Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.12.2025 і до повноліття дітей. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що шлюб з відповідачем вони зареєстрували 13 вересня 2014 року у Відділі державної реєстрації служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблений актовий запис № 133. Не зареєстровані фактичні шлюбні відносини виникли з 2008 року. У шлюбних відносинах у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади, надані з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби. Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано 01 серпня 2022 року. Позивачка посилається на те, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона не зможе забезпечити, батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу). Позивачка подала заяву, у якій просить розглядати справу здійснювати без її участі. Відповідач також подав заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, повідомляє, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2022 року у справі № 192/599/22 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з цим рішенням суду вони перебували у шлюбі з 13 вересня 2014 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 133. У сторін до реєстрації шлюбу народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьками яких є позивачка та відповідач (а.с. 6). Свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , видане повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області 01 вересня 2009 р.н., серія [NUMBER] (а.с. 7). Свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , видане Військовою сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області 07 червня 2010 року, серія [NUMBER] (а.с. 8). Свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , видане Виконавчим комітетом Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області 06 жовтня 2011 року, серія [NUMBER] (а.с. 9). Згідно з витягами з Реєстру територіальної громади позивачка та діти зареєстровані за адерсою: [ADDRESS] (а.с. 16, 17, 18, 24). Відповідач також зареєстрований за цією ж адресою (а.с. 29). Однак, як вбачається з його заяви, поданої до суду, проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39). Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.ст. 183, 184 СК України розміру аліментів може визначатись у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Частина 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що діти проживає з позивачкою, проти чого не заперечує, відповідач, а також обов`язок, в тому числі, і батька утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закон України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, а відповідач визнав позов, з нього потрібно стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, що складає 605,60 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved