Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

До Ємільчинського районного суду Житомирської області звернулася [PERSON] з позовом до Ємільчинської селищної ради Житомирської області про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] . Посилається на те, що [INFO] померла її баба [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, в тому числі право на земельну частку (пай). Її батько (син померлої) [PERSON] , помер [INFO] , не подавши заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та не вступив у фактичне володіння спадковим майном. Позивач, як спадкоємець після смерті баби [PERSON] , не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом встановленого строку, оскільки відповідно до положень ЦК УРСР на час смерті баби не входила до кола спадкоємців, які мали право на спадкування. 29 жовтня 2025 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову, у зв`язку із тим, що вона на час відкриття спадщини відповідно до ст. 529 ЦК УРСР не входила до числа спадкоємців, які б мали право на спадкування, на день смерті спадкодавця не була зареєстрована та не проживала разом з нею, а тому вважається такою, що спадщину після вказаної особи не прийняла, пропустила встановленого строку звернення до нотаріуса із такою заявою. Посилаючись на статтю 1272 ЦК України, позивач вважає, що строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини пропустила з поважної причини, просить визначити їй додатковий строк терміном дев`яносто календарних днів, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] . Ухвалою суду від 03.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги із підстав, викладених в позовній заяві, просила визначити їй додатковий строк терміном дев`яносто календарних днів, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] . Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, заяв чи клопотань не надходило. Так, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно положення, передбаченого ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 зазначив проте, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи, суд вважає, що справу може бути розглянуто по суті за наявними у справі матеріалами. Відповідно до статті 268 ЦПК України у судовому засіданні 09.02.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , актовий запис № 21, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.12.1998 (а.с. 3). Із копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] від 25.05.1974 (дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.08.1196) вбачається, що її батьком є [PERSON] (а.с.8, 9). З копії архівної довідки Державного архіву Житомирської області від 08.10.2025 за № К-4681/02 слідує, що у книзі реєстрації актових записів про народження по Калинівській сільраді Лугинського району Житомирської області за 1946 рік зазначено, що [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є: [PERSON] (так у документі), 31 рік, за національністю українка (а.с. 10). Вищенаведене підтверджує родинні відносини між позивачем та покійною [PERSON] зокрема, покійна була її бабою. З копії довідки Степанівського старостинського округу Ємільчинської селищної ради Житомирської області від 29.09.2025 за № 458 вбачається, що гр. [PERSON] [INFO] , дійсно була включена у списки на розпаювання земель сільськогосподарського підприємства ПКСП «Зоря» село Степанівка Ємільчинського району Житомирської області. На ім`я [PERSON] , 12.11.1996 року Ємільчинською районною державною адміністрацією Житомирської області був виданий сертифікат серії ЖТ № 0120911. На день смерті [PERSON] [INFO] , державний акт взамін сертифікату не виготовлявся та не видавався (а.с. 12). Із копії довідки Степанівського старостинського округу Ємільчинської селищної ради Житомирської області від 27.08.2025 за №439 вбачається, що гр. [PERSON] , [INFO] , дійсно на день смерті [INFO] , проживала та була зареєстрована одна в селі Лебідь, Звягельського (колишнього Ємільчинського) району, Житомирської області (а.с.7). [INFO] помер [PERSON] , актовий запис № 12, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.06.2003 (а.с. 11). З копії постанови приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Житомирської області Петрук С.П. від 29.10.2025 за №151/02-31 слідує, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті баби [PERSON] у зв`язку із тим, що вона на час відкриття спадщини відповідно до ст. 529 ЦК УРСР не входила до числа спадкоємців, які б мали право на спадкування, спадкодавець на день смерті була зареєстрована та проживала одна, за даними Спадкового реєстру станом на 29.10.2025 року спадкова справа щодо майна померлої не заводилася, а тому вважається такою, що спадщину після вказаної особи не прийняла. (а.с. 13). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила визначити їй додатковий строк терміном дев`яносто календарних днів для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті її баби [PERSON] , яка померла [INFO] . Частина 1 статті 58 Конституції визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Частинами 1, 3 статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Наведене також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладених в постанові від 06 лютого 2019 року у справі №145/797/15-ц Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Таким чином, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то судом, відповідно, застосовуються положення Цивільного Кодексу УРСР (в редакції 1996 року), які діяли на час смерті спадкодавця. Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений у статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. У статті 527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтями 529, 530 ЦК УРСР встановлено дві черги спадкоємців за законом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). За правилом статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка діяла на час виниклих правовідносин, але втратила чинність 30 травня 2008 року, було роз`яснено, що передбачений статтею 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. У постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №319/414/20, від 16 листопада 2021 року у справі №289/767/20 зроблено висновок, що: «цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку». Отже нормами ЦК УРСР не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, а передбачено продовження строку на прийняття спадщини. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється за принципом диспозитивності, тобто суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Водночас, позивач звернулася із даним позовом, та посилаючись на ст. 1272 ЦК України (2003 року), просила визначити їй додатковий строк терміном дев`яносто календарних днів для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд зауважує, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР, яким, зокрема, не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, а передбачено продовження строку на прийняття спадщини. Крім того, позивач у позовній заяві вказала, що на день смерті [PERSON] , спадкоємцем за законом першої черги був її батько (син померлої) [PERSON] , який спадщину не прийняв та не вступив у фактичне володіння спадковим майном, помер [INFO] . Відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого ст. 549 ЦК УРСР шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Крім того, діючий на час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , ЦК УРСР не відносив позивача до жодної із черг спадкоємців, про що позивачем також зазначено в позовній заяві та, зокрема, підтверджено і постановою приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Житомирської області Петрук С.П. від 29.10.2025 за №151/02-31, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті баби [PERSON] , дана обставина не заперечувалася позивачем. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі через призму заявлених позовних вимог,

Outcome: dismissed