Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-08 00:00:00

в обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає, що 11.06.2024 року, близько 19 год. 00 хв. в м. Коломиї, по проспекту М. Грушевського, Івано-Франківської області, поблизу приміщення ресторану «Mamasita» позивачка, керуючи автомобілем марки «Citroen», державний номерний знак « [NUMBER] », не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного інтервалу, внаслідок чого допустила зіткнення (наїзд) з припаркованим автомобілем марки «Jeep Cherokee», державний номерний знак « [NUMBER] ». В результаті такого зіткнення цим автомобілям спричинено пошкодження. Власником автомобіля марки «Citroen» є батько позивачки [PERSON] . Після вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) [PERSON] повідомив, що він нібито є власником пошкодженого автомобіля марки «Jeep Cherokee», а відповідачка представилася дружиною вказаного власника. Цивільна відповідальність позивачки на момент даної ДТП була застрахована в приватному акціонерному товаристві (далі ПАТ) «Страхова група «ТАС» (поліс № АТ 5037155), строк дії договору - з 26.04.2024 року до 25.04.2025 року, забезпечений транспортний засіб - «Citroen», державний номерний знак « [NUMBER] ». Однак, відповідачка на місці ДТП вимагала негайного відшкодування позивачкою завданих збитків у повному обсязі. При цьому позивачка перебувала в стані стресу, під тиском відповідачки, розуміючи, що є винуватою у цій ДТП, у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачки та її зятя [PERSON] передала, а відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США для ремонту пошкодженого автомобіля марки «Jeep Cherokee». Про отримання вказаної суми коштів відповідачка власноручно написала розписку, оригінал якої передала позивачці. При цьому сторони домовилися, що відповідачка поверне позивачці вказану суму грошових коштів після того, як отримає страхове відшкодування. Постановою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.07.2024 р. позивачку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто у вчиненні вказаної ДТП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п ятдесят гривень. Представник позивачки також вказує, що у відповідь на його адвокатський запит ПАТ «Страхова група «ТАС» повідомило, що страховик і потерпіла, якою є третя особа [PERSON] (адже саме вона є власником вказаного автомобіля марки «Jeep Cherokee») досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. Про це свідчить подана цією третьою особою заява про страхове відшкодування від 29.07.2024 року, згідно зі змістом якої [PERSON] погодилася з тим, що розмір страхового відшкодування складатиме 86 300 грн. з вирахуванням франшизи та не наполягала на проведенні оцінки чи відповідної експертизи пошкодженого автомобіля марки «Jeep Cherokee». 08.08.2024 р. вказана сума страхового відшкодування перерахована третій особі [PERSON] на реквізити, вказані у заяві на виплату страхового відшкодування. Таким чином, збитки, завдані третій особі [PERSON] як власнику вказаного автомобіля внаслідок зазначеної ДТП, повністю відшкодовано ПАТ Страхова Група «ТАС». Отже, відповідачка отримала від позивачки безпідставно вище вказані грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США, оскільки відповідачка не була на час вказаних подій власником автомобіля «Jeep Cherokee», а, отже, і не мала жодного відношення до даної ДТП. Станом на 10.12.2024 року відповідачка не повернула ці грошові кошти позивачці. Тому представник позивачки просить стягнути з відповідачки на користь позивачки: - 2 000 доларів США як грошові кошти, отримані відповідачкою без достатньої правової підстави; - 5 175 грн. 21 коп. - інфляційні втрати (відповідно до наданих розрахунків за період з 11.06. по 10.12. 2024 р.); - 1 245 грн. 28 коп. - три відсотки річних (відповідно до наданих розрахунків за період з 11.06. по 10.12. 2024 р.) ; Крім того представник позивачки просить стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати, понесені на оплату судового збору в розмірі 968 грн. 96 коп. та на надання професійної правничої допомоги в загальному розмірі 16 000 грн. 18.09.2025 року представник відповідачки, адвокат Довганюк Ірина Василівна подала через підсистему «Електронний Суд» відзив на позовну заяву (том 1, а. с. 158-161). Однак, ухвалою даного суду від 30.09.2025 року у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання 18.09.2025 року вказаного відзиву на позовну заяву, відмовлено у зв`язку з безпідставністю цього клопотання та залишено вказаний відзив без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України (том. 2 а. с. 149-152). Тому суд не наводить та не оцінює заперечення сторони відповідачки, вказані у такому відзиву на позовну заяву. У зв`язку із залишенням без розгляду відзиву на позовну заяву, не підлягають оцінці доводи сторони позивачки, вказані у відповіді на відзив. Представник позивачки, адвокат Оліградський Мирослав Васильович в судових засіданнях, останнє з яких відбулося 30.01.2026 року, позовні вимоги підтримав із вказаних у позовній заяві підстав та просить задовольнити такі вимоги, оскільки відповідачка продовжує безпідставно володіти спірними грошовими коштами в розмірі 2 000 доларів США, які зобов`язалась повернути позивачці після виплати страхового відшкодування за вищевказаних обставин, та станом на 30.01.2026 року відповідачка не повернула позивачці ці грошові кошти та не сплатила жодних платежів за безпідставне користування чужими коштами. Відповідачка та її представник, адвокат Довганюк Ірина Василівна в судових засіданнях, останнє з яких відбулося 30.01.2026 року (без участі відповідачки), не визнала позовних вимог, оскільки на місці вказаної ДТП працівниками поліції встановлено власника автомобіля марки «Jeep Cherokee», а саме третю особу [PERSON] , яка є дочкою відповідачки. Відповідачка же на момент вказаної ДТП була уповноважена [PERSON] представляти інтереси останньої на підставі відповідної довіреності. При цьому саме позивачка добровільно проявила ініціативу передати зазначені грошові кошти відповідачці. Ці кошти також понвістю витрачено на ремонт зазначеного автомобіля марки «Jeep Cherokee», оскільки отриманого страхового відшкодування не було достатньо для такого ремонту. Тому [PERSON] як власник даного автомобіля і не ставила питання про проведення відповідної експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту цього автомобіля, розуміючи, що може використати для цього надані позивачкою грошові кошти. Також просить стягнути із позивачки на користь відповідачки судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 25 000 грн. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачки, [PERSON] в судових засіданнях, останнє з яких відбулося 30.01.2026 року, підтримала позицію представника відповідачки, вказуючи також, що реальну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки марки «Jeep Cherokee» могла б бути визначена у разі призначення судом судової транспортно-товарознавчої експертизи, однак , судом залишено без розгляду вказане клопотання. При цьому [PERSON] вперше взяла особисту участь в судовому засіданні лише у вересні 2025 року, а тому вона не могла подати таке клопотання на стадії підготовчого провадження. На підставі наведеного [PERSON] просить відмовити у задоволенні вказаного позову як безпідставно пред`явленого до відповідачки. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачки, ПАТ «Страхова група «ТАС» [PERSON] в жодне із судових засідань, тобто повторно, не з`явився, про місце та час їх проведення був повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Стадія ухвалення судового рішення судом визначена по 09.02.2026 року. Суд, заслухавши вказаних учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії «ААД» № 586287 від 11.06.2024 року, та схеми ДТП, складеної того ж дня, 11.06.2024 року, близько 19 год. 00 хв. в м.Коломиї, по проспекту М.Грушевського, Івано-Франківської області, поблизу приміщення ресторану «Mamasita» позивачка, керуючи автомобілем марки «Citroen», державний номерний знак « [NUMBER] », не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного інтервалу та вчинила наїзд на автомобіль марки «Jeep Cherokee», державний номерний знак « [NUMBER] », яким користувався [PERSON] . Внаслідок даної ДТП ці автомобілі отримали механічні пошкодження. Власником вказаного автомобіля марки «Citroen» є позивачка, а власником зазначеного автомобіля марки «Jeep Cherokee» - третя особа [PERSON] (том 1, а. с. 19-21). Відповідно до даних письмової розписки, складеної позивачкою та підписаної нею та відповідачкою 11.06.2024 року, відповідачка вказала, що внаслідок зазначеної ДТП позивачка пошкодила її автомобіль і передала відповідачці грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США, а відповідачка зобов`язалась їх повернути позивачці після отримання страхового відшкодування (том 1, а. с. 15). Постановою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.07.2024 року, винесеною у справі № 346/3368/24, позивачку визнано винуватою у вчиненні за вище вказаних обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Дана постанова набрала законної сили 23.07.2024 року (том 1, а. с. 27, 28). Згідно з даними заяви про страхове відшкодування № 4510 від 29.07.2024 року, написаної третьою особою [PERSON] , та листа № 1757 від 20.08.2024 року, складеного виконуючим обов`язки начальника Регіонального управління врегулювання страхових випадків третьої особи, ПАТ «Страхова група «ТАС», 29.07.2024 року [PERSON] подала до вказаного страховика заяву про страхове відшкодування та погодилась з тим, що розмір такого відшкодування складає 86 300 грн. з вирахуванням франшизи та не наполягала на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Вказана сума 08.08.2024 року перерахована даним страховиком на платіжні реквізити, які [PERSON] вказала у зазначеній заяві (том 1, а. с. 35-37, 126, 127). Крім того, згідно з даними страхового акту № 18289/09/924 від 06.08.2024 року з додатком, складених провідним спеціалістом вказаного Регіонального відділення, а також платіжної інструкції № 430014 від 08.08.2024 року, вказаного дня (тобто 08.08.2024 р.) ПАТ «Страхова група «ТАС» перерахувало грошові кошти в розмірі 86 300 грн. на такі реквізити (суд вказує без скорочень): отримувач: [PERSON] ; призначення платежу: страхове відшкодування по договору № АТ5037155 від 25.04.2024 року, [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , транспортний засіб «Jeep Cherokee», державний номерний знак « [NUMBER] », без ПДВ (том 1, а. с.128-130). За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Загальні підстави для виникнення зобов `язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Так, стаття 1212 вказаного Кодексу регулює правовідносини, які виникають з приводу набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов` язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов` язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об` єктивними умовами виникнення зобов` язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальне правило частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі вказаної норми ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Під правовою підставою збагачення повинна розумітися певна економічна мета надання майна, легітимізована відповідним юридичним фактом, або така, що ґрунтується безпосередньо на законові. Одночасна наявність цих двох елементів: відповідність збагачення економічній меті надання майна, юридичного факту (норми закону), що легітимізує цю мету, - є необхідною для того, щоб збагачення однієї особи за рахунок іншої вважалося підставним та правомірним. Залежно від того, в якій формі виражається недолік правової підстави, що породжує обов`язок повернути майно, можна виокремити, зокрема, такий вид безпідставного збагачення як збагачення, правова підстава якого була відсутньою з самого початку (ab initio sine causa). До таких можна віднести, наприклад, передачу майна за правочинами, що не відбулися (у тому числі за договорами, що не були укладені). У такому випадку відбувається збагачення, хоча й з волі потерпілого, проте, яке не засноване на правомірному юридичному фактові. Таке збагачення виникає внаслідок передачі майна як виконання за договором, який не було укладено. Відповідно, враховуючи характер взаємних стосунків між сторонами справи, не можливо встановити, що передання великої за розмірами грошової суми відповідала будь-якій правомірній та справедливій меті й відповідач вправі була розраховувати на те, що такі грошові кошти вона правомірно набула у власність. За загальним правилом, набуття права власності на отримане майно від іншої особи, ґрунтується на відповідному волевиявленні відчужувача, воля якого сформована вільно. Таке волевиявлення має бути однозначним за своїм змістом