Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-10 00:00:00

Чугуївська окружна прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 05.03.2024 звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просили припинити право власності на земельні ділянки, шляхом їх конфіскації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер: 1355 від 20.07.2018 набула право власності на земельну ділянку площею 2,1634 га, кадастровий номер 6321687600:03:001:0232, що розташована на території Старицької сільської ради Чугуївського (колишнього Вовчанського) району Харківської області. [PERSON] 20.07.2018 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1603293263216, номер відомостей про речове право 27130877, індексний номер рішення 42155099 від 20.07.2018). Також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер: 1356 від 20.07.2018 набула право власності на земельну ділянку площею 1,1419 га, кадастровий номер 6321687600:04:001:0077, що розташована на території Старицької сільської ради Чугуївського (колишнього Вовчанського) району Харківської області. [PERSON] 20.07.2018 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1603325063216, номер відомостей про речове право 27131375, індексний номер рішення 42156938 від 20.07.2018). Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення вимог ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при користуванні [PERSON] вищезазначеними земельними ділянками. Так, ст. 81 Земельного кодексу України встановлена виключна заборона, щодо набуття іноземцями або особами без громадянства права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. А ст. 145 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття такого права воно підлягає відчуженню протягом одного року з моменту набуття. Враховуючи те, що отримані [PERSON] у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 6321687600:04:001:0077 та 6321687600:03:001:0232, нею добровільно не відчужені упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 21.07.2019), право власності на такі земельні ділянки підлягає припиненню, шляхом їх конфіскації за рішенням суду. У зв`язку з чим, позивач просить припинити громадянці російської федерації [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , [INFO] ) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6321687600:03:001:0232, площею 2,1634 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Старицькоїї сільської ради Чугуївського (колишнього Вовчанського) району Харківської області, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.07.2018 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 42155099 від 20.07.2018) шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області; припинити громадянці російської федерації [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , [INFO] ) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6321687600:04:001:0077, площею 1,1419 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Старицькоїї сільської ради Чугуївського (колишнього Вовчанського) району Харківської області, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.07.2018 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 42156938 від 20.07.2018) шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та стягнути з відповідача на користь Харківської обласної прокуратури понесені судові витрати. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник Чугуївської окружної прокуратури Харківської області у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі представника прокуратури, на задоволенні позовних вимог у повному обсязі наполягала та просила їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надав до суду клопотання, в якому просив провести судове засідання без участі представника ГУ Держгеокадастру у Харківській області, з урахуванням правової позиції у раніше поданих поясненнях. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем останнього відомого місця проживання, а також шляхом розміщення виклику до суду через оголошення на веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, а також на офіційній сторінці суду веб-сайту Судова Влада України у розділі «Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме». Причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою РФ, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.01.2024 № 361110444 (а.с. 12,13); копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.2018 (а.с.14); Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.01.2024 № 361110704 (а.с. 15,16). Крім того, громадянство російської федерації [PERSON] [INFO] , підтверджується листом Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області №6301.7-1367/63.3-24 від 23.01.2024, в якому зазначено, що за обліками факт оформлення паспорта громадянина України на ім`я відповідача у справі не встановлений, а за обліками відділу з питань постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Харківській області значиться громадянка РФ [PERSON] , [INFO] , яка документована посвідкою на постійне проживання № [NUMBER] від 11.11.2011 (а.с. 33). Згідно інформації наданої Головним управлінням державної міграційної служби України в Харківській області від 11.03.2024 (а.с. 46), - місце проживання [PERSON] [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . 20.07.2018 державний нотаріус Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області Ворона Г.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна [PERSON] , 1927 року народження, яка померла [INFO] , є її дочка, [PERSON] , громадянка Російської Федерації, [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка постійно проживає в [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до вищевказаного Свідоцтва, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 2,1634 гектарів, що знаходиться на території Старицької сільської ради Вовчанського району Харківської області, яка належить померлій на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯМ №853802, виданого Вовчанською районною державною адміністрацією Харківської області 04.10.2012. Земельна ділянка зареєстрована у Відділі Держземагенства у Вовчанському районі Харківської області 12.10.2012, кадастровий номер 6321687600:03:001:0232; вказана земельна ділянка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] 20.07.2018 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1603293263216, індексний номер рішення 27130877 від 20.07.2018), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №361110444 від 08.01.2024 (а.с. 22,23). Крім того, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.01.2024 № 361110704, відповідач, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер: 1356 від 20.07.2018 набула право власності на земельну ділянку площею 1,1419 га, кадастровий номер 6321687600:04:001:0077, що розташована на території Старицької сільської ради Чугуївського (колишнього Вовчанського) району Харківської області. [PERSON] 20.07.2018 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1603325063216, номер відомостей про речове право 27131375, індексний номер рішення 42156938 від 20.07.2018). Таким чином, громадянка РФ [PERSON] 20.07.2018 набула право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 6321687600:03:001:0232, 6321687600:04:001:0077, розташовані на території Старицької сільської ради Чугуївського (колишнього Вовчанського) району Харківської області та протягом року не виконала покладені на неї у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужила вказані земельні ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В свою чергу, ст. 81 Земельного кодексу України встановлена виключна заборона, щодо набуття іноземцями або особами без громадянства права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. А ст. 145 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття такого права воно підлягає відчуженню протягом одного року з моменту набуття. Враховуючи те, що отримані [PERSON] у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 6321687600:03:001:0232 площею 2,1634 га, вартістю згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості 84279,35 грн., та 6321687600:04:001:0077 площею1.1419 га, вартістю згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості 75555,33 га, нею добровільно не відчужено упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 21.07.2019). Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області листом від 13.03.2023 повідомлено, що заходи представницького характеру, спрямовані на захист порушених інтересів держави, з метою конфіскації земельних ділянок з кадастровими номерами 6321687600:03:001:0232 та 6321687600:04:001:0077 не вживались (а.с. 21,22).Вказаним листом Головне управління Держгеокадастру у Харківській області також повідомило, що не заперечує проти вжиття Харківською обласною прокуратурою заходів представницького характеру на захист інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області стосовно звернення до суду з позовною заявою про конфіскацію земельних ділянок з кадастровими номерами 6321687600:03:001:0232 та 6321687600:04:001:0077, які перебувають у приватній власності громадянки російської федерації, в порядку, передбаченому статтею 145 Земельного кодексу України. Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, яке здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, самостійно не реалізувало процесуальне право на подання позову про конфіскацію земельної ділянки, то наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Положеннями статей 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт. Як зазначено у ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. В силу ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України). Згідно п. «а» ч. 1 ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Згідно ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. В силу ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно пункту «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Разом з тим, відповідно до п. в ч.1 ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Частиною 1 ст. 148 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. За приписами п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 356 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Аналіз вищевказаних норм ЗК України дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом 1 року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» законодавець визначив, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України) відповідно до вимог, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, право власності на земельну ділянку з кадастровими номерами 6321687600:03:001:0232 та 6321687600:04:001:0077 [PERSON] набула 20.07.2018 тa враховуючи положення ст. 145 Земельного кодексу України у строк до 21.07.2019 вона повинна була здійснити відчуження набутих нею земельних ділянок. У свою чергу, [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих нею земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, у зв`язку з чим такі земельні ділянки з кадастровими номерами 6321687600:03:001:0232 та 6321687600:04:001:0077 підлягають конфіскації за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Прокурором при зверненні до суду з даним позовом було сплачено 6056,00 гривень судового збору за подачу позову, що підтверджується платіжним дорученням, тому сума цих витрат підлягає стягненню з відповідача на користь Харківської обласної прокуратури.

Outcome: approved