Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-04 00:00:00

12 вересня 2025 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову вказує, що 11 вересня 2022 року о 15:20 в с. Пасіки Зубрицькі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля SKODA Octavia 2.0 TDi, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить Позивачу, та автомобіля під керуванням [PERSON] (ПН [NUMBER] ) Львівська обл. м. Перемишляни вул. Привокзальна 18г 5 (дані взяті з поліса, який додається до позовної заяви). Факт дорожньо-транспортної пригоди оформлено Повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду (європротокол). Винуватцем ДТП визначено [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у страховій компанії «УСС», яка на момент звернення до суду визнана неплатоспроможною та перебуває у стані ліквідації. У зв`язку з цим обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 20 вересня 2022 року НБУ анулював усі ліцензії ПрАТ СК «Український страховий стандарт» на провадження діяльності з надання фінансових послуг: https://minfin.com.ua/ua/2022/09/21/92601297/. Автомобіль SKODA Octavia 2.0 TDi, державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , належить на праві власності позивачу. Цивільна-правова відповідальність водія автомобіля SKODA Octavia 2.0 TDi, державний реєстраційний номер [NUMBER] на момент вчинення адміністративного правопорушення була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» і підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №208417255, строк дії якого з 25.03.2022 по 24.03.2022 року. Станом на 2022 рік, максимальні розміри страхових виплат за шкоду, заподіяну майну потерпілих у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, були визначені Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698. Згідно з цим розпорядженням, максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становив 50 000 гривень на одного потерпілого. Ця сума була чинною до 1 липня 2022 року. З 1 липня 2022 року набрала чинності постанова Національного банку України № 109, якою були збільшені розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зокрема, максимальний розмір виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення "європротоколу" був збільшений до 80 000 гривень на одного потерпілого. Отже, на момент вчинення ДТП у 2022 році, якщо документи були оформлені без участі уповноважених працівників Державної автомобільної інспекції, максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становив 50 000 гривень. Ця сума була чинною до 1 липня 2022 року, після чого вона була збільшена до 80 000 гривень. Відповідно до висновку експерта №141 від 27.09.2022 року за результатами проведеного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту пошкодженого при ДТП автомобіля автомобіля SKODA Octavia 2.0 TDi, державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 119 317,21 грн, а вартість матеріального збитку становить 57 151,37 грн. З урахуванням викладеного, просила суд стягнути, вартість матеріального збитку в розмірі 57 151,37 грн, інфляційні втрати за період з 27.09.2022 по 11.09.2025 (1081 день) 16 971,82 грн; 3% річних за той самий період 5 077,86 грн. понесені витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 3000,00 грн, витрати на правничу допомогу 20000 грн. Позиція відповідача: 07.10.2025 року до суду надійшов відзив представника МТСБУ адвоката Висоцької Х.О., в якому вона вказує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] щодо автомобіля SKODA Octavia 2.0 TDi, державний реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «УСС», а тому МТСБУ не може нести відповідальність за шкоду, задану забезпеченим транспортним засобом. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду потерпілим у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з ЄДР) для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду в разі недостатності коштів та майна страховика повного члена МТСБУ в таких самих випадках. В інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації юридичної особи. Тому МТСБУ безпідставно було залучено до участі в справі в якості відповідача. Крім того, позивач не звертався до страховика, МТСБУ з повідомленням про ДТП, із заявою про виплату страхового відшкодування та не робив жодних юридично значущих дій для його отримання від страховика. Зверненням з позовом до суду позивач порушив встановлений ст. 34 зазначеного вище закону порядок визначення розміру шкоди. Посилаючись на викладене, представник МТСБУ просив відмовити в задоволенні позовних вимог до МТСБУ, стягнути з позивача на користь МТСБУ судові витрати в розмірі 2000 грн. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. 