Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-11 00:00:00

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до Луцького міськрайонного суду Волинської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 24.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (далі ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 794592, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 2000 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші обов`язки передбачені договором. Право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Вказуючи, що в зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов кредитного договору у неї виникла заборгованість в загальному розмірі 12779,97 грн., просить стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.12.2025 року справу передано за підсудністю до Старовижівського районного суду Волинської області Волинської області. 13.01.2026 року справа надійшла до Старовижівського районного суду Волинської області і за наслідками автоматизованого розподілу передана для розгляду головуючому Хавроні О.Й. Відповідно до положень ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою судді від 15.01.2026 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання, в якому вказує, що не заперечує щодо заочного розгляду справи, просить позов задовольнити та розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та будь-яких клопотань не подала, у зв`язку із чим, враховуючи згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи (в порядку, встановленому ст. 280 ЦПК). Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (ч.2 ст.247 ЦПК). Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Ч.5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Судом встановлено, що 24.05.2023 року [PERSON] уклала із ТОВ «Селфі Кредит» договір № 794592 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» (а.с.7-12), за умовами якого відповідачу надається кредит в сумі 2000 грн. (п.1.3 договору) шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] (п.2.1 договору), на строк 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 15 днів (п.1.4 договору). У договорі сторони погодили, що проценти за користування кредитом становлять 2,2 % в день (стандартна процентна ставка, фіксована), що застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору (п.1.5.1. договору). Знижена процентна ставка 1,54% в день, яка застосовується у тому випадку, якщо споживач до 08.06.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове повернення кредиту. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною ставкою на звичайних (стандартних) умовах (п.1.5.2). За п.1.5.3 договору протягом строку дії договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для споживача у випадку та на умовах, визначених в п.п.1.5.2 договору, зокрема у випадку отримання споживачем знижки на стандартну процентну ставку. У споживача відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених цим договором, на підставі звернення до Товариства в паперовій формі, формі або електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора (п.1.4.1 договору). Кредитний договір, підписаний відповідачем електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить розділ 10 Договору (а.с. 12 на звороті). Того ж дня сторони договору підписали графік платежів та паспорт споживчого кредиту (а. с. 12-13). На виконання умов договору 24.05.2023 року відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 2000 грн. шляхом перерахунку на його банківський рахунок № [NUMBER] (а.с. 14). Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується також інформацією АТ «ВСТ БАНК» (а.с. 49-49). ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконало. Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. З наданого позивачем розрахунку встановлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 794592 від 24.05.2023 року станом на 01.02.2024 року становить у загальному розмірі 12779,97 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 1999,97 грн., заборгованість за процентами за користування кредитними коштами 10780 грн. (а.с. 14 на звороті - 16 на звороті). Розрахунок проведений з дотриманням узгоджених сторонами вищевказаних істотних умов Договору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ч.1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи встановлено, що 01.02.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу № 01022024 (а.с. 17 - 19). Відповідно до п. 1.1, 1.2 вказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуває права вимоги від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та сплачує ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим договором, а ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Внаслідок передачі права вимоги за цим договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заміняє ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» у кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідач [PERSON] є в Витязі з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 01022024 від 01.02.2024 року і загальна сума її зобов`язань за кредитним договором № 794592 від 24.05.2023 року становить 12779,97 грн. (а.с. 19 на звороті). Аналіз наведених обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором № 794592 від 24.05.2023 року, укладеним між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] . За таких обставин справи, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки остання порушила його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів. Задовольняючи позовні вимоги у повному розмірі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн суд зазначає таке. Ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень позивач надав договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, Акт № 778 наданих послуг від 10.11.2025 року, детальний опис наданих послуг до акту №778 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року від 10.11.2025 року, ордер на надання правової допомоги серії ВС №1381377 від 02.07.2025 року (а.с. 21 на звороті - 22). Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі представника позивача. Крім того, послуги надані адвокатом, є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом його діяльності, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зміст заяв та клопотань представника позивача по суті, ціну позову, складність справи, яка є нескладною та розглядалась в спрощеному позовному провадженні, а також враховує, що представник позивача не брав участі у судовому засіданні. Виходячи з критерію розумності, реальності таких витрат, суд уважає, що визначений розмір оплати є дещо завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved