Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернувся до Чернівецького районного суду міста Чернівців зі вказаним вище позовом. Посилався на те, що з відповідачкою вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 19.03.2025 Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено актовий запис за №225. Разом з тим, подружнє життя не склалось через несумісність характерів та різні погляди на життя. Внаслідок чого стосунки між ними розладналися та зникло взаєморозуміння, почуття любові. На даний час їхня сім`я припинила своє існування та кожен із них живе своїм життям. Спільного господарства не ведуть. Таким чином, вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. У зв`язку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просив його розірвати. Також просив стягнути з відповідачки на його користь понесений судовий збір за подання позовної заяви до суду. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін. 10.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Буряк О.І. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутність її довірителя. Позов підтримала та просила його задовольнити. Також представник відповідачки [PERSON] адвокат Москаль Г.Г. подав через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність його довірительки. Зазначив, що [PERSON] позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позову. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справине з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 19.03.2025 Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено актовий запис за №225 (а.с.9). Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Спільне життя позивача та відповідачки не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю. На даний час вони припинили подружні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають спільного бюджету. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, а також зважаючи на те, що відповідачка позов визнала, суд вважає, що позивачу слід повернути з Державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved