Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 22.02.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкасо Фінанс» та [PERSON] укладено договір № 3631104312-203457. 11.02.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір №7250876. 07.03.2023р. між ТОВ «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №07-03/23, у відповідності до умов якого передано за плату права вимоги до боржників, в тому числі за договором №3631104312-203457. 28.08.2025р. між ТОВ «Коллект центр» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу №28-08/25, у відповідності до умов якого передано за плату права вимоги до боржників, в тому числі за договором №3631104312-203457. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №3631104312-203457. 25.07.2024р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу №25-07/24, у відповідності до умов якого передано за плату права вимоги до боржників, в тому числі за договором №7250876. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №7250876. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3631104312-203457 від 22.02.2022р. відповідно до розрахунку становить 4860,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 3500,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 1360,00 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №7250876 від 11.02.2022р. відповідно до розрахунку становить 11920,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 8000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 2400,00 грн., заборгованість за комісіями - 1520,00 грн. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за вказаними кредитними договорами у розмірі 16780,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з позовною заявою та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 16780,00 грн., а також суму понесених позивачем судових витрат, які складається із судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. Також просив розглядати справу у порядку спрощеного провадження та не заперечував проти винесення заочного рішення. Ухвалою суду від 29.10.2025р. цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням, але без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у спрпаві матеріалами, у якій роз`яснено вимоги ст.178 ЦПК України. Відповідача повідомлено про те, що у провадженні Жашківського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Факторинг партнерс» про стягнення з нього заборгованості за договором шляхом надсилання через засоби поштового зв?язку ухвали про відкриття спрощеного провадження, що підтверджується поштовим повідомленням з особистим підписом. Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. 02.12.2025р. від представника відповідача, адвоката Доманчука В.А. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Із 04.05.2022р. по 24.06.2024р. [PERSON] проходив службу у Збройних Силах України за мобілізацією. Приймав участь в бойових діях та отримав поранення. Відповідач є особою з інвалідністю та має право на пільги, передбачені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується відповідним посвідченням. Внаслідок перенесеного поранення не має можливості вести повноцінний спосіб життя, страждає від болей та втрати пам`яті. Позивач не надав суду належних доказів підписання відповідачем [PERSON] з ТОВ «Інкасо Фінанс» та з ТОВ «Мілоан» договорів №3631104312-203457 та №7250876 та саме в таких редакціях, які додано до позову, а також перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. До позовної заяви додано документи, в яких відсутні відомості про держателя картки, а також не зазначено реквізитів первинних документів, відповідно до яких зазначено вказану інформацію. Отже, Позивач не надав суду первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Сума витрат на правову допомогу в розмірі 9000 гривень не підлягає стягненню, оскільки не співмірна зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у разі якщо суд дійде до висновку про задовлення позову, представник відповідача просить застосувати до позовних вимог загальний строк позовної давності. 09.12.2025р. від представника позивача Сердійчук Я.Я. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона просить поновити позивачу строк на подачу відповіді на відзив та не приймати до уваги відзив, оскільки він є необґрунтованим та таким, що не спростовує підстави, які зазначені в позовній заяві, з огляду на наступне. По-перше, зазначені договори було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». По-друге, на виконання укладеного договору Кредитодавцем було здійснено перерахування грошових коштів за реквізитами банківської картки, вказаними позичальником на сайті Кредитодавця. На підтвердження зазначеного позивачем було додано до позовної заяви квитанцію Liqpay, відповідно до якої 11.02.2022 відбулось перерахування грошових коштів у сумі 8000,00 грн від платника, яким є ТОВ «Мілоан», згідно договору №7250876 на номер картки [NUMBER] , яку вказав позичальник при заповненні форм на сайті Кредитодавця, а також довідку, відповідно до якої 22.02.2022 відбулось перерахування грошових коштів у сумі 3500,00 грн, від платника, яким є ТОВ ФК «Інкасо Фінанс, згідно договору №3631104312-203457 на номер картки [NUMBER] , яку вказав позичальник при заповненні форм на сайті Кредитодавця. Відповідач не заперечує факту відповідності зазначених в договорах даних, а саме паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків, дату народження, адресу реєстрації, засоби зв`язку, адресу електронної пошти. