненнях водія/Страхувальника і зафіксованих в матеріалах справи? 2. Чи можливо встановити внаслідок чого було отримано комплекс пошкоджень ТЗ, заявленого Страхувальником/водієм до Страхової компанії?". Як вбачається із експертного висновку №00744/01, отримання всього комплексу пошкоджень транспортного засобу BMW д/н [NUMBER] заявленого до Страховика від 11.09.2024 року за обставин зазначених в поясненнях водія/Страхувальника і зафіксованих в матеріалах страхової справи №22455046783 неможливе з технічної точки зору. Встановити обставини утворення пошкоджень виявляється неможливим. Таким чином, експерт дійшов висновку про невідповідність заявленого механізму утворення пошкоджень фактичним обставинам події. Оскільки експертним висновком №00744/01 спростовано можливість виникнення зафіксованих пошкоджень за обставин, на які посилається позивач, подія від 11 вересня 2024 року, яку позивач вважає страховим випадком, не може бути ідентифікована як страховий випадок у розумінні умов Договору КАСКО № 027052/405600000134. Згідно з п. 33.1.2 Договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134 страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник надав неправдиві відомості про факт настання страхового випадку. З даного приводу суд зауважує, що у постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 у справі № 6-101цс11 зроблено висновок, що обов?язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов?язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов?язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об?єкт страхування або про факт настання страхового випадку (пункт 3 частини першої статті 991 ЦК України). Під час розгляду справи представником позивача оспорювався висновок експерта №00744/01, на підставі якого було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування. Водночас, суд не може погодиться з доводами сторони позивача, виходячи з наступного. Висновок експерта №00744/01 за результатом транспортно-трасологічного дослідження, який було виконано судовим експертом, що має свідоцтво судового експерта, має відповідні допуски, свідоцтва. Як вбачається із висновку експерта №00744/01 та додатків до нього, до проведення експертизи залучено експерта в галузі автотезніки та транспортної трасології Любарського Костянтина Анатолійовича , який має кваліфікацію експерта за відповідними спеціальностями 10.1 "Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод" та 10.4 "Транспортно-трасологічні дослідження", що підтверджується свідоцтвом №74-23/п, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 10 жовтня 2023 року, дійсне до 10 жовтня 2026 року. Згідно ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з?ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Згідно ст. 72 ЦПК України, експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з?ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об?єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Експерт зобов?язаний з?явитися до суду за його викликом та роз?яснити свій висновок і відповісти на питання суду та учасників справи. Згідно з приписами ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних в експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про судову експертизу», до проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до пункту 4.23 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 з відповідними змінами та доповненнями) експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження. Висновок експертного дослідження складається за структурою та змістом висновку експерта, за такими винятками: у вступній частині висновку зазначається, хто і коли звернувся до установи чи безпосередньо до експерта із замовленням про проведення дослідження; опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку. Згідно з п. 5.2. Інструкції, для вирішення ідентифікаційних завдань експерту (зліпки, необхідно надати: предмети зі слідами, а якщо вилучити їх неможливо, то копії слідів фотознімки); об?єкти, якими, за припущенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), могли бути залишені ці сліди; дані про час виявлення слідів, умови, у яких були об?єкти зі слідами до їх направлення на експертизу. Відповідачем було надано судовому експерту вичерпний перелік матеріалів страхової справи. Крім того, у висновку №00744/01 зазначено експертом, що він обізнаний про кримінальну відповідальність, обізнаний зі змістом ст. 384, 385 ККУ про кримінальну відповідальність за завідома неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов?язків. Також вказано, що дане дослідження виконувалося для можливого подання його до суду. Розглядаючи заперечення позивача щодо висновку експерта №00744/01, суд зауважує, що за змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство ґрунтується на засадах змагальності, відповідно до змісту якого кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, та зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Незважаючи на твердження про суперечливість наданого відповідачем висновку, позивач протягом розгляду справи не звернувся до суду з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи. Згідно з ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Однак, суду не було надано альтернативного висновку експерта, підготовленого на замовлення позивача з висновком щодо механізму утворення пошкоджень транспортного засобу BMW д/н [NUMBER] . Суд наголошує, що у зв?язку із специфікою предмету спору та обставин, які досліджуються судом, які потребують спеціальних знань у сфері техніки та трасології, незгода учасника справи з висновком експерта, не підкріплена належними та допустимими доказами, тобто не проведена у належний процесуальний спосіб. За таких умов, суд виснує, що заявлені позивачем позовні вимоги не є доведеними, що виключає можливість визнання події страховим випадком та покладення на страховика обов`язку зі здійснення виплати. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до наступних висновків. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30 000, 00 грн. у зв?язку із несвоєчасним виконанням страховиком зобов?язання щодо виплати страхового відшкодування, що істотно вплинуло на емоційний стан позивача, порушило його душевну рівновагу, викликало тривожність, обурення та почуття беззахисності перед неправомірною поведінкою установи, яка повинна діяти в інтересах застрахованої особи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц зауважує, що моральною шкодою є страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Водночас, враховуючи те, що між сторонами у справі виникли правовідносини на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134, суд зазначає наступне. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування у даній категорії справ є не лише факт порушення прав позивача, а й наявність самої моральної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною дією та шкодою, а також вина заподіювача. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд зауважує, що відповідно до п.26.3 Договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134 Страховому відшкодуванню не підлягають непрямі збитки, викликані страховим випадком, а саме штрафні санкції і пеня; витрати по оренді іншого транспортного засобу; моральна шкода. Оскільки правовідносини сторін регулюються умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134, покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди позивачеві за відсутності відповідної умови в договорі суперечить принципу свободи договору. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення 30 000,00 грн, позивач посилається на те, що несвоєчасна виплата страхового відшкодування істотно вплинула на його емоційний стан, порушила душевну рівновагу та викликала тривожність. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, позивачем не долучено до матеріалів доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому втрат нематеріального характеру або душевних страждань саме внаслідок дій відповідача. За таких обставин, з огляду на недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, а також враховуючи обмеження щодо її відшкодування, встановлене умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 027052/405600000134, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Щодо позовних вимог суд дійшов наступних висновків. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях. Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані. Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року). За таких обставин, враховуючи, що позивачем належних та допустимих доказів, що вказували б на неправомірність відмови Страховика для виплати страхового відшкодування не було надано, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити у повному обсязі. Щодо судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі ст. 11, 16, 22 ЦК України, з урахуванням положень Закону України «Про страхування»,

Outcome: dismissed