та свідчити про бажання колишнього власника такого майна, спрямованого на передачу його саме у власність такого набувача. Загальною засадою цивільного законодавства є добросовісність, розумність, справедливість. Цей принцип повною мірою підлягає як врахуванню учасниками цивільних відносин під час обрання варіанта належної поведінки з іншими учасниками, а так само має бути застосований під час оцінки судом поведінки усіх учасників цивільних відносин між собою. Кожна особа, діючи правомірно, повинна усвідомлювати, чи існує будь-яка справедлива підстава отримання нею тих або інших грошових коштів (матеріальних благ), чи відповідає існуючий характер взаємних стосунків сторін природі та вартості певного роду отримання, чи не створює така передача блага обов` язок з повернення неналежно отриманого. При цьому, суд має виходити з того, що підстава отримання будь-якого майна безвідплатно від іншої особи має бути недвозначною та явно вираженою з боку особи, яка здійснює таке передання. Отже, діючи розумно та добросовісно, кожен учасник цивільних відносин має оцінювати, чи не створює отримання якогось майна від іншої особи для самого отримувача певні цивільні зобов` язання, зокрема й щодо повернення отриманого без справедливої підстави. Цивільне право слугує меті забезпечення стабільності цивільного обороту, критерієм забезпечення чого є, за загальним правилом, отримання усіма учасниками цивільних відносин лише належного, тобто того, на отримання чого особа вправі справедливо та розумно розраховувати. Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ч. 3 вказаної статті положення глави 83 вказаного Кодексу застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до змісту ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 Цивільного процесуального кодексу України - далі - ЦПК України)). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 цього Кодексу передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 вказаного Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 вказаного Кодексу). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 цього Кодексу). За змістом частин першої-третьої статті 89 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, судом встановлено, що відповідачка отримала від позивачки грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США як відшкодування за шкоду, завдану вищевказаному автомобілю марки «Jeep Cherokee» внаслідок згаданої ДТП, та зобов`язалась повернути ці кошти позивачці позивачці після отримання страхового відшкодування. В ході судового розгляду судом встановлено, що 08.08.2024 року третя особа [PERSON] як власник зазначеного автомобіля отримала страхове відшкодування в розмірі 86 300 грн., не оспорюючи до того вказаний розмір такого відшкодування. Таким чином, суд доходить висновку, що, починаючи з 09.08.2024 року у відповідачки виник обов`язок повернути позивачці вказані суму грошових коштів в розмірі 2 000 доларів США. Однак, вказаного обов`язку відповідачка не виконала, а продовжила безпідставно зберігати у себе спірні грошові кошти в зазначеній сумі, які належать позивачці, та не поеврнула їх навіть на час завершення судового розгляду даної справи (30.01.2026 р.). Отже, суд вважає, що вказаних обставин є достатньо для застосування в спірних правовідносинах положень глави 83 ЦК України, адже зазначену поведінку відповідачки слід вважати недобросовісною, оскільки обставин, передбачених ст.1215 ЦК України, які б свідчили про те, що зазначені кошти не підлягають поверненню відповідачкою, в ході судового розгляду не встановлено. Доводи представника відповідачки про те, що спірні грошові кошти не підляга.