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, він мав можливість здійснити запит до банку про наявність у нього карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень Відтак, посилання відповідача є необґрунтованими та є намаганням уникнути відповідальності відповідача від виконання зобов`язань. По-третє, заборгованість за договором №7250876 від 11.02.2022р. нарахована станом на 26.02.2022р.; заборгованість за договором №3631104312-203457 від 22.02.2022 року нарахована станом на 14.03.2022р. у межах строку, визначеного договором до 04.05.2022р., тобто до початку служби позичальника в Збройних Силах України по мобілізації. Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку, відповідно до всіх погоджених умов договору. По-четверте, сторонами погоджено, що строк користування кредитом №7250876 від 11.02.2022р. продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, строк позовної давності щодо заявлення вимог про стягнення заборгованості за таким договором не минув. Що стосується строку позовної давності за кредитним договором №3631104312-203457 від 22.02.2022р. представник позивача вказав, що відповідно до п. 9.7 Договору визначено, що до правовідносин, пов`язаних із поверненням суми Кредиту, сплати процентів за користування кредитом, застосовується строк позовної давності тривалістю у 20 (двадцять) років. Таким чином, строк позовної давності щодо заявлення вимог про стягнення заборгованості за таким договором не минув. Крім того, пунктом 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України чітко передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (строк дії карантину введеного Урядом України, у звязку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID19) становив з 12.03.2020 року по 01.07.2023 року). В тому числі, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У відповідності до ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Відповідно, запровадження на території України карантину і введення воєнного стану припадають на період у який позивач мав би реалізувати своє право на звернення до суду. Закон України «Про внесення змін до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» від 14.05.2025р. набрав чинності 04.09.2025р., тож не розповсюджується на вимоги позовної заяви, оскільки на відповідний період було зупинено строк позовної давності, а закон не має зворотної дії в часі. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 257, 258 ЦК України, п. 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, з урахуванням роз?яснень Верховного Суду, які викладені у Постанові від 07.09.2022р. по справі №679/1136/21, посилання відповідача на пропущення строку позовної давності щодо будь якої вимоги позивача є безпідставним та необгрунтованим. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні. По-п?яте, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат на правову допомогу зі складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Твердження представника відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 14.01.2026р. за клопотанням представника позивача ухвалою суду у справі витретувано докази. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Встановлені судом обставини та докази. 11.02.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі був укладений та підписаний електронним підписом ( одноразовим ідентифікатором F81496) договір про споживчий кредит №7250876. Відповідно до умов п. 1.1 Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати іншізобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 8000,00 грн. у валюті: Українські гривні (п. 1.2. Договору). Кредит надається загальним строком на 75 днів з 11.02.2022р. (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (п. 1.3. Договору). Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 26.02.2022р. (рекомендована дата платежу) (п.п.1.3.1.). Поточний період складає 60 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 27.04.2022 р. (дата остаточного погашення заборгованості) (п.п. 1.3.2.). Відповідно до п.1.4. позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 26.02.2022р. (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 27.04.2022р. (останнього дня строку кредитування). Загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 4520.00 грн. в грошовому виразі та 5,409,714.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 28520.00 грн. в грошовому виразі та 1735.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 12520.00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 36520.00 гривень. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за 3 пільговий період так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань (п.1.5.). Відповідно до п.п.1.5.1. комісія за надання кредиту: 1520.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно до п.п.1.5.2. проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 3000.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 24000.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.п.1.5.3.). Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, .2.3 цього Договору (п.1.6.). Усі істотні умови Договору, порядок їх застосування, погоджені Сторонами під час укладення Договору (п. 5. Договору). Відповідно до п.6.1. цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що: - він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил; - він не перебуває під впливом хвороби, алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; - на момент підписання Кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на плато та/або кредитоспроможність Позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього Договору про які він не повідомив Кредитодавця (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо), зокрема Позичальник підтверджує, що він не подавав до суду заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, стосовно нього відсутнє відкрите провадження у справі про неплатоспроможність (банкрутство) та, що на момент укладення цього договору підстав передбачених Кодексом України з питань банкрутства для відкриття такого провадження не існує; - вся інформація надана Кредитодавцю, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; - він відповідає вимогам Заявника, що встановлені розділом 2 Правил; - він не є військовослужбовцем, якому відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом не нараховуються. (п.6.3. Договору). До договору додано Анкету-заяву на кредит №7250876 від 11.02.2022р., Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» (в редакції від 04.02.2022р.), графік платежів, паспорт споживчого кредиту, довідку про ідентифікацію [PERSON] , довідку про переказ коштів на картку [PERSON] в сумі 8000,00 грн. 22.02.