Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] із позовною заявою про поділ майна подружжя та після уточнень та з урахуванням залишення без розгляду частини позовних вимог остаточно просила суд поділити спільне майна подружжя сторін, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частку вартості автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 ТД, 2008 року випуску, зареєстрованого 06.12.2012 року на ім`я [PERSON] у розмірі 202 524.50 грн. та стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що 25 жовтня 1986 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. У період зареєстрованого шлюбу подружжям було набуто спільне майно: транспортний засіб ПП 2.8, 2009 року випуску, зареєстрований за відповідачем 26.11.2009 року; транспортний засіб автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 ТД, 2008 року випуску, зареєстрований 06.12.2012 року на ім`я [PERSON] ; 64/100 частки житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Наразі транспортний засіб перебуває у користуванні відповідача, згоди щодо сумісного користування вищевказаними транспортними засобами з відповідачем не було досягнуто. На пропозиції вирішення спору мирним шляхом відповідач не згоден, у зв`язку із чим [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав і законних інтересів. 09 грудня 2022 р. року судом вжито заходи забезпечення позову у вигляді арешту спірного майна. 26 грудня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 04.12.2023 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу для визначення ринкової вартості автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 ТД, 2008 року випуску, зареєстрованого 06.12.2012 року на ім`я [PERSON] . 08.02.2023 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, у відповідності до якого відповідач не визнавав позов у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 14.10.2025 року позивач надав до суду заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог, яка була прийнята судом 02.02.2026 року. Представник позивача адвокат Поночовна Т.Б. та позивач [PERSON] в судове засідання не з`явились надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача компенсації частини вартості автомобіля позивач підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказуючи, що вартість транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 ТД, 2008 яка була визначена експертом без безпосереднього огляду автомобілю та є значно завищеною. Зазначив, що реальна ціна транспортного засобу на його погляд складає близько 5 000 доларів США та він згоден виплатити позивачу половину вказаної суми. Суд заслухавши пояснення сторін, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 25 жовтня 1986 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25.10.1986 року виданим відділом ДРСЦС Комінтернівського району Одеської області. Встановлено, що сторони під час перебування у шлюбі придбали автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 ТД, 2008 року випуску який 11.11.2021 було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 06.12.20212 року (а.с.124) . Вказаний транспортний засіб наразі перебуває у володінні та користування відповідача [PERSON] , що не заперечується сторонами. У відповідності до висновку експерта №24-3600 товарно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD реєстраційний номер [NUMBER] від 12.12.2024 року ринкова вартість транспортного засобу становить 405 049 гривень. (а.с. 134-149) Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положенням ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя (постанова ВС у справі №595/324/17). У відповідності до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 5 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК відповідно до частин 2, З ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (крім майна, зазначеного в ст. 57 СК України). Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Враховуючи, що спірний автомобіль придбаний під час перебування позивачки та відповідача у шлюбі, то суд приходить до висновку, що автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD реєстраційний номер [NUMBER] , є об`єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя, що також визнається сторонами Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частинами 1-3 ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує доти, допоки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи вартість спірного майна транспортного засобу суд приймає до уваги висновок експертного дослідження №24-3600 від 12.12.2024 року у відповідності до якого ринкова вартість спірного автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи становить 405 049 гривень. За змістом ч.4 ст.71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч.2 ст.364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі. Щодо заперечень відповідача щодо вартості автомобіля, суд зазначає, що суб`єктивна оцінка транспортного засобу відповідачем не підкріплена жодним доказом у справі, відповідач не скористався своїм правом на проведення альтернативної оцінки спірного транспортного засобу, не заявив клопотання про призначення експертизи визначення вартості автомобіля. Висловлені [PERSON] зауваження до висновку експерта на переконання суду є неспроможними, не підкріплені доказами, а отже не можуть бути прийняті судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до ч.2,3 ст.12 ЦПК України, Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Що стосується судових витрат, то суд вирішив це наступним чином. Також судом встановлено, що позивачка оплатила проведення експертного дослідженні в сумі 7269,89 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с.122). Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Задовольняючи позовні вимоги, суд, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, вирішив стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн, за подання заяви про забезпечення позову у сумі 496,20 грн та витрат на проведення експертного дослідження в сумі 7269,89 грн., окрім того враховуючи ціну позову при поданні позову позивачем було не доплачено судовий збір на суму 1 032,84 грн. який підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Частина 1 ст. 158 ЦПК України встановлює, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи залишення без розгляду частини позовних вимог а також присудження позивачці грошової компенсації вартості транспортного засобу, слід скасувати заходи, вжиті ухвалою суду від 09 грудня 2022 року як такі, що втратили свою актуальність.

Outcome: approved