ть поверненню позивачці, оскільки остання добровільно запропонувала передати і передала їх відповідачці, а також про те, що ці грошові кошти також повністю витрачено на відновлювальний ремонт зазначеного автомобіля марки «Jeep Cherokee», не спростовують наведених висновків суду, оскільки не впливають на факт недобросовісного збереження відповідачкою зазначених грошових коштів після отримання третьою особою [PERSON] страхового відшкодування на вказаний ремонт. При цьому ні стороною відповідачки, ні третьою особою на цій стороні [PERSON] не надано жодного доказу про те, що розміру отриманого страхового відшкодування не було достатньо на відновлювальний ремонт автомобіля, не повідомлено про вказаний факт позивачку в строк, починаючи з 09.08.2024 року, і не отримано згоду останньої на використання тимчасово переданих відповідачці як представнику власника автомобіля марки «Jeep Cherokee», коштів на вказаний ремонт. На підставі наведеного суд дійшов обгрунтованого висновку, що починаючи з 09.08.2024 року, відповідачка утримує без будь-якої правової підстави належні позивачці грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що станом на 09.02.2026 року згідно з офіційним курсом Національного банку України складає 86 281 гривню. Отже, позовна вимога про стягнення цих коштів підлягає повному задоволенню. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Як зазначено у статті 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу). Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року, винесеній у справі №758/1303/15-ц, зроблено висновок, що грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). В долучених до позовної заяви розрахунках суми 3% річних та інфляційних втрат представник позивачки зазначив період з 11.06.2024 року по 10.12.2024 року (ця дата вказана позову). Однак, як вже судом встановлено, у відповідачки виникло зобов`язання з повернення позивачці спірних грошових коштів у розмірі 2 000 доларів США лише 09.08.2024 року. Тому розрахунок 3% річних та інфляційних втрат слід здійснювати саме за період 09.08.2024 року по 10.12.2024 року включно. Розрахунок суми інфляційних втрат здійснюється за формулою: ІІС = (ІІ1:100) х (ІІ2:100) х (ІІ3:100) х … (IIZ:100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Індекс інфляції становить: -серпень 2024 року 100, 60; -вересень 2024 року 101, 50; -жовтень 2024 року 101, 80; -листопад 2024 року 101, 90; Тому розмір інфляційних втрат становить: IIc (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) = 1.05921954. Інфляційне збільшення: 86 281,00 (сума у гривнях, яка є еквівалентною 2000 доларів США на час ухвалення даного рішення) x 1.05921954 - 86 281,00 = 5 109 грн. 52 коп. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 (6) : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Таким чином, 3 % річних становить: -з 09.08. по 10.12. 2024 року: 86 281,00 x 3 % x 124 (кількість днів прострочення): 366 (оскільки 2024 рік мав 366 днів) : 100 = 876 грн. 95 коп. Отже, саме вказані розміри платежів за користування відповідачкою в період з 09.08.2024 року по 10.12.2024 року включно належними позивачці грошовими коштами підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачкою за звернення з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп., що стверджується квитанцією з кодом: 5738-2749-5282-1682 від 10.12.2024 року (а. с.13). Крім того, судом встановлено, що стороною позивача понесені судові витрати на надання професійної правничої допомоги, вартість яких становить 16 000 грн. Так, відповідно до змісту договору про надання професійної правничої допомоги № 2024/21 від 15.08.2024 року, акту приймання-передачі за вказаним договором та квитанції до прибуткового касового ордера № 2024/21 від 10.12.2024 року, адвокат Оліградський Мирослав Васильович надав позивачці, а остання прийняла такі юридичні послуги: -збір документів, вивчення судової практики, підготовка, подання заяв по суті та процесуальних заяв, представництво клієнта в суді першої інстанції. Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 16 000 грн. (а. с. 29-33). Згідно з положенням частин 2, 3 ст.141 ЦПК України судові витрати (крім судового збору), пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вивчивши вказану документацію, з урахуванням співмірності витраченого часу адвоката та вартості послуг, тривалим перебуванням даної справи в провадженні суду (понад 1 рік), виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що на підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивачки витрати, понесені нею на професійну правничу допомогу, в розмірі 13 000 гривень. Оскільки основна позовна вимога про стягнення 2000 доларів США як спірних грошових коштів підлягає повному задоволенню, то не підлягають присудженню на користь відповідачки жодні судові витрати. На підставі статей 11, 15, 16, 82, 509, 1212-1215 ЦК України та,

Outcome: partial