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкасо Фінанс» та [PERSON] в електронній формі був укладений та підписаний електронним підписом (одноразовим ідентифікатором K8S6YZF4) договір позики №3631104312-203457. За цим договором Товариство приймає на себе зобов`язання надати, а Позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути Кредит та сплатити плату за користування Кредитом, у вигляді нарахованих на Суму кредиту процентів, за фактичний строк користування Кредитом, у порядку встановленому цим Договором (п.2.1.). Кредит надається в загальному розмірі (Сума кредиту): 3500.00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок.) (п.2.2.). Строк період користування кредитними коштами складає 20 (днів) і починається з 22.02.2022 року та закінчується 14.03.2022 року (включно) (п.2.3.). Цільове призначення Кредиту (мета використання): Споживчі потреби, у т.ч. придбання Позичальником будь-яких товарів, робіт, послуг для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.2.4.). За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору) (п.2.5.). Розмір фіксованої процентної ставки, встановлений цим Договором, не може бути збільшений без письмової згоди Позичальника (п.2.6.). Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства (п.2.7.). Кредит надається одноразово шляхом перерахування коштів виключно на Рахунок Позичальника, зазначений позичальником при подачі Заяви про надання кредиту та зазначений у розділі 10 (Реквізити сторін) цього Договору (п.3.2.). Відповідно до п.9.2. цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п. 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису (п.9.3.). Відповідно до п.5.6. підписанням цього договору Позичальник, підтверджує, що у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до моменту укладання цього Договору йому надано повну та вичерпну інформацію та документи, що забезпечує правильне розуміння суті наданої фінансової послуги. До договору додано Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Інкасо Фінанс», графік платежів, паспорт кредиту, довідку про переказ коштів на картку [PERSON] № [NUMBER] в сумі 3500,00 грн., підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів. На виконання ухвали суду від 14.01.2026р. про витребування доказів АТ КБ «Приватбанк» повідомив, що на ім?я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження операцій станом на 31-01-2026р.: фінансовий номер телефону [NUMBER] . По рахунку (ах) [NUMBER] ( [NUMBER] ) було зарахування коштів на суму 8000 UAH від 11.02.2022р.; по рахунку(ах) [NUMBER] ( [NUMBER] ) було зарахування коштів на суму 3500 UAН від 22.02.2022р. Додатково надано виписку по рахунку(ах) [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період з 11.02.2022 - 22.03.2022р., з якої вбачається, що [PERSON] протягом вказаного періоду користувався кредитними коштами, здійснюючи різного роду фінансові операції. Отже, укладення та підписання договору про споживчий кредит №7250876 та договору позики №3631104312-203457 знайшло своє підтвердження. 25.07.2024р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 25-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №7250876 від 11.02.2022р., який укладено між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , що підтверджується копією Реєстру Боржників за Договором факторингу від 26.07.2024р., актом приймання-передачі Реєстру боржників від 26.07.2024р., платіжною інструкцією. 07.03.2023р. між ТОВ «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №07-03/23, у відповідності до умов якого передано за плату права вимоги до боржників, в тому числі за договором №3631104312-203457. 28.08.2025р. між ТОВ «Коллект центр» та ТОВ «Факторинг партнерс» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №28-08/25, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №3631104312-203457 від 22.02.2022р., який укладено між ТОВ «Інкасо Фінанс» та [PERSON] , що підтверджується копією Реєстру Боржників за Договором факторингу від 28.08.2025р., актом приймання-передачі Реєстру боржників, актом зарахування зустрічних однорідних вимог. Таким чином, факт правомірності укладення договорів про відступлення прав вимоги та перехід до ТОВ «Факторинг Партнерс» прав вимоги заборгованості за договорами №7250876 від 11.02.2022р. та №3631104312-203457 від 22.02.2022р. до відповідача, є доведеним та підтверджується належними доказами. Нормативне обгрунтування та висновки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, зокрема Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом та вартість усіх послуг, пов`язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020, проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 та від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповіно до ст. 10561 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Щодо стягнення заборгованості. У порушення умов договору про споживчий кредит, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, в результаті чого він має заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №7250876 від 11.02.2022р., яка відповідно до розрахунку становить 11920,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 