15.09.2025 року ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 08.10.2025 року ухвала про перехід зі спрощеного провадження без повідомлення сторін в спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 вересня 2022 року о 15:20 в с. Пасіки Зубрицькі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля SKODA Octavia 2.0 TDi, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить Позивачу, та автомобіля під керуванням [PERSON] (ПН [NUMBER] ) Львівська обл. м. Перемишляни вул. Привокзальна 18г 5 (дані взяті з поліса, який додається до позовної заяви). Факт дорожньо-транспортної пригоди оформлено Повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду (європротокол). Винуватцем ДТП визначено [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля марки SKODA Octavia 2.0 TDi, державний реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до висновку експерта №141 від 27.09.2022 року за результатами проведеного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту пошкодженого при ДТП автомобіля автомобіля SKODA Octavia 2.0 TDi, державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 119 317,21 грн, а вартість матеріального збитку становить 57 151,37 грн. Цивільна-правова відповідальність водія автомобіля SKODA Octavia 2.0 TDi, державний реєстраційний номер [NUMBER] на момент вчинення адміністративного правопорушення була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» і підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №208417255, строк дії якого з 25.03.2022 по 24.03.2022 року. Страхувальником є [PERSON] . Строк дії страхового поліса з 25.03.2022 по 24.03.2022 включно. В матеріалах справи міститься повідомлення [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про дорожньо-транспортну пригоду від 13.09.2022 року. Доказів фактичного відправлення/отримання ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» вказаного повідомлення матеріали справи не містять. Абзацом 1 ч. 1 статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Згідно зі ст. 979 ЦК України, у редакції, яка діяла на час настання ДТП, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. На час настання ДТП діяв Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 (далі - Закон №1961-IV), який втратив чинність 01.01.2025 у зв`язку з введенням в дію Закону України №3720-IX від 21.05.2024 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров?ю, майну третьої особи. Згідно з п. 20.3 Закону України №1961-IV у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Підпунктом «а» п. 41.2 ст. 41 Закону України №1961-IV було визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до п. 52.1, 52.3, 52.5 ст. 52 Закону України №1961-IV членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Повне членство страховика в МТСБУ припиняється у разі позбавлення страховика - повного члена МТСБУ такого статусу, втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ або виключення такого страховика із членів МТСБУ. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.02.2022 у справі №201/16373/16-ц визначаючись щодо особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду у випадку, якщо страхова компанія позбавлена ліцензії, виключена з МТСБУ, перебуває в стані припинення, банкрутства, фактично не здійснює діяльності, з поміж іншого, дійшла таких висновків: - наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів; - у випадку укладення страховою компанією договору зі страхувальником після виключення із членства в МТСБУ відповідальність за спричинену шкоду у ДТП за цим страховим договором має нести винна особа. Особа, яка укладає договір зі страховою компанією, має діяти обачливо, з огляду на доступність інформації на сайті МТСБУ, та з`ясувати, чи має така страхова компанія членство в МТСБУ; - у випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього; - МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (пп. «ґ» ч. 1 ст. 41 Закону України №1961-IV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (пп. «а» п. 41.2 ст. 41 цього Закону); - МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому немає значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства; - у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат; - МТСБУ відповідно до Закону України №1961-IV відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи; - Закон України №1961-IV не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах. МТСБУ відповідно до Закону України №1961-IV відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи. У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб. Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах (такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01.02.2024 у справі №917/1093/21). Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №3720-IX від 21.05.2024 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діє з 01.01.2025, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду (здійснює регламентну виплату) на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі її заподіяння транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди укладено внутрішній договір страхування зі страховиком, стосовно якого до дня введення в дію цього Закону відкрито провадження у справі про банкрутство чи такий страховик ліквідований. Як було встановлено судом ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] , припинило членство в МТСБУ з 25.01.2023, на даний час перебуває в стані припинення на підставі рішення засновників про його ліквідацію, але зараз державна реєстрація припинення юридичної особи не проведена. Станом на сьогодні, відсутні будь-які докази того, що ПрАТ «СК «УСС» визнано банкрутом чи ліквідовано. Тому, те що ПрАТ «СК «УСС» перебуває в процесі припинення, не зобов`язує МТСБУ здійснити регламентну виплату на користь потерпілої особи, оскільки процедура припинення юридичної особи не є доказом її ліквідації та не є доказом недостатності її коштів та майна необхідних для виконання зобов`язань. Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав ніж викладене вище і лише з дотриманням вказаних умов, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), зокрема у пунктах 90, 91. Враховуючи вищевикладене, МТСБУ не має підстав для проведення регламентної виплати на користь Позивача за пошкодження її майна. Крім того, суд звертає увагу на те, що питання обґрунтованості позовних вимог не вирішуєтьс, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (п. 40), від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (п. 50), від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц (п. 31.10), від 30.01.2019 у справі №552/6381/17 (п. 39), від 01.04.2020 у справі №520/13067/17 (п. 75), від 07.07.2020 у справі №438/610/14-ц (п. 54) та 13.10.2020 у справі №640/22013/18 (п. 31)). Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148). Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). За змістом п. 26 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: дані про перебування юридичної особи у процесі припинення, у тому числі дані про рішення щодо припинення юридичної особи, відомості про комісію з припинення (ліквідатора, ліквідаційну комісію, керуючого припиненням тощо) та про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог. Як вбачається із відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 18.05.2023 року Державним реєстратором внесено запис до Реєстру щодо перебування юридичної особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» в стані припинення. Строк розгляду вимог кредиторів було встановлено до 16.07.2023. Ліквідатором юридичної особи є [PERSON] . Ст.104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. За змістом ч.8,9 ст.110 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується ліквідаційною комісією (ліквідатором) юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. Таким чином, пред`явлення кредиторами своїм вимог, в тому числі, і щодо невиплаченої суми страхового відшкодування., їх розгляд та включення до вимог відповідної черги погашення, повинен здійснюватися відповідно до вимог ст.110 ЦК України. Задоволення судом позову про стягнення заборгованості із юридичної особи, яка перебуває в стані припинення без дотримання позивачем встановленої законом процедури щодо пред`явлення кредиторських вимог до ліквідаційної комісії не вбачалося б можливим. Суд роз`яснює позивачу, що вона вправі пред`явити свої кредиторські вимоги зі стягнення страхового відшкодування до ліквідаційної комісії ПрАТ «СК «Український страховий стандарт». Відповідно до п.4 ч.1 ст.112 ЦК України вимоги позивача як кредитора належать до вимог четвертої черги. За змістом ч.3-5 ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. . Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними. Отже, вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними. Таким чином, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні кредиторських вимог позивача щодо стягнення страхового відшкодування, вона не буде позбавлена права звернутися до суду із відповідним позовом щодо оскарження відмови у задоволенні її кредиторських вимог та стягнення страхового відшкодування. Такий позов не буде вважатися спором між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав та мати наслідком закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. У разі, якщо позивач як кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звернеться до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові буде відмовлено, в силу приписів ст. 112 ЦК України будуть вважатися погашеними. Таким чином, пред`явлення кредиторами своїм вимог, в тому числі, і щодо невиплачених сум страхового відшкодування, їх розгляд та включення до вимог відповідної черги погашення, повинен здійснюватися відповідно до вимог ст.111 ЦК України. У постанові від 20.01.2020 у справі № 922/416/19 Верховний Суд дійшов такого правового висновку: "законодавством передбачений спеціальний порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється шляхом звернення із відповідними вимогами до ліквідаційної комісії такої особи. Такого способу захисту порушеного особою, що припиняється, права стягувача (кредитора) як звернення із вимогами саме про стягнення заборгованості норми статей 104-112 ЦК України не передбачають". У постанові Верховного Суду від 30.08.2024 року у справі № 905/451/22 викладено наступну правову позицію. Частина 3 статті 112 ЦК України не встановлює способів захисту прав та інтересів кредитора, а лише встановлює строк звернення до суду з позовом. Тому способи захисту прав та інтересів кредитора не залежать від того, чи перебуває юридична особа у стані припинення. Зокрема, якщо кредитор вважає, що в юридичної особи існує обов`язок зі сплати кредитору грошової суми, то належному способу захисту відповідає позовна вимога про стягнення такої суми (пункт 5 частини 2 статті 16 ЦК України. Такий ефективний спосіб захисту застосовується і в разі, якщо юридична особа перебуває в стані припинення, а ліквідаційна комісія (ліквідатор) відмовила в задоволенні вимог кредитора або ухилилася від їх розгляду, оскільки в разі задоволення позову судом відповідне судове рішення незалежно від волі юридичної особи підлягає примусовому виконанню державним або приватним виконавцем. Натомість позовна вимога про зобов`язання юридичної особи включити грошові вимоги кредитора до її проміжного ліквідаційного балансу є неефективною, позаяк, по-перше, виконання судового рішення про задоволення такої вимоги залежить виключно від волі відповідача. По-друге, навіть виконання такого судового рішення, тобто включення вимоги кредитора до проміжного ліквідаційного балансу юридичної особи само по собі не гарантує сплати боргу юридичною особою. В такому разі кредитору доведеться звертатись до суду вдруге про примусове стягнення боргу, що свідчить про те, що застосування зазначеного способу захисту не призводить до повного захисту прав кредитора. З врахуванням наведеного, у разі, якщо юридична особа перебуває у стані припинення, то належним способу захисту відповідатиме позовна вимога про стягнення суми заборгованості, однак такий ефективний спосіб захисту застосовується в разі, якщо юридична особа перебуває в стані припинення, а ліквідаційна комісія (ліквідатор) відмовила в задоволенні вимог кредитора або ухилилася від їх розгляду. Доказів того, що позивач зверталася до ліквідаційної комісії із кредиторською вимогою про виплату суми страхового відшкодування та того, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) відмовила в задоволенні вимог кредитора чи ухилилася від їх розгляду, не подано. Відтак відповідно до зазначеного Закону з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи. У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб. Вирішуючи вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, суд виходить з такого. За правилом п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відзиві на позовну заяву представником відповідача було заявлено про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат у розмірі 2 000,00 грн., понесених у зв`язку із вивченням та аналізом позовної заяви, підготовки правової позиції по справі, подання відзиву на позовну заяву, участі адвоката у судовому процесі, у разі необхідності подання апеляційної та касаційної скарг, втім питання розподілу судових витрат не було вирішено судовим рішенням, з огляду на що, суд у порядку ч.3 ст. 270 ЦПК України вважає за можливе ухвалити додаткове рішення у справі. Так, убачається, що 21.12.2022 між Моторним (транспортним) страховим бюро України (замовник) в особі Генерального директора [PERSON] та адвокатом Висоцькою Х.О., було укладено Договір № 3/4/2023 про надання послуг в сфері права, за яким замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов`язання надавати послуги у сфері права. 22.09.2025 між Моторним (транспортним) страховим бюро України (замовник) та адвокатом Висоцькою Х.О. (виконавець) було укладено додаткову угоду № 185 до Договору про надання послуг в сфері права № 3/4/2023 від 21.12.2022 р. (далі Угода), за якою у відповідності до п. 1 Угоди, відповідно до умов Договору, замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника наступних справ, зокрема, але не виключно: № справи: 322/25, ПІБ позивача: [PERSON] , статус МТСБУ: відповідач, ціна позову: 102 201,05 грн., вартість послуг: 2000,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 143 ЦПК України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, вказана позиція сформована у постановах Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Зважаючи на викладене, з огляду на долучений стороною обсяг доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомога, за відсутності будь-яких заперечень з боку позивача, суд доходить висновку про обґрунтованість таких вимог відповідача та стягнення з позивача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Судом враховується, що позивачем відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що передбачено ч. 6 ст.137 ЦПК України, не заявлено. Враховуючи наведене та

Outcome: approved