Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

ТзОВ ФК «Фінтраст Капітал» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4424327 від 27.02.2024 р. в розмірі 21 050 грн. та понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. та правової допомоги в розмірі 10 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 27.02.2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 4424327 в електронній формі. На умовах, встановлених договором відповідачу були перераховані кредитні кошти на платіжну картку № [NUMBER] , яку відповідач вказав особисто під час укладання договору, в сумі 2000 грн. на строк 360 днів, тип процентної ставки стандартна, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту. Відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Станом на 28.03.2024 р. відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. 25.10.2024 р. згідно умов Договору факторингу № 25/10/2024, ТзОВ «Лінеура Україна» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4424327 від 27.02.2024 р. на користь ТзОВ ФК «Фінтраст Капітал», яким відповідно набуто право вимоги до відповідача в розмірі 15100 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 2000 грн., заборгованість за процентами 12100 грн., штрафні санкції 1000 грн. Станом на дату укладання договору факторингу від 25.10.2024 року №2 5/10/2024, строк дії договору № 4424327 від 27.02.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТзОВ ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 року по 21.02.2025 року (119 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 5950 грн. Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТзОВ ФК «Фінтраст Капітал» , ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем на загальну суму 21050 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 2000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 12100 грн., нарахованих процентів ТзОВ ФК «Фінтраст Капітал» за 119 календарних днів - 5950 грн., штрафні санкції - 1000 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ ФК «Фінтраст Капітал» змушене звернутись до суду. Ухвалою судді від 29.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду із відміткою «адресат відсутній ». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. В силу вимог частини 8 статті 128 ЦПК України, а також правових висновків, викладених у Постановах ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17), судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні вищевказаних відміток. Зважаючи на викладене, відповідач повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи. У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 27.02.2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 4424327 в електронній формі. На умовах, встановлених договором відповідачу були перераховані кредитні кошти на платіжну картку № [NUMBER] , яку відповідач вказав особисто під час укладання договору, в сумі 2000 грн. на строк 360 днів, тип процентної ставки стандартна, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту. Відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Станом на 28.03.2024 р. відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. 25.10.2024 р. згідно умов Договору факторингу № 25/10/2024, ТзОВ «Лінеура Україна» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4424327 від 27.02.2024 р. на користь ТзОВ ФК «Фінтраст Капітал», яким відповідно набуто право вимоги до відповідача в розмірі 15100 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 2000 грн., заборгованість за процентами 12100 грн., штрафні санкції 1000 грн., що стверджується розрахунком заборгованості ( а.с.32) Станом на дату укладання договору факторингу від 25.10.2024 року №2 5/10/2024, строк дії договору № 4424327 від 27.02.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТзОВ ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 року по 21.02.2025 року (119 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 5950 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.33,34). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконував взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору [PERSON] були порушені права позивача. А тому, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, суд приходить до висновку, що позов, в частині стягнення суми заборгованості є підставним та підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1000 грн. суд зазначає наступне. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу. Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки, [PERSON] та ТзОВ «Лінеура Україна» уклали кредитний договір 27.02.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який неодноразово продовжено, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог у цій частині. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Відповідно до ч.1 п.1 ч. 3 ст. 133 та ч.1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 р., укладеного між ТзОВ ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., копію заявки № 13195 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 р., ордер на надання правничої допомоги, копію рахунку на оплату правничої допомоги від 04.12.2025 р., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. ( а.с.56-62). Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 10000 грн. який, на переконання суду, не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю справи, та приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані із складанням, поданням до суду цивільного позову в розмірі 3 000 грн. Саме такий розмір відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати на оплату судового збору пропорційно сумі задоволених вимог.

Outcome: partial