8000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 2400,00 грн., заборгованість за комісіями - 1520,00 грн. У порушення умов договору позики, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, в результаті чого він має заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3631104312-203457 від 22.02.2022р., яка відповідно до розрахунку становить 4860,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) - 3500,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 1360,00 грн. Представник відповідача не погоджується з нарахуванням вказаної вище суми заборгованості, оскільки відповідач з 04.05.2022р. по 24.06.2024р. проходив службу у Збройних Силах України за мобілізацією та приймав участь в бойових діях, на підтвердження чого надав копію військового квитка. Відповідач є особою з інвалідністю та має право на пільги, передбачені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується відповідним посвідченням. В свою чергу, представник позивача стверджує, що заборгованість за договором №7250876 від 11.02.2022р. нарахована станом на 26.02.2022р.; заборгованість за договором №3631104312-203457 від 22.02.2022 року нарахована станом на 14.03.2022р. у межах строку визначеного договором до 04.05.2022р., тобто до початку служби позичальника в Збройних Силах України по мобілізації, і відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку, відповідно до всіх погоджених умов договору. Проаналізувавши дані твердження сторін та наявні у справі розрахунки заборгованості позивача, враховуючи норми чинного законодавства та обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до записів військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] відповідно до наказу командира Військової частини від 04.05.2022р. №109 призваний на військову службуза мобілізацією та проходив службу у Збройних Силах України, а 24.06.2024р. звільнений (демобілізований) в запас. Згідно з посвідченням серії [NUMBER] , виданого 24 вересня 2025 року, [PERSON] є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни. Згідно зі статтями 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», що закріплює гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції чинній на час укладення договору 14.03.2021) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Отже, у період виконання умов кредитного договору за вищевказаний період, відповідач мав статус військовослужбовця та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто з 04.05.2022р. по 24.06.2024р. Згідно договору про споживчий кредит №7250876 від 11.02.2022р., графіку платежів та розрахунку заборгованості за цим договором, встановлено, що заборгованість по кредиту була нарахована первісним кредитором ТОВ «Мілоан» за період з 11.02.2022р. по 26.02.2022р. та у подальшому не змінювалася. Згідно договору позики №3631104312-203457 від 22.02.2022р. та розрахунку заборгованості за цим договором, встановлено, що заборгованість за позикою була нарахована первісним кредитором ТОВ «Інкасо Фінанс» за період з 22.02.2022р. по 14.03.2022р. та у подальшому не змінювалася. Таким чином, нарахована позивачем заборгованість є обгрунтованою та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Що стосується позовної давності. Пунктом 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України чітко передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (строк дії карантину введеного Урядом України, у звязку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID19) становив з 12.03.2020 року по 01.07.2023 року). У Постанові Верховного Суду від 7 вересня 2022 р. по справі N 679/1136/21 Верховний Суд надав роз?яснення, що у пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб?єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У відповідності до ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Відповідно, запровадження на території України карантину і введення воєнного стану припадають на період у який позивач мав би реалізувати своє право на звернення до суду. Закон України «Про внесення змін до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» від 14.05.2025 року набрав чинності 04.09.2025 року, тож не розповсюджується на вимоги позовної заяви, оскільки на відповідний період було зупинено строк позовної давності, а закон не має зворотної дії в часі. Крім того, слід зауважити, що сторонами погоджено строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частин 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги вищевказане, дослідивши матеріали справи, що позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). 02.07.2024р. між ТОВ «Факторинг партнерс» та адвокатським об?єднанням «Лігал АССІСТАНС» укладено договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги. Позивачем до позовної заяви додано заявку на надання юридичної допомоги №840 від 01.09.2025р. та витяг з акту №19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025р., де зазначено вид послуг, здійснених адвокатом та їхня вартість, яка в даному випадку становить 9000,00 грн. Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача у відзиві заперечував проти заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн., оскільки вважає її не співмірною зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, але при цьому не наводить жодного обґрунтування неспівмірності цих витрат зі складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року в справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Визначивши витрати, що мають бути компенсовані за рахунок відповідача, враховуючи їх підтвердження, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. 00 коп. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 0566620006 від 20.05.2025р. Тому, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн. судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved