Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

[PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] 18 грудня 1993 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 18 серпня 2010 року було винесено рішення Лисичанського міського суду, яким цей шлюб було розірвано. 05 грудня 2016 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після шлюбу прізвище [PERSON] стало « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження. Таким чином, [PERSON] став вітчимом [PERSON] . З 2020 року [PERSON] та [PERSON] почали спільне проживання та ведення спільного побуту, тобто фактично проживали в цивільному шлюбі. Відповідачі мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Батько та мати дитини зловживають наркотичними засобами протягом тривалого часу. Батько дитини притягався неодноразово до адміністративної відповідальності за вживання та зберігання наркотичних засобів, домашнє насилля та до кримінальної відповідальності за хуліганство. Дані факти підтверджуються рішеннями Лисичанського міського суду Луганської області у справах, а саме: 415/3997/21, 415/55/17, 415/7581/21, 415/218/17-п та інші рішення суду. Дитиною з самого народження [PERSON] та [PERSON] не займаються. Дитина з початку 2022 року постійно проживає з бабусею та дідусем. Фактично батьківські обов`язки виконують по догляду за дитиною бабуся з дідусем, тобто позивачі. Малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , розпорядженням начальника Лисичанської міської військової адміністрації від 06.10.2022 № 280 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням начальника Лисичанської міської військової адміністрації від 20.10.2022 № 312 малолітню дитину [PERSON] було влаштовано під опіку бабусі [PERSON] та [PERSON] . На теперішній час родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини, [PERSON] та батько [PERSON] , з 2022 року долею своєї дитини не цікавляться, жодного разу її не відвідували, не телефонували, станом розвитку та здоров`ям дитини не цікавилися, матеріальної допомоги не надавали. На теперішній час місце знаходження матері та батька дитини невідомо. Характеристики , в тому числі і з дошкільного закладу освіти, де навчається дитина, свідчать про те, що вихованням та утриманням онуки займається [PERSON] та [PERSON] , мати та батько дитини батьківські обов`язки не виконують. У зв`язку з чим позивачі вимушені звернутися до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав. В судове засідання позивачі надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Треті особи належним чином повідомлені про судове засідання до суду не з`явилась, від Служби у справах дітей Лисичанської міської військової адміністрації надійшла заява до суду про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, були повідомлені, відповідно до ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про розгляд справи шляхом розміщення виклику про розгляд справи на офіційному веб-порталі «Судова влада України», веб-сторінка «https://ptr.dp.court.gov.ua». Суд заочно розглядає справу, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши позов та подані докази, суд приходить до висновку, позовні вимоги підлягають задоволенню. Паспортами позивачів та довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи щодо позивачів, підтверджується їх місце проживання. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] , [PERSON] та [PERSON] є її батьками. Відповідно в ст.150 Сімейного кодексу України передбачено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, де батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної, загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Актом про виявлення дитини, переміщеної з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі або району проведення антитерористичної операції і заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, яка залишилася без батьківського піклування від 04.07.2022 року виявлено [PERSON] [INFO] , яка залишилася без батьківського піклування. Розпорядженням начальника Лисичанської міської військової адміністрації №280 від 06.10.2022 року [PERSON] [INFO] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням начальника Лисичанської міської військової адміністрації №312 від 20.10.2022 року над малолітньою [PERSON] [INFO] призначено опікунами [PERSON] 1971 року народження та [PERSON] 1972 року народження. Характеристиками на позивачів, на [PERSON] [INFO] , актом обстеження умов їх спільного проживання та іншими документами підтверджується, що малолітня дитина проживає у гідних умовах разом з позивачами, навчається за місцем проживання, а позивачі опікуються нею на належному рівні. Висновком органу опіки та піклування Лисичанської міської військової адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] [INFO] підтверджується, доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно дочки [PERSON] [INFO] . В обґрунтування зазначено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків, дитину не утримують, станом її розвитку та здоров`ям не цікавляться. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , майже з народження проживала з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У лютому 2022 року, рятуючи дитину від війни, [PERSON] та [PERSON] разом з онукою виїхали у більш безпечний регіон України та наразі мешкають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, але необхідність застосування якого за обставин цієї справи є доведеним. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що «Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпеченням, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова вага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Судом встановлено, відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи встановлені судом обставини позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 1 статті 79 СК України передбачає, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. День подання заяви позивачем до суду є 04.03.2025 року. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів аліментів на утримання дочки, [PERSON] [INFO] . Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК судовий збір покладається на відповідачів. На основі викладеного,

Outcome: approved