Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, поданим та підписаним її представником адвокатом Проценко О.М., що діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 16.10.2025, що підтверджується ордером на надання правничої допомоги серія ВА № 1131379 від 03.11.2025, до відповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Чумак В.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому позивач просила: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24.02.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за № 28015 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості у сумі 13270,96 грн.; - стягнути з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь [PERSON] понесені судові витрати. На обґрунтування зазначеної заяви позивач (заявник) зазначив, що 24.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С винесено виконавчий напис, яким звернуто стягнення з позивачки як боржника за кредитним договором № 500631783 від 24.11.2017, укладеним з АТ «Альфа банк», яке відступило право вимоги на користь ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП», яке відступило право вимоги на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за період з 02.12.2020 по 01.03.2021 в сумі 12770,96 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3767,11 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсотками за користування кредитом в розмірі 9003,85 грн. 15.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Чумак В.М на підставі виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 66104086. 04.11.2021 приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 09.10.2025 у виконавчому провадженні приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Заявник стверджує, що приватний нотаріус на час вчинення виконавчого напису не мав доказів безспірності заборгованості заявника перед відповідачем та вчинив нотаріальну дію без дотримання вимог ст. 87, ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Зазначила також про фактичне понесення нею витрат на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 1211,20 грн., сервісний збір за оплату судового збору в сумі 21,80 грн., заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн., сервісний збір за оплату судового збору в сумі 10,90 грн. а також професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8000,00 грн. Ухвалою від 04.11.2025 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову у даній цивільній справі - зупинено стягнення за оспорюваним виконавчим написом. Ухвалою від 06.11.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Представника позивача адвокат Проценко О.М. звернулася до суду із заявою, зареєстрованою у суді 10.02.2026 за вх. № 1029, у якій позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача. Відповідач звернувся до суду із заявою, зареєстрованою у суді 25.11.2025 за вх. № 7641/25, у якій просив розглянути справу за відсутності відповідача. Крім того, відповідач просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу, посилаючись на необгрунтованість їх розміру, оскільки сума 8000,00 грн. є не співмірною зі складністю справи, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Третя особа, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., якого про дату, час і місце розгляду справи, повідомлено належним чином засобами поштового зв`язку за місцезнаходженням (місцем здійснення професійної діяльності), та відповідно до положень ст. 128 ЦПК України є таким, якому судова повістка вручена 27.11.2025, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від третьої особи до суду не надходило. Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Чумак В.М, якого про дату, час і місце розгляду справи, повідомлено належним чином, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від третьої особи до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності її учасників без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи висловлені ними у процесуальних заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. 23.09.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 28015 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за період з 02.12.2020 по 01.03.2021у розмірі 13270,96 грн., що становить: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3767,11 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 9003,85 грн.; плата за вчинення цього виконавчого напису становить 500,00 грн. Постановою від 15.07.2021 приватного виконавця виконавчого округу Кіроовградської області Чумака В.М. відкрито виконавче провадження № 66104086 про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 13270,96 грн. Постановою від 04.11.2021 приватного виконавця виконавчого округу Кіроовградської області Чумака В.М. звернено стягнення на заробітну плату [PERSON] , яку вона отримує у ПТУ № 36. Постановою від 09.10.2025 приватного виконавця виконавчого округу Кіроовградської області Чумака В.М. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках [PERSON] . Таким чином, у даній справі перевірці підлягають підстави та умови вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, діяла та наразі діє редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, без урахування змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Зазначений висновок суду у повній мірі узгоджується з висновком викладеним у Постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, слід відзначити, що згідно з положеннями п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Отже, п. 1 Переліку, у чинній редакції, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого п. 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус при його вчиненні керувався стяттею 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку. Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, з огляду на наведене, вбачається, що нотаріус у день вчинення спірного виконавчого напису 24.02.2021 керувався пунктом Переліку, який був нечинним, та на підставі нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком на підставі лише документів передбачених пунктом 2 Переліку. Отже, при вчиненні нотаріусом оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не було взято до уваги, що кредитний договір № 500631783 від 24.11.2017 укладено у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчено, що також вбачається із змісту самого виконавчого напису та на підтвердження зворотного відповідачем докази суду не надавались. Таким чином, наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, суд констатує, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався нечинним правовим актом та вчинив зазначений виконавчий напис без наявності обов`язкового документа на обґрунтування стягнення, - на підставі чого суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав фізичної особи. Ухвалюючи дане судове рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені та/чи зазначені у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи, норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування. Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу судом відзначається таке. Відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат по оплаті професійної правничої допомоги надано наступні докази: - договір № Б/Н про надання правничої допомоги від 16.10.2025, укладений між адвокатом Проценко О.М. та [PERSON] щодо надання правової допомоги у межах цивільної справи за позовом останньої про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, із сплатою за такі правові послуги гонорару у розмірі 8000,00 грн.; - квитанція про отримання коштів від 16.10.2025, якою підтверджено сплату [PERSON] адвокату Проценко О.М. гонорару у розмірі 8000,00 грн. за договором № Б/Н про надання правової допомоги від 16.10.2025; - розрахунок витрат наданої правничої допомоги до договору Б/Н про надання правової допомоги від 16.10.2025, за змістом якого сторони договору про надання правової підтвердили надання адвокатом правової допомоги, а саме: складання адвокатського запиту до приватного виконавця про отримання інформації по виконовчому провадженню № 66104086; складання та подання до суду заяви про забезпечення позову; складання та подання позовної заяви; представництво позиваача в суді, за гонорар у розмірі 8000,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничой допомоги посилаючись на те, що витрати позивача на адвоката неспівмірні зі складністю справи. Таким чином,

Outcome: approved